ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2025 р. Справа№ 911/2275/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Суліма В.В.

Гаврилюка О.М.

за участю секретаря судового засідання: Гончаренка О.С.;

представників сторін

від позивача: Мордатенко К.Л.

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства «Тетіївтепломережа» Тетіївської міської ради

на рішення Господарського суду Київської області від 18.12.2024 (повний текст рішення складено 27.12.2024)

у справі №911/2275/24 (суддя Ейвазова А.Р.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Київської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України»

до Комунального підприємства «Тетіївтепломережа» Тетіївської міської ради

про стягнення 805 369,11 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Київської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (далі-позивач, ТОВ «Газорозподільні мережі України») звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Комунального підприємства «Тетіївтепломережа» Тетіївської міської ради (далі-відповідач, КП «Тетіївтепломережа») про стягнення 805 369,11 грн, з яких: 728 831,39 грн заборгованість за послуги з розподілу природного газу за період з грудня 2023 року по червень 2024 року; 5 559,35 грн - 3% річних за період з 11.01.2024 по 16.07.2024; 20 022,90 грн - втрати від інфляції за період з 11.01.2024 по 16.07.2024; 50 955,47 грн - пеня за період з 11.01.2024 по 16.07.2024.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на порушення відповідачем зобов`язань за договором від 01.09.2023 №04490ООF7UZT018 розподілу природного газу в частині оплати послуг з розподілу природного газу у встановлений договором строк.

04.12.2024 від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, у якій позивач фактично вказував на погашення основного боргу та просив провадження у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 728 831,39 грн закрити у зв`язку із відсутністю предмету спору у відповідній частині. До клопотання долучено платіжну інструкцію від 15.11.2024 №1 на суму 1 200 000,00 грн.

Таким чином, позивач заявлені вимоги підтримав в частині стягнення 3% річних, втрат від інфляції, пені та просив їх задовольнити, а в частині основного боргу провадження у справі закрити. Представник відповідача в частині стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені просив у задоволенні позову відмовити.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 18.12.2024 провадження у справі в частині стягнення 728 831,39 грн основного боргу закрито. Позов задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства «Тетіївтепломережа» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Київської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» 19 933,80 грн - втрат від інфляції, 5 559,35грн - 3% річних, 5 000,00 грн - пені, а також 913,44 грн в рахунок часткового відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

В частині стягнення 89,10 грн - втрат від інфляції та 45 955,47 грн- пені відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції послався на те, що спір між сторонами в частині стягнення 728 831,39 грн основного боргу вичерпано, тому провадження у справі у відповідній частині підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України. Водночас, у зв`язку з тим, що відповідач допустив порушення зобов`язання з оплати послуг з розподілу природного газу, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача втрат від інфляції та 3% річних, які нараховані на суму боргу, є обґрунтованими.

Враховуючи, що розрахунок 3% річних за заявлений період здійснено позивачем вірно, суд, з урахуванням розміру боргу за кожним платежем, періоду прострочення, дійшов висновку, що вимоги у відповідній частині підлягають задоволенню у повному обсязі у розмірі 5 559,35грн.

Разом з тим, суд першої інстанції здійснивши перерахунок втрат від інфляції за період з 11.01.2024 по 16.07.2024, враховуючи період прострочення, розмір боргу за кожним місячним платежем, встановлені індекси інфляції у заявленому періоді дійшов висновку, що втрати від інфляції складають у розмірі 19 933,80 грн. У частині стягнення 89,10 грн втрат від інфляції суд відмовив.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 50 955,47грн пені, яка нарахована ним за період з 11.01.2024 по 16.07.2024. За розрахунком суду, враховуючи розмір боргу, період прострочення, обмеження нарахування, визначені ч.6 ст.232 ГПК України, розмір облікових ставок НБУ у певному періоді прострочення, розмір пені за період з 11.01.2024 по 16.07.2024 (загальний період за боргом, що виник у спірний період) складає суму 50 627,01грн.

Отже, суд зазначив, що вимоги в частині стягнення пені є обґрунтованими на суму 50 627,01 грн, водночас, вимоги в частині стягнення пені у розмірі 328,46грн є такими, що заявлені безпідставно.

Також, суд прийняв до уваги те, що відповідачем у повному обсязі погашена сума основного зобов`язання, зважаючи на те, розмір нарахованої пені є надмірним, пеня нарахована позивачем у розмірі, який встановлений договором, що є максимально можливим для грошових зобов`язань (подвійна облікова ставка НБУ), а під час розгляду справи не доведено того, що позивачу заподіяно збитків саме внаслідок порушення зобов`язань відповідачем, зменшив розмір пені до 5 000,00 грн. В іншій частині стягнення пені суд відмовив.

