ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2025 р. Справа № 914/1493/24

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників сторін:

від позивача (скаржника) Митровка Я.В. (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду)

від відповідача Сорока Д.М.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Житлоінвестбуд-ЛВ від 12 грудня 2024 року

на додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 25 листопада 2024 року (повний текст підписано 29.11.2024), суддя Бортник О.Ю.

у справі №914/1493/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Житлоінвестбуд-ЛВ, м. Львів

до відповідача Львівського міського комунального підприємства Львівводоканал, м. Львів

про стягнення 2 460 570,76 грн

встановив:

У червні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Житлоінвестбуд-ЛВ" звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до відповідача Львівського міського комунального підприємства "Львівводоканал" про стягнення заборгованості у розмірі 2 460 570,76 грн, мотивуючи позовні вимоги неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за укладеним між сторонами договором підряду.

Пізніше ТОВ «Житлоінвестбуд-ЛВ» подало клопотання про зменшення розміру позовних вимог, в якому повідомило, що основну заборгованість в розмірі 1 900 501, 39 грн відповідач погасив, а тому до стягнення з нього належить тільки 151 714,09 грн 3% річних і 423 924,25 грн інфляційних втрат (разом 575 638,34 грн).

Рішенням Господарського суду Львівської області від 15 жовтня 2024 року у справі №914/1493/24 позов задоволено частково: присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 568 849,90 грн та 8 532,75 грн судового збору. В задоволенні решти вимог відмовлено.

21 жовтня 2024 року позивач звернувся до місцевого господарського суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача 12 135 грн витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції.

Додатковим рішенням Господарського суду Львівської області від 25 листопада 2024 року у справі № 914/1493/24 частково задоволено заяву позивача та присуджено до стягнення з відповідача 4 955,39 грн витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з поданого заявником детального опису робіт (послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та Актів № 004020 і № 004131 вбачається, що Адвокатське об`єднання, від імені якого на підставі статуту діяв керуючий партнер Герца Ярослав Васильович, надало позивачу 04.04.2024 р. послуги з підготовки позовної заяви у справі, обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються, а також 29.05.2024 р. - послуги з коригування заяви та обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються, станом на 27.05.2024 року. Однак, у матеріалах справи немає та заявником суду не надано доказів, що вказані послуги надавались належно уповноваженим на це правником адвокатом. Позовна заява з додатками підписана керівником позивача 06.06.2024 р. (том справи 1, а.с. 6) і цього ж дня скерована на адресу суду поштою, що підтверджується штемпелем АТ «Укрпошта» на поштовому конверті, в якому позовна заява надійшла до суду (том справи 1, а.с. 120). Ордер серії АО № 1131855 видано Адвокатським об`єднанням адвокату Митровці Я.В. лише 18 червня 2024 року, тобто станом на 04.04.2024 р. та 29.05.2024 р. вказаний адвокат не мав повноважень на надання позивачу правової допомоги і не міг готувати згадані вище документи. Суд у рішенні зазначив, що у матеріалах справи немає ордеру, який би був виданий Адвокатським об`єднанням адвокату Герца Я.В. на надання правової допомоги позивачу в період з 04.04.2024 р. до 29.05.2024 р., відтак, у суду немає підстав для висновку про те, що адвокат Герца Я.В. був належно уповноваженою особою на надання позивачу послуг з професійної правничої допомоги у період з 04.04.2024 р. до 29.05.204 р., а також, що ці роботи виконано адвокатом з дотриманням ним вимог ст.26 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Що стосується витрат на професійну правничу допомогу, котрі спричинені надмірним зволіканням керівника позивача з направленням позову до суду, яке зумовило необхідність перерахунку ціни позову та коригування позовної заяви, суд дійшов висновку, що ці витрати не покладаються на відповідача, оскільки, зумовлені надмірним зволіканням позивача з подачею позову, а не розглядом справи (ч.5 ст.129 ГПК України), і їх має нести позивач. Крім цього, суд відхилив витрати позивача, що стосуються подання до суду через електронний кабінет заяви про відеоконференцію, оскільки таке не є наданням професійної правничої допомоги у справі. Відтак, керуючись нормами п.3 ч.4 ст.129 ГПК України, взявши до уваги ту обставину, що позивач зменшив позовні вимоги до 575 638,34 грн, з яких рішенням суду задоволено стягнення 568 849,90 грн, суд дійшов висновку, що на відповідача слід покласти 4 955,39 грн витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Частково не погоджуючись з додатковим рішенням місцевого господарського суду, позивач Товариство з обмеженою відповідальністю Житлоінвестбуд-ЛВ звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 25 листопада 2024 року у справі № 914/1493/24 в частині відмови у стягненні судових витрат та прийняти нове рішення про стягнення з відповідача витрат у повному обсязі. Зокрема, зазначає, що враховуючи положення ч.1 ст.26 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги є самостійною підставою для надання правової допомоги клієнту та оформлення ордеру в цьому випадку не вимагається, відтак, послуги з підготовки позовної заяви у справі, обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються, а також послуги з коригування заяви та обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються, станом на 27.05.2024 загальною вартістю 6 705 грн були надані у межах виконання договору про надання правової допомоги від 12.05.2019, що оформлено рахунками, актами виконаних робіт та документами про оплату правничої допомоги. Також вважає обгрунтованими витрати щодо надання правничої допомоги з коригування позовної заяви та обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються, станом на 27.05.2024, оскільки такі пов`язані із захистом порушених прав позивача, а також подання до суду через електронний кабінет заяви про відеоконференцію. Крім цього, позивач не погоджується із висновком суду першої інстанції про стягнення витрат з урахуванням часткового задоволення позову, натомість, посилаючись на ч.9 ст.129 ГПК України, вказує на наявність підстав для покладення таких витрат на відповідача у повному обсязі.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 20 січня 2025 року у справі № 914/1493/24 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлоінвестбуд-ЛВ» залишено без задоволення; додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 25.11.2024 року у справі № 914/1493/24 скасовано; ухвалено нове рішення, яким в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлоінвестбуд-ЛВ» про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Постанова мотивована тим, що позивач не подавав до ухвалення рішення господарського суду від 25.11.2024 у цій справі доказів, які б підтверджували розмір понесених судових витрат, як і не зробив заяву про те, що такі докази будуть подані до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Постановою Верховного Суду від 12 березня 2025 року у справі № 914/1493/24 частково задоволено касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлоінвест-ЛВ"; скасовано постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.01.2025 у справі № 914/1493/24, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд у постанові зокрема зазначив, що ГПК України не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми заяви про намір подати докази понесення судових витрат, то зазначення Товариством у позовній заяві про те, що докази понесення судових витрат будуть надані у строки, що визначені ГПК України, і є заявою позивача, мова про яку йде у частині восьмій статті 129 ГПК України. Висновки ж апеляційного господарського суду про те, що відповідна заява Товариства не є належним підтвердженням виконання вимог ГПК України суд касаційної інстанції визнав помилковими та такими, що містять ознаки надмірного формалізму, який обмежує сторону судового провадження права на відшкодування судових витрат, яке є однією із основних засад (принципів) господарського судочинства (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 31 березня 2025 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 14 травня 2025 року.

