ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2025 р. Справа№ 910/12769/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва"

на рішення Господарського суду м. Києва від 23.12.2024 р.

у справі № 910/12769/24 (суддя - Балац С.В.)

за позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва"

до Релігійної громади церкви "Тіло Христа"

про стягнення 38844,18 грн,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Релігійної громади церкви "Тіло Христа" про стягнення 38844,18 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушене грошове зобов`язання за укладеними між сторонами спору договорами, що призвело до звернення позивача до господарського суду з вимогами про стягнення з відповідача грошових коштів, а саме:

- за договором оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності, № 154 від 10.06.2022 р. 1336,41 грн основної заборгованості, 60,63 грн пені, 16,66 грн 3 % річних, 48,03 грн інфляційних втрат;

- за договором про відшкодування витрат балансоутримувача № 306/171-Г від 02.03.2017 р. 32986,25 грн основної заборгованості, 2187,04 грн пені, 633,31 грн 3 % річних, 1575,85 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.10.2024 р. відкрито провадження у справі № 910/12769/24, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Рішенням Господарського суду м. Києва від 23.12.2024 р. у справі № 910/12769/24 позов Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" задоволено частково. Стягнуто з Релігійної громади церкви "Тіло Христа" на користь Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" 1336,41 грн основної заборгованості, 60,63 грн пені, 16,66 грн 3 % річних, 48,03 грн інфляційних втрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням, Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" подало апеляційну скаргу (безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду), у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 37382,45 грн, в іншій частині рішення залишити без змін.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач посилається на те, що ним своєчасно та в повному обсязі було надано послуги відповідно додатку № 1 до укладеного договору про відшкодування витрат балансоутримувача № 306/171-Г від 02.03.2017 р., однак відповідач в порушення умов цього договору та вимог чинного законодавства не розрахувався за отримані послуги. При цьому, місцевим судом не було враховано, що у додатковій угоді № 7 сторони підтвердили заборгованість відповідача у розмірі 32986,25 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 09.01.2025 р. апеляційну скаргу Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" у справі № 910/12769/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2025 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" та вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України.

Відповідно до ч. ч. 5, 7 ст. 6 ГПК України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Згідно з ч. 3 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

За ч. 11 ст. 242 ГПК України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Копію ухвали від 20.01.2025 р. про відкриття провадження у справі № 910/12769/24 позивачу доставлено до електронного кабінету 20.01.2025 р., доказом чого є довідка про доставку електронного документа від 24.01.2025 р., що міститься в матеріалах справи.

Відповідач також був повідомлений про відкриття провадження у справі шляхом направлення на його поштову адресу відповідної ухвали, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Також згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала про відкриття апеляційного провадження від 20.01.2025 р. у справі № 910/12769/24 оприлюднена у реєстрі 21.01.2025 р.

Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, а також закінчення строків, встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2025 р., на подання всіх заяв та клопотань, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

10.06.2022 р. між Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією (далі - орендодавець), Релігійною громадою церкви "Тіло Христа" (далі - орендар) та Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" (далі - балансоутримувач) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності, № 154 (далі - договір оренди).

Відповідно до п. 1.1 договору оренди орендодавець та балансоутримувач передають, а орендар приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення в нежитловій будівлі за адресою: м. Київ, вулиця Беретті Вікентія, 18, загальна площа 114,80 кв. м, другий поверх.

Згідно з п. 3.3 договору оренди орендар сплачує орендну плату до державного бюджету та позивачу у співвідношенні, визначеному у пункті 16 умов (або іншому співвідношенні, визначеному законодавством), щомісяця: до 15 числа поточного місяця оренди - для орендарів, які отримали майно в оренду за результатами аукціону (договори типу 5 (А) і 5 (В); до 15 числа, що настає за поточним місяцем оренди - для орендарів, які отримали майно в оренду без аукціону (договори типу 5 (Б) і 5 (Г); до 5 числа, що настає за поточним місяцем оренди - у випадку, передбаченому пунктом 182 Порядку.

Як передбачено п. 3.9 договору оренди, на суму заборгованості орендаря зі сплати орендної плати нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення перерахування орендної плати.

За п. 3.11 договору оренди припинення договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи пеню та неустойку (за наявності).