Крім того, суд, відповідно до ст.129 ГПК України зазначив, що витрати на оплату позову судовим збором у розмірі 9 664,43грн, понесені позивачем, підлягають частковому відшкодуванню йому за рахунок відповідача, а саме у розмірі 913,44 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог та враховуючи те, що пеня у сумі 50 627,01 грн нарахована обґрунтовано, однак, суд вирішив зменшити її розмір (50 627,01+19 933,80+5 559,35)* 9 664,43: 805 369,11).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з рішенням Господарського суду Київської області від 18.12.2024, КП «Тетіївтепломережа» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині задоволенних позовних вимог, а саме: 3% річних у розмірі 5 559,35 грн, інфляційних втрат у розмірі 19 933,80 грн, пені у розмірі 5000,00 грн, судового збору у розмірі 913,44 грн та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Скаржник вказує, що через нездійснення державою відшкодування заборгованості з різниці в тарифах, що мала б реалізовуватись відповідно до Меморандуму, Порядку та Методики, відповідач вимушений збільшувати заборгованість за природній газ та послуг розподілу.

Апелянт зазначає, що КП «Тетіївтепломережа», діяльність якого безпосередньо пов`язана із забезпеченням населення тепловою енергією, перебуває у досить критичному фінансовому стані, що зумовлено низкою об`єктивних причин. Основним фактором, який значною мірою вплинув на погіршення фінансової ситуації, є тривала несплата різниці в тарифах, яка мала б компенсуватися відповідно вищевказаного Меморандуму та Порядку. Однак через введення в дію Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування», який встановлює мораторій на підвищення тарифів, підприємство втратило можливість збільшувати тарифи для покриття зростаючих витрат. Вищевказаний Закон забороняє підвищення тарифів для всіх категорій споживачів. Крім того, ціна на природний газ для побутових споживачів, ОСББ та виробників теплової енергії, які використовують газ для населення, залишилася фіксованою з 2022 року.

Водночас апелянт наголошує, що витрати підприємства постійно зростають у зв`язку з підвищенням вартості енергоносіїв, інфляційними процесами, зростанням вартості матеріалів і ремонтних робіт, необхідних для підтримання інфраструктури. Відсутність державних компенсацій за різницю в тарифах лише посилює фінансову кризу. Компенсації з боку держави є обов`язковим елементом державного регулювання в галузі житлово-комунальних послуг, проте в умовах воєнного стану їх фінансування не відбувається. Дана ситуація у відповідача призводить до значного дефіциту обігових коштів підприємства, унеможливлює належні розрахунки з постачальниками енергоносіїв та іншими контрагентами, а також створює ризики припинення стабільної роботи.

Апелянт вказує, що тривала відсутність компенсацій з боку держави та неможливість коригування тарифів для покриття реальних витрат підприємства є вагомим фактором для врахування даних аспектів судом та подальшого вирішення спору щодо скасування штрафних та фінансових санкцій, застосовуючи свої дискреційні повноваження та розуміючи всю скрутність становища відповідача у справі.

На думку апелянта, суд першої інстанції не повністю дослідив обставини справи, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення. Також зауважує, що на суд покладено обов`язок вживати передбачених законом всіх заходів, необхідних для всебічного і повного з`ясування обставин у справі та винесенні справедливого, законного та обґрунтованого рішення, що судом першої інстанції не здійснено та фактично, призвело до необґрунтованого рішення та стягнення з відповідача 19 933,80 грн., втрат від інфляції, 5 559,35грн - 3% річних, 5 000 грн - пені, а також 913,44 грн судового збору.

Апелянт вважає, що беручи до уваги ступінь, характер та правові наслідки порушення зобов`язань, а також зважаючи на той факт, що він є критично важливим підприємством для функціонування економіки регіону та забезпечення життєдіяльності населення в умовах воєнного стану, тому скасування штрафних санкцій є справедливим і обґрунтованим рішенням. Відповідач виконує життєво важливі функції для підтримання належного рівня послуг у сфері теплопостачання, забезпечуючи стабільну роботу лікарень, навчальних закладів та інших соціально важливих об`єктів. У зв`язку з цим будь-які надмірні фінансові санкції можуть поставити під загрозу виконання підприємством своїх функцій, що матиме негативний вплив на соціальну стабільність у регіоні.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У свою чергу, ТОВ «Газорозподільні мережі України» надало відзив на апеляційну скаргу, у якому вважає, що господарський суд першої інстанції вірно визначив та правильно застосував норми матеріального права, забезпечив справедливий, неупереджений, об`єктивний, з дотриманням норм процесуального права та прав сторін судового процесу, розгляд справи, здійснив повне, всебічне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, а тому оскаржуване рішення є законним, обґрунтованим та прийнятим з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заперечуючи проти доводів скаржника, наведених в апеляційній скарзі щодо відсутності вини останнього у своєчасності проведення оплати за послуги з розподілу природного газу, позивач зазначає, що законодавчими актами визначено процедуру врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу - заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості (грошових зобов`язань) за природний газ та послуги з його транспортування/розподілу шляхом проведення взаєморозрахунків та реструктуризації заборгованості, а також списання неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на таку заборгованість у разі її погашення.