За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 09 квітня 2025 року вказане засідання постановлено провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Представник позивача (скаржника) в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив такі задоволити, з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив такі відхилити. Зокрема, зазначав, що витрати позивача не підлягають відшкодуванню у повному обсязі, оскільки ним не дотримано вимог щодо подання доказів на підтвердження таких витрат.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено апеляційним судом та вбачається з матеріалів справи, у червні 2024 року ТОВ "Житлоінвестбуд-ЛВ" звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з ЛМКП "Львівводоканал" заборгованості у розмірі 2 460 570,76 грн. Водночас у позовній заяві вказало про те, що очікує понести витрати на професійну правничу допомогу, орієнтовний розмір яких у суді першої інстанції становить 10 000 грн, та зазначило, що заявляє в порядку частини восьмої статті 124 ГПК України про наявність у нього витрат на правову допомогу, докази понесення яких будуть надані у строки, визначені цим Кодексом.

В процесі розгляду справи позивачем зменшено розмір позовних вимог до 575 638,34 грн (151 714,09 грн 3% річних і 423 924,25 грн інфляційних втрат), у зв`язку зі сплатою відповідачем основного боргу в сумі 1 900 501,39 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 15 жовтня 2024 року у справі №914/1493/24 позов задоволено частково: присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 568 849,90 грн та 8 532,75 грн судового збору. В задоволенні решти вимог відмовлено.

21 жовтня 2024 року позивач звернувся до місцевого господарського суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача 12 135 грн витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, до якої долучив відповідні докази.

Як зазначено у постанові Верховного Суду у цій справі, враховуючи, що ГПК України не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми заяви про намір подати докази понесення судових витрат, то зазначення Товариством у позовній заяві про те, що докази понесення судових витрат будуть надані у строки, що визначені ГПК України, і є заявою Позивача, мова про яку йде у частині восьмій статті 129 ГПК України (зазначення у заяві статті 124, а не 129 ГПК України є технічною помилкою, адже перша взагалі не містить частини восьмої і крім цього не регулює питань розподілу судових витрат).

Відповідно до ч.1 ст.244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч.3 ст.244 ГПК України).

Згідно з ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 4 ст.129 ГПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В силу положень ст.124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1).

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст.126 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з ст.19 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характер; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 вказала, що гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру або погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 ст.129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу останній надав суду: копію договору про надання правової допомоги від 12 травня 2019 року, укладеного між АО «Греца і Партнери» та ТОВ «Житлоінвестбуд-ЛВ», копію додаткової угоди №3 від 01 серпня 2023 року; копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги серія АО № 1131855 від 18 червня 2024 року адвокатом Митровкою Ярославом Васильовичем, копію детального опису робіт (послуг) від 21 жовтня 2025 року на суму 12 135 грн, копії рахунків від 09 травня 2024 року на суму 6 330 грн, від 31 травня 2024 року на суму 375 грн, від 05 липня 2024 року на суму 3 135 грн, від 16 жовтня 2024 року на суму 2 295 грн, копії актів виконаних робіт від 09 травня 2024 року на суму 6 330 грн, від 31 травня 2024 року на суму 375 грн, від 05 липня 2024 року на суму 3 135 грн, від 16 жовтня 2024 року на суму 2 295 грн, копію платіжних інструкцій від 05 червня 2024 року на суму 6 330 грн, від 09 вересня 2024 року на суму 3 135 грн, від 21 жовтня 2024 року на суму 375 грн від 21 жовтня 2024 року на суму 2 295 грн.

