ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відшкодування шкоди
Секретар судового засідання Богуславська Є.В.
У засіданні брали участь:
від позивача представник не прибув;
від відповідача представник не прибув.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Публічне акціонерне товариство "Українська інноваційна компанія" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до російської федерації про відшкодування шкоди, а саме про стягнення з російської федерації на користь Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" 131966067,11 доларів США збитків, заподіяних внаслідок військової агресії російської федерації проти України та окупації частин території України, що призвело до порушення майнових прав позивача на майно.
В обґрунтування поданого позову зазначено, що 19.02.2014 російською федерацією були окуповані окремі об`єкти нафтогазовидобування в межах континентального шельфу України, а 20.02.2014 були окуповані Автономна Республіка Крим та місто Севастополь, та окремі території, що входять до складу Донецької та Луганської області.
У квітні 2014 розпочалась друга фаза збройної агресії російської федерації проти України, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами російської федерації, озброєні бандитські формування проголосили створення так званої донецької народної республіки та так званої луганської народної республіки, внаслідок чого було окуповано частини Донецької та Луганської областей на яких, в тому числі знаходилось майно ПАТ Укрінком та об`єкти на майнові права, які належали ПАТ Укрінком.
24.02.2022 збройні сили російської федерації розпочали повномасштабну військову агресію проти України, що супроводжувалось численними ракетно-бомбовими ударами по ряду об`єктів інфраструктури, розміщених в різних регіонах України.
У зв`язку з початком повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 Про ведення воєнного стану в Україні введено на усій території України військовий стан, який триває дотепер.
Позивачем зазначено, що у зв`язку із повномасштабним вторгненням російської федерації ПАТ Укрінком зазнало значних втрат, оскільки позивач втратив значну кількість майна, яка перебуває у його власності або становить предмети забезпечення за кредитними угодами, яке перебуває на територіях АР Крим, Донецької та Луганської областей та які є тимчасово окупованими.
Також позивачем зазначено про неможливість задоволення кредиторських вимог шляхом звернення стягнення на предмети іпотеки у зв`язку з окупацією російською федерацією відповідних територій України, на яких перебуває це майно, що в свою чергу приводить до знецінення цих активів.
При цьому вартість цього майна становить131966067,11 доларів США, про що позивачем надано Висновок експерта №05-М05-МОА/23 від 05.05.2023.
Таким чином, як зазначено позивачем, вищевказані активи у вигляді належного на праві власності нерухомого майна та майнових прав на майно є повністю втраченими для ПАТ Укрінком як власника та іпотекодержателя (заставодержателя) та кредитора у правовідносинах з позичальниками, що спричинило для позивача збитки у розмірі вартості вказаного майна, яке існувало до моменту окупації російською федерацією відповідних територій України.
На виконання вимог п. 9 ч. 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України позивач у позові зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат, які складають 10% від ціни позову, а саме у розмірі 13196606,71 доларів США.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 10.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 02.11.2023 о 14 год. 00 хв.
02.11.2023 за допомогою підсистеми Електронний суд до Господарського суду Луганської області від Публічного акціонерного товариства Український інноваційний банк в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення ПАТ Укрінбанк з ринку надійшла заява без номеру від 02.11.2023 про вступ у справу як третьої особи.
03.11.2023 за допомогою підсистеми Електронний суд до Господарського суду Луганської області від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшла заява про залучення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.
У судовому засіданні 06.03.2025 постановлено ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання в межах строку підготовчого провадження на 03.04.2025 об 11 год 30 хв., яку відповідно до ч.5 ст. 233 ГПК України занесено до протоколу судового засідання.
У судовому засіданні 03.04.2025 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 16.04.2025 о 14 год 00 хв., яку відповідно до ч.5 ст. 233 ГПК України занесено до протоколу судового засідання.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 16.04.2025 повідомлено учасників справи про оголошення перерви з розгляду справи по суті на 30.04.2025 о 12 год. 30 хв.
15.04.2025 за допомогою підсистеми «Електронний суд» до Господарського суду Луганської області від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи без номеру від 14.04.2025, а саме копії квитанцій з нотаріальним перекладом, що підтверджують направлення копії позовної заяви з доданими до неї документами до посольств російської федерації у Молдові, США та Республіці Польща.