Водночас, позивач вказує, що зазначені законодавчі акти не передбачають припинення зобов`язання щодо сум основного боргу за послуги розподілу газу, а лише визначає певну процедуру (заходи), яка надає можливість в майбутньому врегулювати заборгованість у спосіб, визначений законом, зокрема, учасники відповідних відносин повинні вчинити юридично значимі дії щодо фактичного погашення суми основного боргу, а саме, укласти договір про організацію взаєморозрахунків між учасниками спору та/або договір про реструктуризацію заборгованості з оплати природного газу та послуги з його транспортування/розподілу тощо.

Отже, позивач звертає увагу, що включення відповідача до реєстру підприємств, які беруть у процедурі врегулювання заборгованості суб?єктів ринку природного газу, свідчить про те, що він є учасником процедури врегулювання заборгованості відповідно до законодавчих вимог та частково виконав певні умови процедури, яка направлена на врегулювання заборгованості, попри це не було надано доказів вчинення суб?єктами ринку природного газу, в тому числі і сторонами договору, юридично значимих дій, а саме укладення договору про організацію взаєморозрахунків або договору про рестуктуризацію заборгованості, тощо. Вказане не свідчить про наявність підстав для звільнення від виконання грошового обов?язку з оплати вартості отриманих послуг з розподілу газу. Оскільки станом на день прийняття рішення відповідач оплатив послуги з розподілу газу, позивач вважає, суд правомірно закрив провадження у справі в частині стягнення основного боргу за розподіл природного газу у розмірі 728 831,39 грн та у зв?язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов?язань з оплати вартості послуг у передбачені договором строки суд стягнув 19 933,80 грн втрат від іфляції, 5 559,35 грн - 3% річних та зменшив пеню до 5 000,00 грн.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2025, для розгляду апеляційної скарги КП «Тетіївтепломережа» Тетіївської міської ради на рішення Господарського суду Київської області від 18.12.2024 у справі №911/2275/24 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г., суддів: Коротун О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2025 апеляційну скаргу КП «Тетіївтепломережа» Тетіївської міської ради на рішення Господарського суду Київської області від 18.12.2024 у справі №911/2275/24 залишено без руху.

27.01.2025 від КП «Тетіївтепломережа» Тетіївської міської ради надійшло клопотання на виконання ухвали від 22.01.2025 з доказами оплати судового збору у розмірі 3 633,60 грн (платіжна інструкція № 22 від 27.01.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою КП «Тетіївтепломережа» Тетіївської міської ради на рішення Господарського суду Київської області від 18.12.2024 у справі №911/2275/24 та призначено розгляд справи на 10.03.2025.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.03.2025, у зв`язку з відпусткою Коротун О.М. для розгляду апеляційної скарги КП «Тетіївтепломережа» Тетіївської міської ради на рішення Господарського суду Київської області від 18.12.2024 у справі №911/2275/24 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г., суддів: Гаврилюк О.М., Сулім В.В.

У зв`язку з перебуванням судді Гаврилюка О.М. у період з 10.03.2025 по 12.03.2025 на лікарняному судове засідання 10.03.2025 не відбулось.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2025 прийнято до свого провадження апеляційною скаргу КП «Тетіївтепломережа» Тетіївської міської ради на рішення Господарського суду Київської області від 18.12.2024 у справі №911/2275/24 колегію суддів у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г., суддів: Гаврилюк О.М., Сулім В.В. та її розгляд призначено на 14.04.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2025 відкладено розгляд апеляційної скарги КП «Тетіївтепломережа» Тетіївської міської ради на рішення Господарського суду Київської області від 18.12.2024 у справі №911/2275/24 на 12.05.2025.

У судовому засіданні Північний апеляційний господарський суд протокольтною ухвалою залишив без розгляду на підставі ст. 207 ГПК України додаткові докази подані відповідачем до апеляційної скарги та позивачем до відзиву на апеляційну скаргу.

Явка учасників у судове засідання

Представник відповідача у судове засідання, призначене на 12.05.2025, не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, шляхом доставлення електронного документу до електронного кабінету, про що свідчить довідка про доставку електронного документу.

12.05.2025 від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи №911/2275/25 без його участі.

Враховуючи положення частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представника відповідача обов`язковою у судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Позиції учасників справи

Представник позивача у судовому засіданні апеляційної інстанції 12.05.2025 заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Отже, суд апеляційної інстанції переглядає справу №911/2275/24 у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а саме в частині частково задоволенних позовних вимог: 3% річних у розмірі 5 559,35 грн, інфляційних втрат у розмірі 19 933,80 грн, пені у розмірі 5000,00 грн, судового збору у розмірі 913,44 грн.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) від 26.12.2022 №1839 ТОВ «Газорозподільні мережі України» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу.

Порядок укладення договорів з розподілу природного газу визначений Законом України «Про ринок природного газу» та Кодексу газорозподільних систем, який затверджено постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) від 30.09.2015 №2494, що визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем.

Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2498 затверджено Типовий договір розподілу природного газу.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.09.2023 КП «Тетіївтепломережа» (далі - споживач) приєдналося до умов типового договору №04490ООF7UZT018 розподілу природного газу (далі договір) шляхом підписання заяви-приєднання (далі заява-приєднання).

Відповідно до положень п.п.1, 4 заяви-приєднання відповідачу наданий персональний ЕІС-код як суб`єкту ринку природного газу - 56XQ0000OOF7U00G, а величина річної замовленої потужності об`єкта споживача на перший та другий календарний рік з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем визначена у розмірі 312 115,68 м3.

Так, відповідно до п.1.1 договору цей договір є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Згідно з п.1.3 договору визначено, що: цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) на невизначений строк; фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

За цим договором Оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором (п.2.1 договору).

Пунктом 5.1 договору передбачено, що облік (у тому числі приладовий) природного газу, що передається Оператором ГРМ та споживається споживачем на межі балансової належності об`єкта споживача, здійснюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Як визначено п.6.1 договору, оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ; якщо згідно із законодавством споживач має сплачувати Оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок Оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти; остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів (п.6.6 договору).

Відповідно до абз.2 п.6.7 договору у разі відсутності графіка погашення заборгованості Оператор ГРМ має право грошові кошти, отримані від споживача в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості споживача відповідно до черговості її виникнення.

Згідно з п.8.2 договору у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Як вбачається з п.12.1 договору, такий договір укладається на невизначений строк.

Відповідно до акту приймання-передачі природного газу від 30.09.2023 №ОГ00130219, який підписаний сторонами, річна замовлена потужність на 2023 рік становить 936 347,02м3 з розрахунку місячної потужності у розмірі 78 028,92м3, а на 2024 рік 729 047,54м3 з розрахунку місячної потужності у розмірі 60 753,96м3.

У період з грудня 2023 року по червень 2024 року позивач виставив відповідачу рахунки на оплату у відповідності з п.6.6 договору на загальну суму 791 284,24 грн, а саме від:

- 03.11.2023 №1608 за розрахунковий період 1-31 грудня 2023 року на суму 139 515,71 грн;

- 01.12.2023 №3309 за розрахунковий період 1-31 січня 2024 року на суму 108 628,10 грн;

- 05.02.2024 №2623 за розрахунковий період 1-29 лютого 2024 року на суму 108 628,10 грн;

- 05.03.2024 №4414 за розрахунковий період 1-31 березня 2024 року на суму 108 628,07 грн;

- 05.03.2024 №4414 за розрахунковий період 1-30 квітня 2024 року на суму 108 628,10 грн;

- 03.05.2024 №8178 за розрахунковий період 1-31 травня 2024 року на суму 108 628,08 грн;

- 03.06.2024 №9359 за розрахунковий період 1-30 червня 2024 року на суму 108 628,08 грн.

На підтвердження надання послуг з розподілу природного газу за період з листопада 2023 року по червень 2024 року позивач надав акти здачі-приймання робіт (наданих послуг) на загальну суму 930 799,95грн, а саме від:

- 30.11.2023 №8202 за листопад 2023 року на суму 139 515,71грн, який підписаний сторонами;

- 31.12.2023 №11697 за грудень 2023 року на суму 139 515,71грн, який підписаний сторонами;

- 31.01.2024 №1936 за січень 2024 року на суму 108 628,10грн, який підписаний позивачем та направлений відповідачу засобами поштового зв`язку, на підтвердження чого надано опис вкладення у цінний лист;

- 29.02.2024 №4919 за лютий 2024 року на суму 108 628,10грн, який підписаний позивачем та направлений відповідачу засобами поштового зв`язку, на підтвердження чого надано опис вкладення у цінний лист;

- 31.03.2024 №9439 за березень 2024 року на суму 108 628,07грн, який підписаний позивачем та направлений відповідачу засобами поштового зв`язку, на підтвердження чого надано опис вкладення у цінний лист;

- 30.04.2024 №11269 за квітень 2024 року на суму 108 628,10грн, який підписаний позивачем та направлений відповідачу засобами поштового зв`язку, на підтвердження чого надано опис вкладення у цінний лист;

- 31.05.2024 №14994 за травень 2024 року на суму 108 628,08грн, який підписаний позивачем та направлений відповідачу засобами поштового зв`язку, на підтвердження чого надано опис вкладення у цінний лист;

- 30.06.2024 №18623 за червень 2024 року на суму 108 628,08грн, який підписаний позивачем та направлений відповідачу засобами поштового зв`язку, на підтвердження чого надано опис вкладення у цінний лист.

