ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2025 р. м. Житомир Справа № 906/420/25

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Тимошенка О.М.

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу без повідомлення учасників

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СВАОР НУТРІШН"

до Приватного підприємства "Слободище"

про стягнення 1103823,67 грн.

Зміст позовних вимог та заперечень.

Позивачем пред`явлено позов про стягнення на його користь з відповідача 1103823,67 грн., з яких: 898885,20 грн. боргу за поставлений товар по Договору поставки №37/24 від 01.03.2024; 117746,49 грн. пені; 72159,44 грн. інфляційних; 15032,54 грн. 3% річних.

Рух справи.

28.03.2025 до суду надійшла вказана позовна заява.

Ухвалою від 31.03.25 суд відкрив провадження у справі №906/420/25 за вказаною позовною заявою та вирішив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від учасників справи до суду не надходило.

Відповідач отримав вказану ухвалу через Електронний кабінет у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Встановлені судом обставини.

01 березня 2024 року між Приватним підприємством "Слободище" (покупець/відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СВАОР НУТРІШН" (постачальник/позивач) укладено Договір поставки №37/24 (а.с.14), за умовами якого, в порядку та на умовах визначених цим Договором, Постачальник зобов`язується передати у власність Покупцеві наступну продукцію: кормові добавки та продукцію для сільськогосподарської діяльності (Товар), а Покупець зобов`язується прийняти Товар та сплатити його вартість в строк та на умовах цього Договору (п. 1.1). Перелік Товару може бути розширений після підписання відповідних Додатків або узгоджений в Специфікаціях що є невід`ємною частиною даного договору (п. 1.2.). Назва товару, розмір партії, одиниця виміру, ціна за одиницю та загальна кількість товару (партії), що підлягає поставці за цим Договором, визначаються у специфікаціях, які оформляються на кожну партію Товару і є невід`ємними частинами даного Договору (п. 1.3.).

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що Ціни на Товар узгоджується Сторонами на кожну його партію і фіксується у специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного Договору та формуються під кожну поставку Товару.

Відповідно до п. 5.4. Договору, право власності на Товар переходить від Постачальника до Покупця з моменту підписання Сторонами видаткової накладної на Товар.

На виконання умов договору, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 1599200,20 грн., що підтверджується видатковими накладними та товарно-транспортними накладними (а.с.16-37).

Відповідно до п. 4.2. Договору, строк оплати за поставлену партію Товару встановлюється в Специфікації на дану партію.

Згідно п.6 Специфікацій, покупець здійснює оплату товару протягом одного календарного дня з дати поставки на основі рахунку постачальника.

Позивач виставляв рахунки відповідачу для оплати.

Проте, відповідач свої зобов`язання по оплаті товару здійснював несвоєчасно та не в повному обсязі, частково сплатив за поставлений товар 700315,00 грн., внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 898 885,20 грн. (1599200,20 - 700315,00 = 898885,20), що підтверджується платіжними інструкціями та Актом звірки розрахунків (а.с.16).

21.03.25 позивач направив відповідачу вимогу про сплату заборгованості, яку відповідач залишив без відповіді та задоволення (а.с.44,45).

Висновки суду та норми права.

За нормами ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим,сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено в п.7.14 Постанови ВС у складі колегії КГС у справі №910/14371/18, відносно доводів скаржника, викладених у п.5.3 даної постанови, колегія суддів враховує правову позицію, наведену у постановах Верховного Суду від 26.10.2018 у справі №922/4099/17, від 08.05.2019 у справі №910/9078/18, від 21.05.2019 у справі №904/6726/17, від 05.06.2019 у справі №905/1562/18, від 10.06.2019 у справі №911/935/18 та від 11.06.2019 у справі №904/2394/18, згідно з якою, з урахуванням конкретних обставин справи, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Під терміном "борг", за загальними правилами, слід розуміти грошове зобов`язання строк чи термін виконання якого вже прострочений. Саме тому практика вищих судів вказує на те, що часткове погашення боржником боргу або іншого обов`язку є визнанням цього боргу.

Відповідач контррозрахунку суми боргу не надав.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 898885,20 грн. обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, позивач на підставі п.6.2 договору просить стягнути з відповідача пеню, що згідно розрахунку позивача становить 117746,49 грн. (а.с.39-44).

За нормами статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.2. Договору передбачено, що у випадку порушення Покупцем строку оплати Товару, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний день прострочення оплати Товару.