Також між позивачем та відповідачем підписано та скріплено печатками акт приймання-передачі в оренду нерухомого майна, що належить до комунальної власності, відповідно до якого позивач передав, а відповідач отримав нерухоме майно на договором оренди (додаток № 1 до договору оренди).

02.03.2017 р. між Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" (далі - сторона-1) та Релігійною громадою церкви "Тіло Христа" (далі - сторона-2) укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача № 306/171-Г (далі - договір про відшкодування витрат).

Відповідно до п. 1.1 договору про відшкодування витрат сторона-1 забезпечує надання послуг, які зазначені в додатку № 1 до цього договору, нежитлового приміщення (далі - будівлі), що знаходиться за адресою: вул. Беретті, 18, а сторона-2 бере участь у витратах, понесених позивачем при наданні послуг, пропорційно займаної ним площі в цій будівлі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих позивачем за цим договором.

Згідно з п. 2.2.4 договору про відшкодування витрат визначено, що сторона-2 зобов`язується не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним місяцем, вносити плату на рахунок сторони-1 за надані послуги. При несвоєчасному внесенні плати, сплачувати пеню із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України від несплаченої суми наданих послуг за кожен день прострочки.

Додатковою угодою від 24.06.2024 р. № 2/24 до договору оренди сторони дійшли згоди припинити дію договору оренди, однак така угода зі сторони відповідача не була підписана.

При цьому, між відповідачем та позивачем підписаний акт повернення з оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності, відповідно до якого відповідач передав, а позивач отримав нерухоме майно на договором оренди. У вказаному акті зазначено, що останній укладений внаслідок припинення дії договору оренди на підставі заяви відповідача.

На думку позивача спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, в порушення умов укладеного договору оренди та договору про відшкодування витрат, не виконав свої грошові зобов`язання щодо оплати за надані послуги оренди та послуги за користування майном за період з 01.12.2023 р. по 31.08.2024 р.

За змістом ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Як передбачено ч. 6 ст. 238 ГК України, до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ч. 1 ст. 759 ЦК України).

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 763 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ст. 530 ЦК України).

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Як було встановлено вище, між відповідачем та позивачем підписаний акт повернення з оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності, відповідно до якого відповідач передав, а позивач отримав нерухоме майно за укладеним договором оренди. Також у вказаному акті, зокрема, зазначено, що датою припинення договору оренди є 01.05.2024 р.

Також зі сторони позивача підписаний та скріплений відбитком печатки додаток до зазначеного акту "Анкета про стан майна і розрахунків за договором оренди", відповідно до якого заборгованість відповідача зі сплати частини орендної плати позивачу складає 1336,41 грн.

Докази сплати відповідачем на користь позивача заборгованості за вказаним договором оренди в сумі 1336,41 грн в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 1336,41 грн заборгованості з орендних платежів за договором оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності, № 154 від 10.06.2022 р. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

За прострочення виконання грошового зобов`язання за договором оренди позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 60,63 грн пені, 16,66 грн 3 % річних та 48,03 грн інфляційних втрат.

Пунктом. 3.9 договору оренди передбачено, що на суму заборгованості орендаря зі сплати орендної плати нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення перерахування орендної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Як передбачено ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу, не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2019 р. у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 р. у справі № 924/312/18, від 05.07.2019 р. у справі № 905/600/18.

Враховуючи те, що встановлений в договорі оренди розмір штрафних санкцій за порушення господарського зобов`язання відповідає розміру таких санкцій, визначених у законі, а матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем строків оплати, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 60,63 грн пені, 16,66 грн 3 % річних та 48,03 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими, їх розмір є арифметично правильним.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 32986,25 грн заборгованості за договором про відшкодування витрат балансоутримувача № 306/171-Г від 02.03.2017 р., місцевий суд виходив з того, що станом на дату припинення договору оренди (01.05.2024 р.) заборгованість відповідача зі сплати платежів за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання майна та надання комунальних послуг орендарю відсутня.

Однак колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на таке.

Відповідно до п. 5.1 договору про відшкодування витрат сторони узгодили, що він діє з 01.01.2017 р. по 31.12.2017 р., проте якщо жодна із сторін не повідомила іншу сторону про свій намір припинити дію цього договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах.