Відповідач у період з 20.10.2023 по 16.05.2024 оплатив послуги позивача з розподілу природного газу, надані як у спірний період, так і у інші періоди на умовах відповідного договору, на загальну суму 481 000 грн, що підтверджується платіжними інструкціями, а саме від:

- 20.10.2023 №131 на суму 50 000грн;

- 08.11.2023 №147 на суму 50 000 грн;

- 27.12.2023 №175 на суму 50 000 грн;

- 26.01.2024 №182 на суму 50 000 грн;

- 07.02.2024 №2887 на суму 50 000 грн;

- 16.02.2024 №5 на суму 73 000 грн;

- 13.03.2024 №197 на суму 25 000 грн;

- 22.03.2024 №2960 на суму 40 000 грн;

- 01.04.2024 №2967 на суму 20 000 грн;

- 13.04.2024 №11 на суму 25 000 грн;

- 23.04.2024 №12 на суму 30 000 грн;

- 01.05.2024 №13 на суму 10 000 грн;

- 16.05.2024 №19 на суму 8 000 грн.

Крім того, на підтвердження виконання зобов`язань долучено акти приймання-передачі природного газу, складені сторонами щодо обсягу розподілу природного газу та виробничо-технологічних втрат за договором за період з грудня 2023 року по квітень 2024 року.

Відповідно до акту звірки №2, який підписано сторонами, за період з вересня по грудень 2023 року борг за послуги з розподілу природного газу, надані на умовах договору, станом на 31.12.2023 складає 408 062,86 грн.

Як вбачається з акту звірки №1181, який підписаний сторонами, взаєморозрахунків за відповідним договором за ІІІ квартал 2024 року сальдо на початок періоду складало 728 831,39 грн, а борг на кінець періоду звіряння 30.09.2024 складав 1 054 715,65 грн.

Відповідно до претензій від 15.04.2024 №KoF/100.9.4-СЛ-208-2024, 03.05.2024 №KoF/100.9.4-СЛ-247-2024 про сплату заборгованості позивач вимагав від відповідача сплатити суму боргу за послуги з розподілу природного газу відповідно у розмірі - 495 947,13 грн та 529 575,23 грн. Отримання вказаних претензій підтверджено відмітками на їх перших аркушах щодо їх реєстрації.

Також, листом від 01.07.2024 №KoF/100.2.1-СЛ-358-24 позивач вимагав від відповідача сплатити суму боргу за надані послуги з розподілу природного газу у розмірі 728 831,39 грн; в якості доказів направлення вказаної вимоги надано фіскальний чек від 01.07.2024.

Також під час розгляду даної справи судом встановлено, що відповідно до протоколу від 28.09.2021 №3 засідання територіальної комісії з узгодження обсягу заборгованості з різниці в тарифах визначено, що через невідповідність тарифів фактичній вартості теплової енергії, послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води утворилася заборгованість перед КП «Тетіївтепломережа» - загальний обсяг різниці в тарифах складає 24 232 949 грн, у т.ч,: для населення 12 780 226 грн; установ, організацій, що фінансуються з державного місцевого бюджетів 11 452 723 грн.

За результатами засідань територіальної комісії з питань узгодження обсягу заборгованості з різниці в тарифах щодо заборгованості перед відповідачем, яка виникла за період з 01.06.2022 по 30.06.2024, прийнято рішення у формі протоколу, а саме від:

- 07.11.2022 №2 за період з 01.06.2021 по 30.06.2022 узгоджений загальний розмір заборгованості з різниці в тарифах у розмірі 10 917 453грн у т.ч,: для населення 4 659916грн; установ, організацій, що фінансуються з державного місцевого бюджетів 6 143 459грн; інших споживачів 114 078 грн;

- 24.03.2023 №1 за період з 01.10.2022 по 31.12.2022 узгоджений загальний розмір заборгованості з різниці в тарифах у розмірі 2 655 066грн у т.ч,: для населення 1 502364грн; установ, організацій, що фінансуються з державного місцевого бюджетів 1 152 702 грн;

- 16.05.2023 №4 за період з 01.01.2023 по 31.03.2023 узгоджений загальний розмір заборгованості з різниці в тарифах у розмірі 3 151 008,06грн, у т.ч,; для населення 1 678 339,32 грн; установ, організацій, що фінансуються з державного місцевого бюджетів 1 472 668,74 грн;

- 08.08.2023 №7 за період з 01.04.2023 по 30.06.2023 узгоджений загальний розмір заборгованості з різниці в тарифах у розмірі 2 132 876грн, у т.ч,; для населення 503 986,98грн; установ, організацій, що фінансуються з державного місцевого бюджетів 1 578 001,04 грн; інших споживачів 50 887,62;

- 28.03.2024 №1 за період з 01.10.2023 по 31.12.2023 узгоджено загальний розмір заборгованості з різниці в тарифах для населення - 1 683 969,36грн;

- 21.05.2024 №7 за період з 01.01.2024 по 31.03.2024 узгоджено загальний розмір заборгованості з різниці в тарифах для населення - 2 278 625,07грн;

- 23.08.2024 №12 за період з 01.04.2024 по 30.06.2024 узгоджено загальний розмір заборгованості з різниці в тарифах для населення - 867 801,02 грн. За твердженнями позивача, у КП «Тетіївтепломережа» на момент звернення з відповідним позовом до суду за послуги з розподілу природного газу з грудня 2023 року по червень 2024 за договором наявний борг у розмірі 728 831,39 грн.