Згідно розрахунку позивача пеня обрахована наступним чином:

1) По видатковій накладній № 138 від 01.03.2024 р. - 547,26 грн.

(нараховано на суму заборгованості 4 085,20 грн. за період з 03.03.2024 по 29.08.2024);

2) По видатковій накладній № 653 від 14.08.2024 р. - 29 973,75 грн.

(нараховано на суму заборгованості 229400,00 грн. за період з 16.08.2024 по 11.02.2025);

3) По видатковій накладній № 677 від 22.08.2024 р. - 30 128,16 грн.

(нараховано на суму заборгованості 229400,00 грн. за період з 24.08.2024 по 19.02.2025);

4) По видатковій накладній №764 від 18.09.2024 р. - 23 120,24 грн.

(нараховано на суму заборгованості 172200,00 грн. за період з 20.09.2024 по 18.03.2025);

5) По видатковій накладній №765 від 19.09.2024 р. - 31 638,42 грн. ;

(нараховано на суму заборгованості 235400,00 грн. за період з 03.10.2024 по 28.03.2025);

6) По видатковій накладній № 1078 від 12.12.2024 р. - 2 338,66 грн.

(нараховано на суму заборгованості 28400,00 грн. за період з 14.12.2024 по 28.03.2025).

Суд, перевіривши розрахунок пені, вважає його правильним, тому вимога про стягнення пені підлягає задоволенню в заявленому розмірі.

Відповідно до ст. ст.625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, розмір яких згідно розрахунку позивача становить: 72159,44грн. інфляційних та 15032,54 грн. 3% річних .

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних і 3% річних приходить до висновку, що він складений правильно, тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню в заявленому розмірі.

За ст.ст.627,629 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідач контррозрахунку суми боргу та відзиву на позов не надав.

Відповідно до ст. ст. 13,73,74,77 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги обгрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються доказами і підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги задоволенні повністю, судовий збір відповідно до ст. 129 ГПК України покладається судом на відповідача.

Також, позивач просить стягнути з відповідача витрати на оплату послуг адвоката, що виникли внаслідок порушення відповідачами своїх зобов`язань, на підставі договору про надання правничої допомоги №1-10/03/25 від 10.03.25 в розмірі 35000,00грн.

У відповідності до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ст.126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Заява про відшкодування судових витрат викладена у позовній заяві (а.с.35), до якої були додані Договір про надання правничої допомоги №1-10/03/25 від 10.03.2025, який укладений між адвокатами Бурдою Д.П., Красуном В.В. та ТОВ "Своар Нутрішн"(а.с.46), Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Бурдою Д.П. №428 від 10.12.09 та Красуном В.В. №592 від 12.12.11; Ордери на надання правничої допомоги адвокатами Бурдою Д.П. та Красуном В.В. (а.с.48,49); рахунки на оплату та платіжні інструкції про сплату 35000,00 грн. за надану правничу допомогу (а.с.47).

Пунктом 7.1 Договору про надання правничої допомоги, передбачено, що клієнт сплачує адвокатам фіксований гонорар в розмірі 35000,00 грн. (а.с.46).

Згідно п.1.1 Договору №1-10/03/25, адвокати надають клієнту правничу допомоги у справі за позовом клієнта до ПП"Слободище" про стягнення заборгованості за договором поставки та штрафних санкцій, а клієнт зобов`язався сплатити адвокатам гонорар.

Під час вирішення питання розподілу витрат позивача на правову допомогу суд виходить з наступного.

За змістом вимог частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зважаючи на обґрунтованість та пропорційність вказаних витрат до предмета спору, обставин виникнення спору та вину кожної із сторін у виникненні спору, значення справи для сторін, суд вважає , що заявлені витрати є співмірними з наданими послугами та обставинами справи, тому вказана вимога позивача підлягає задоволенню.

Таким чином, заява позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню в заявленому розмірі, що відповідає принципу справедливості та співмірності.

Керуючись статтями 129,236,237,238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Слободище" (13330, Житомирська область, Бердичівський район, с.Слободище, вул.Карпенка,1 ; код 33708198) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СВАОР НУТРІШН" (43005, Волинська область, м.Луцьк, вул.Шопена,22А; офіс №46; код 41469532) - 898885,20 грн. боргу, 117746,49 грн. пені, 72159,44 грн. інфляційних, 15032,54 грн. 3% річних, 13245,88 грн. судового збору, 35000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 16.05.25

Суддя Тимошенко О. М.

Віддрукувати:

1- в справу

- сторонам до ЕК