Як вбачається з поданого заявником детального опису робіт (послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та актів № 004020 від 09 травня 2024 року та № 004131 від 31 травня 2024 року, Адвокатське об`єднання, від імені якого на підставі статуту діяв керуючий партнер Греца Ярослав Васильович, надало позивачу ще 04 квітня 2024 року послуги з підготовки позовної заяви у справі та обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються, а також 29 травня 2024 року послуги з коригування позовної заяви та обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються, станом на 27.05.2024 року.

Судом встановлено, що з цим позовом до суду позивач звернувся 06 червня 2024 року, позовна заява з додатками підписана директором ТОВ «Житлоінвестбуд-ЛВ» - Юрієм Вергуном 06 червня 2024 року і цього ж дня скерована на адресу суду поштовим зв`язком. Водночас, ордер серії АО № 1131855 видано Адвокатським об`єднанням адвокату Митровці Я.В. лише 18 червня 2024 року, відтак, станом на 04 квітня 2024 року та на 29 травня 2024 року зазначений адвокат не мав повноважень на надання позивачу правової допомоги і не міг готувати згадані вище документи.

Згідно з ч.4 ст.60 ГПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".

Так, у матеріалах справи відсутній ордер, виданий Адвокатським об`єднанням адвокату Греца Я.В. на надання правової допомоги позивачу в період з 04.04.2024 р. до 29.05.2024 року, відтак, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що за відсутності зазначеного ордеру у суду немає підстав для висновку про те, що адвокат Греца Я.В. був належно уповноваженою особою на надання позивачу послуг з професійної правничої допомоги у період з 04.04.2024 р. до 29.05.204 р., а також, що ці роботи виконано адвокатом з дотриманням ним вимог ст.26 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Щодо подання представником позивача заяви про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, колегія суддів враховує, що підготовка та подання заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (що є заявою з процесуальних питань) залежить виключно від волевиявлення учасника справи і є його правом, водночас, це не вимагає значного часу і є радше технічною дією.

Одночасно колегія суддів відхиляє доводи скаржника про необхідність покладення на відповідача всіх витрат позивача на професійну правничу допомогу, не зважаючи на часткове задоволення позову судом першої інстанції, з огляду на таке:

Так, частиною 9 ст.129 ГПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19 зазначила, що процесуальним законом не визначено поняття неправильних дій сторони. При цьому висновок суду про необхідність покладення судових витрат на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір, повинен бути належним чином обґрунтованим.

Суд має застосовувати зазначені положення процесуального закону за наявності одночасно у сукупності таких умов: 1) вирішення судом спору по суті; 2) встановлення судом одного із таких випадків: зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони. Зміст вказаної норми також свідчить про те, що останньою встановлено дискреційне повноваження суду, тобто його право, а не обов`язок здійснити розподіл судових витрат у зазначений вище спосіб. При цьому висновок суду про необхідність покладення судових витрат на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір, повинен бути належним чином обґрунтованим. Подібні правові висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 31.05.2022 у справі № 927/515/21, від 25.11.2021 у справі № 904/5929/19, від 15.09.2022 у справі № 910/10159/21.

Таким чином, застосування приписів частини дев`ятої статті 129 ГПК України має дискреційний характер, і саме суд, враховуючи обставини справи, може покласти відповідні витрати на сторону, неправильні дії якої призвели до виникнення спору. При цьому висновок суду про необхідність покладення судових витрат на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір, повинен бути належним чином обґрунтованим.

Слід зазначити, що доводи апеляційної скарги про наявність підстав для покладення всіх судових витрат на відповідача відповідно до положень частини дев`ятої статті 129 ГПК України є необґрунтованими, оскільки у цій справі обставин того, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача не встановлено, а сторонами не заявлялись.

Згідно з ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, враховуючи положення ч.4 ст.129 ГПК України, з огляду на часткове задоволення позовних вимог (568 849,90 грн із заявлених до стягнення 575 638,34 грн), колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про покладення витрат позивача на послуги адвоката пропорційно розміру задоволених позовних вимог на обидві сторони.

З огляду на все наведене вище, зважаючи на рівень складності справи, надані адвокатом послуги, ураховуючи критерії розумності, справедливості та реальності судових витрат, суд першої інстанції правомірно присудив до стягнення з відповідача на користь позивача 4 955,39 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення додаткового рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст.123, 126, 129, 236, 244, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

ухвалив:

Додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 25 листопада 2024 року у справі № 914/1493/24 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Житлоінвестбуд-ЛВ без задоволення.

Матеріали справи № 914/1493/24 повернути до Господарського суду Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 19 травня 2025 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.