Разом з тим, до прийняття судом рішення у даній справі відповідач в рахунок оплати послуг з розподілу природного газу за договором сплатив 1 200 000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 06.11.2024 №1. Відповідним платежем погашено не лише борг за спірний період, але й за інші періоди, що вбачається також із акту №1373, який підписано сторонами за період січень 2024 рік жовтень 2024 рік.

Позивач підтвердив отримання оплати у даній справі та зазначив, що спору в частині основного боргу у розмірі 728 831,39 грн між сторонами не має.

Оскільки спір між сторонами в частині стягнення 728 831,39 грн основного боргу вичерпано, провадження у справі у відповідній частині закрито судом першої інстанції на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України .

Предметом спору у даній справі є застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором та чинним законодавством за порушення зобов`язання з оплати послуг за розподілу природного газу у встановлений строк.

Таким чином, не виконавши зобов`язання в частині оплати наданих послуг з розподілу природного газу у строк, встановлений договором, відповідач допустив порушення зобов`язань. У зв`язку з чим, позивач просив стягнути з відповідача 5 559,35грн - 3% річних за період з 11.01.2024 по 16.07.2024; 20 022,90 грн - втрат від інфляції за період з 11.01.2024 по 16.07.2024. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 50 955,47грн пені, яка нарахована ним за період з 11.01.2024 по 16.07.2024.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з ч.1 ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, як установлено ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи зміст правовідносин, що склалися між сторонами за умовами укладеного договору, його предмет, права й обов`язки сторін за ним, суб`єктний склад за договором, відносини сторін за таким договором врегульовані як загальними нормами, так і спеціальними нормами, враховуючи, що предметом договору є надання послуг з розподілу природного газу.

Відповідно до п.39 ст.1 Закону України «Про ринок природного газу», суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, газовидобувне підприємство, споживач.

Згідно з п.4 гл.1 розд.І Кодексу газорозподільних систем, що затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2494 (далі Кодекс ГРМ) закріплено наступні терміни, а саме: договір розподілу природного газу правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу; доступ до газорозподільної системи право користування потужністю складової (об`єкта) газорозподільної системи в обсязі та на умовах, встановлених у договорі (технічній угоді) про надання відповідних послуг з оператором газорозподільної системи; оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління; споживач природного газу (споживач) - фізична особа, фізична особа-підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу.

Взаємовідносини, пов`язані з розподілом природного газу споживачам, у тому числі побутовим споживачам, підключеним до/через ГРМ, включаючи забезпечення Оператором ГРМ цілодобового їх доступу до ГРМ для споживання (розподілу) належного їм (їх постачальникам) природного газу, регулюються договором розподілу природного газу, укладеним між Оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог глави 3 розділу VІ цього Кодексу (абз.3 п.5 гл.3 розд.І Кодексу ГРМ).

На підставі укладеного договору розподілу природного газу Оператор ГРМ присвоює споживачу (точці комерційного обліку), у тому числі побутовому споживачу, персональний EIC-код суб`єкта ринку природного газу та передає його Оператору ГТС для ідентифікації споживача в інформаційній платформі Оператора ГТС, у тому числі для цілей закріплення споживача в Реєстрі споживачів відповідного постачальника та здійснення оперативних заходів при запровадженні процедури зміни його постачальника (абз.2 п.6 гл.3 розд.І Кодексу ГРМ).

Відповідно до п.п.1,2 гл.1 розд.VI Кодексу ГРМ: суб`єкти ринку природного газу (у тому числі споживачі), які в установленому законодавством порядку підключені до газорозподільних систем, мають право на отримання/передачу природного газу зазначеними газорозподільними системами за умови дотримання ними вимог цього Кодексу та укладення договору розподілу природного газу; доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП), від 30.09.2015 №2498, в порядку, визначеному цим розділом.

Пунктом 1 гл.3 розд.VI Кодексу ГРМ установлено, що договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ.

Отже, за умовами наведених положень спеціального законодавства господарські правовідносини щодо розподілу природного газу між суб`єктом розподілу, яким може бути виключно суб`єкт господарювання, який отримав ліцензію на здійснення діяльності з розподілу природного газу та, у даному випадку, не побутовим споживачем (юридичною особою) здійснюються виключно на договірних засадах, на підставі типового договору, що затверджений уповноваженим на те органом НКРЕКП.

Згідно з п.1 гл.6 розд.VI Кодексу ГРМ: розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року; місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

Газовий рік, згідно із п.4 гл.1 розд.І Кодексу ГРМ, є періодом часу, який розпочинається з першої газової доби жовтня поточного календарного року і триває до першої газової доби жовтня наступного календарного року.

Відповідно до п.6 гл.6 розд.VI Кодексу ГРМ періодом для здійснення розрахунків за договором розподілу природного газу є календарний місяць.