Договір може бути достроково розірвано за згодою обох сторін (п. 5.3 договору про відшкодування витрат).

18.07.2024 р. позивач звернувся до Релігійної громади церкви «Тіло Христа» з письмовою претензією № 10249-2010 про сплату заборгованості за відшкодування витрат балансоутримувача у розмірі 32986,25 грн.

Проте відповідач вказану заборгованість за відшкодування витрат балансоутримувача не сплатив.

Так, на підставі листа керівника Релігійної громади церкви «Тіло Христа» В. Шкреда про припинення дії договору про відшкодування витрат балансоутримувача сторони погодились розірвати договір, про що уклали додаткову угоду № 7.

Додатковою угодою № 7 до договору № 306/171-Г від 02.03.2017 р. про відшкодування витрат балансоутримувача сторони дійшли згоди на розірвання вказаного договору з 31.03.2024 р.

У відповідності до вказаної додаткової угоди сторони підтвердили, що заборгованість станом на 01.05.2024 р. становить 32986,25 грн.

Вбачається, що вказана додаткова угода не підписана з боку орендаря.

Однак у листі про припинення договору про відшкодування витрат балансоутримувача відповідач вказав про неможливість підписання документів у зв`язку з виїздом його керівника за кордон, а також підтвердив, що дане приміщення не використовується з 31.03.2024 р., тобто фактично визнав використання цього приміщення з грудня 2023 року по березень 2024 року включно.

Враховуючи викладене, а також те, що у додатковій угоді № 7 сторони підтвердили, що заборгованість станом на 01.05.2024 р. становить 32986,25 грн, колегія суддів вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача 32986,25 грн заборгованості за договором № 306/171-Г від 02.03.2017 р. про відшкодування витрат балансоутримувача обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

За прострочення виконання грошового зобов`язання позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 2187,04 грн пені, 633,31 грн 3 % річних та 1575,85 грн інфляційних втрат.

За змістом п. 2.2.4 договору про відшкодування витрат при несвоєчасному внесенні плати, орендар зобов`язується сплачувати пеню із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України від несплаченої суми наданих послуг за кожен день прострочки.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Як передбачено ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що встановлений в договорі про відшкодування витрат балансоутримувача розмір штрафних санкцій за порушення господарського зобов`язання відповідає розміру таких санкцій, визначених у законі, а матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем строків оплати, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 2187,04 грн пені, 633,31 грн 3 % річних та 1575,85 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими, їх розмір є арифметично правильним.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77, 78 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Як передбачено ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення були неповно з`ясовані обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому рішення Господарського суду м. Києва від 23.12.2024 р. у справі № 910/12769/24 підлягає скасуванню в частині відмови в позові з ухваленням нового рішення про повне задоволення позову Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва".

Відповідно до статті 129 ГПК України та, беручи до уваги фактичні обставини виникнення судового спору, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги необхідно покласти на відповідача.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених чинним законодавством.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 23.12.2024 р. у справі № 910/12769/24 скасувати в частині відмови в позові та ухвалити нове рішення.

3. Позов Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" задовольнити повністю.

4. Стягнути з Релігійної громади церкви "Тіло Христа" (02097, м. Київ, вул. Милославська, 4, кв. 195, код 22908208) на користь Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" (02217, м. Київ, вул. Закревського, 15, код 39605452) 1336 (одну тисячу триста тридцять шість),41 грн заборгованості за договором оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності, № 154 від 10.06.2022 р., 60 (шістдесят),63 грн пені, 16 (шістнадцять),66 грн 3 % річних, 48 (сорок вісім),03 грн інфляційних втрат; 32986 (тридцять дві тисячі дев`ятсот вісімдесят шість),25 грн заборгованості за договором про відшкодування витрат балансоутримувача № 306/171-Г від 02.03.2017 р., 2187 (дві тисячі сто вісімдесят сім),04 грн пені, 633 (шістсот тридцять три),31 грн 3 % річних, 1575 (одну тисячу п`ятсот сімдесят п`ять),85 грн інфляційних втрат, 3028 (три тисячі двадцять вісім),00 грн судового збору за подання позовної заяви, 4542 (чотири тисячі п`ятсот сорок дві),00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду м. Києва видати відповідний наказ.

6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Андрієнко

В.В. Шапран