Пунктом 7 гл.6 розд.VI Кодексу ГРМ передбачено, що: оплата вартості послуг за договором розподілу природного газу здійснюється споживачем на підставі відповідного рахунка Оператора ГРМ на умовах договору розподілу природного газу з моменту його укладання; споживач, що не є побутовим, оплачує вартість замовленої річної потужності виходячи з наявних об`єктів, зазначених у заяві-приєднанні, що є додатком до договору розподілу природного газу.

Надання Оператором ГРМ послуги споживачу, що не є побутовим, за договором розподілу природного газу підтверджується підписаним між ними актом наданих послуг; споживач протягом двох днів з дня одержання акта наданих послуг зобов`язаний повернути Оператору ГРМ один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг; у випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню в порядку, встановленому законодавством (абз.1, 2 п.10 гл.6 розд.VI Кодексу ГРМ).

З урахуванням умов договору, що укладений у відповідності з вказаними нормами, враховуючи виконання позивачем зобов`язання з надання послуг з розподілу природного газу, що підтверджується актами, та не заперечується відповідачем, КП «Тетіївтепломережа» мало здійснити остаточний розрахунок за надані у звітному періоді послуги з розподілу природного газу, у строк, встановлений 6.6 договору до 10 числа місяця наступного за звітним, а саме за актами здачі-приймання робіт (надання послуг) від:

-31.12.2023 №11697 за період грудень 2023 року до 10.01.2024 включно;

-31.01.2024 №1936 за період січень 2024 року до 10.02.2024 включно;

-29.02.2024 №4919 за період лютий 2024 року до 10.03.2024 включно;

-31.03.2024 №9439 за період березень 2024 року до 10.04.2024 включно;

-30.04.2024 №11269 за період квітень 2024 року до 10.05.2024 включно;

-31.05.2024 №14994 за період травень 2024 року до 10.06.2024 включно;

-30.06.2024 №18623 за період червень 2024 року до 10.07.2024 включно.

Частиною 1 ст.612 ЦК України установлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, не виконавши зобов`язання в частині оплати наданих послуг з розподілу природного газу у строк, встановлений договором, відповідач допустив порушення зобов`язань.

Позивач просив стягнути з відповідача 5 559,35грн 3% річних за період з 11.01.2024 по 16.07.2024 та 20 022,90 грн втрат від інфляції за період з 11.01.2024 по 16.07.2024.

Згідно із ч.1 ст.614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Частиною 1 статті 625 ЦК України, яка є спеціальною, встановлено, оскільки порушене відповідачем зобов`язання є грошовим, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Отже, посилання відповідача на відсутність його вини у не виконанні зобов`язань за договором, не змінює висновку суду про те, що відповідач, який порушив грошове зобов`язання, має нести за це відповідальність навіть за відсутності вини.

Відповідно до ст.617 ЦК України, ч. 2 ст.218 ГК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно зазначано, що оскільки відповідач допустив порушення зобов`язання з оплати послуг з розподілу природного газу, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача втрат від інфляції та 3% річних, які нараховані на суму боргу, є обґрунтованими.

Перевіривши розрахунок, колегія суддів вважає, що позивачем вірно здійснено розрахунок 3% річних за заявлений період, з урахуванням розміру боргу за кожним платежем, періоду прострочення, тому вимоги у відповідній частині правильно задоволено судом першої інстанції у повному обсязі у розмірі 5 559,35грн.

Також, перевіривши розрахунки втрат від інфляції, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що розбіжності у розрахунках втрат від інфляції пов`язані із застосуванням позивачем сукупного індексу інфляції без його округлення до десятої. За таких обставин, вимоги про стягнення втрат від інфляції перераховані судом першої інстанції та вірно встановлено, що після перерахунку складають у розмірі 19 933,80 грн. Таким чином у задоволенні вимог в частині стягнення 89,10 грн втрат від інфляції слід відмовити.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 50 955,47 грн пені, яка нарахована ним за період з 11.01.2024 по 16.07.2024.

Відповідно до ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно із ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Розмір пені, встановлений п.8.2 договору, не перевищує розмір пені відповідно до вищевказаних положень законодавства.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач допустив порушення зобов`язань у вигляді прострочення оплати послуг з розподілу природного газу за період з грудня 2023 року по червень 2024 року, тому позивач набув права вимагати сплати пені, передбаченої п.8.2 договору.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Положеннями ч. 6 ст. 232 ГК України передбачено не позовну давність, а період часу, протягом якого кредитор має право нараховувати пеню і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане, якщо інше не встановлено за згодою сторін; перебіг відповідного строку починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін (висновок викладений у постановах Верховного Суду у справі №907/65/18 від 12.03.2020, у справі №916/1777/19 від 10.09.2020, у справі №911/858/22 від 27.02.2024).

Поряд з цим, нарахування пені позивачем здійснено понад строк, встановлений ч.6 ст. 232 ГК України, однак, договором або окремою угодою його сторони за взаємною згодою не передбачили, що пеня за відповідне порушення нараховується понад відповідний період часу, тобто без врахування строку, встановленого вищевказаною нормою.

Положення договору про сплату пені за кожен день прострочення платежу не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений ч.6 ст.232 ГК України, строку, за закінченням якого нарахування штрафних санкцій припиняється, або відсутності такого строку.

Колегія суддів погоджується з розрахунком суду першої інстанції, враховуючи розмір боргу, період прострочення, обмеження нарахування, визначені ч.6 ст.232 ГПК України, розмір облікових ставок НБУ у певному періоді прострочення, що розмір пені за період з 11.01.2024 по 16.07.2024 (загальний період за боргом, що виник у спірний період) складає 50 627,01грн.

Отже, вимоги в частині стягнення пені у розмірі 328,46 грн є такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на 90% колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України.

Так, згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Водночас, зазначені норми чинного законодавства України не містять переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх постановах, що визначення конкретного розміру, на який зменшуються належні до сплати штрафні санкції, належить до дискреційних повноважень суду.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (постанова Верховного Суду від 20.10.2021 у справі №910/8396/20).

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що прострочення виконання зобов`язання у заявлений у даній справі період відбулось у період введення на всій території України воєнного стану внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України з 24.02.2022, який продовжено і який наразі триває, що спричиняє негативні наслідки для всіх учасників, що здійснюють господарську діяльність на території України, у т. ч. сторін у справі, а саме може спричиняти непередбачувані об`єктивні обставини, що перешкоджають виконанню зобов`язання у строк.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань основним видом діяльності відповідача є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та території України від 07.09.2022 №167 «Про затвердження секторального переліку об`єктів критичної інфраструктури за типом основної послуги», який втратив чинність на підставі наказу Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України від 21.07.2023 №79/ДСК та наказу Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України від 08.07.2024 №611 «Про затвердження Переліку підприємств, що обслуговують системи життєзабезпечення, які є операторами об`єктів критичної інфраструктури сектору системи життєзабезпечення, згідно з Секторальним переліком об`єктів», відповідач відноситься до суб`єкта, що включений до сектору системи життєзабезпечення постачання теплової енергії та гарячої води. Тобто, постачання теплової енергії та гарячої води, які є видами комунальних послуг, здійснюється, серед іншого населенню, у даному випадку, відповідач виступає суб`єктом господарювання у сфері теплопостачання, що зобов`язує відповідача забезпечувати безперебійне підтримання в належному стані інфраструктури населеного пункту, надання послуг, що є критично важливим в умовах воєнного стану. Отже, стягнення з відповідача всієї нарахованої позивачем суми пені може призвести до негативних наслідків не лише для відповідача, але й для третіх осіб - мешканців відповідної територіальної громади; застосування до відповідача відповідальності у вигляді пені у заявленому розмірі, що є значним, може мати негативні наслідки для платоспроможності відповідача та його можливості належним чином продовжувати надавати життєво необхідні комунальні послуги населенню.

Водночас, у даній справі судом першої інстанції встановлено, що позивачу не заподіяно збитків у певному конкретному розмірі у зв`язку з порушенням відповідачем таких зобов`язань і розмір таких збитків є таким, що дорівнює або перевищує розміру нарахованої пені; позивач не надав доказів понесення ним збитків через неналежне виконання відповідачем свого обов`язку з оплати послуг з розподілу природного газу.

Крім того, враховано й поведінку сторін під час розгляду справи, а саме те, що відповідач не заперечував факт наявності у нього боргу за відповідні послуги, сприяв погашенню такого боргу в процесі розгляду справи; на момент вирішення спору у даній справі основний борг сплачено, а також здійснено оплату послуг за відповідним договором за інший період надання послуг.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що можливим є зменшення суми пені, яка підлягає стягненню з відповідача до 5 000,00 грн. Вирішуючи питання щодо можливості зменшення за клопотанням відповідача суми пені, колегія суддів виходить із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності.

Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції вірно зменшено розмір пені за порушення строків оплати послуг з розподілу природного газу до 5 000 грн.

Таким чином, виходячи з наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача втрати від інфляціїу розімірі 19 933,80грн, 3% річних у розмірі 5 559,35грн та пеня у розмірі 5 000,00 грн.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи апелянта, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду щодо часткового задоволення позовних вимог.

На переконання колегії суддів апеляційного господарського суду, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Комунального підприємства «Тетіївтепломережа» Тетіївської міської ради на рішення Господарського суду Київської області від 18.12.2024 у справі №911/2275/24 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду Київської області від 18.12.2024 у справі №911/2275/24 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Тетіївтепломережа» Тетіївської міської ради на рішення Господарського суду Київської області від 18.12.2024 у справі №911/2275/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 18.12.2024 у справі №911/2275/24 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 911/2275/24 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 15.05.2024.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді В.В. Сулім

О.М. Гаврилюк