При розгляді питання щодо застосування судового імунітету, господарський суд бере до уваги «загальні принципи, що лежать в основі прав людини та гуманітарного права та втілюють основні права, такі як право на ефективний спосіб захисту права, право на компенсацію збитків, понесених внаслідок порушень гуманітарного права, та право на захист від відмови у правосудді» (Окрема думка Судді Юсуфа до рішення Міжнародного Суду ООН (ICJ) у справі Jurisdictional Immunities of the State (ФРН проти Італії) від 03 лютого 2012 року, § 30.)
Відповідно до обставин даної справи, звернення до українського суду є єдиним ефективним засобом судового захисту порушених прав та законних інтересів позивача. Наразі відсутні будь-які механізми або інші міждержавні домовленості між Україною та російською федерацією щодо відшкодування збитків фізичним та юридичним особам, завданих внаслідок дій військової агресії російської федерації на території України.
За таких обставин, застосування судового імунітету російської федерації (зокрема, частини першої статті 79 Закону України «Про міжнародне приватне право») у цій справі не буде узгоджуватися із обов`язком України як держави і суду зокрема забезпечити реалізацію права позивача на справедливий суд. З огляду на відсутність інших ефективних засобів судового захисту порушеного права позивача, застосування судового імунітету російської федерації буде порушенням самої сутності права на справедливий суд. Також, зважаючи на військову агресію російської федерації, якою порушується державний суверенітет України, застосування судового імунітету російської федерації буде непропорційним до своєї мети.
Судовий імунітет російської федерації не застосовується з огляду на звичаєве міжнародне право, кодифіковане в Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004).
Частина перша статті 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет, відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.
Міжнародно-правові норми про юрисдикційний імунітет держави уніфіковано у двох конвенціях: Європейській конвенції про імунітет держав, прийнятій Радою Європи 16 травня 1972 року, та Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності, прийнятій резолюцією 59/38 Генеральної Асамблеї 02 грудня 2004 року.
Ці Конвенції втілюють концепцію обмеженого імунітету держави, визначають, в якій формі є можливою відмова держави від імунітету («явно виражена відмова від імунітету» на підставі укладеного міжнародного договору чи контракту, або «відмова від імунітету, яка передбачається», коли іноземна держава вступає у судовий процес і подає зустрічний позов у суді іноземної держави), а також закріплюють перелік категорій справ, у яких держава не користується імунітетом у суді іншої держави-учасниці.
Як Європейська конвенція про імунітет держав 1972 року (стаття 11), так і Конвенція ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності 2004 року (стаття 12) передбачають, що Договірна держава не може посилатися на імунітет від юрисдикції при розгляді справи в суді іншої Договірної держави, який зазвичай має компетенцію розглядати справи, які стосуються грошової компенсації (відшкодування) у разі смерті чи заподіяння тілесного ушкодження особі чи заподіяння шкоди майну або його втрати в результаті дій чи бездіяльності держави, якщо така дія чи бездіяльність мали місце повністю або частково на території держави суду.
Відповідно до статті 12 Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004), що відображає звичаєве міжнародне право, держава не має права посилатися на судовий імунітет у справах, пов`язаних із завданням шкоди здоров`ю, життю та майну, якщо така шкода повністю або частково завдана на території держави суду та якщо особа, яка завдала шкоду, у цей час перебувала на території держави суду.
Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що стаття 12 Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004) підлягає застосуванню відповідно до звичаєвого міжнародного права як кодифікований звід звичаєвих норм міжнародного права.
Стаття 12 Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004) відображає підставу для обмеження судового імунітету іноземної держави внаслідок завдання фізичної шкоди особі або збитків майну, так званий «деліктний виняток» («tort exсeption»).
Умовами, які потрібні для застосування «деліктного винятку», є: 1) принцип територіальності: місце дії/бездіяльності має бути на території держави суду; 2)присутність автора дії/бездіяльності на території держави суду в момент вчинення дії/бездіяльності (агента чи посадової особи іноземної держави); 3) дія/бездіяльність ймовірно може бути привласнена державі; 4)відповідальність за дії/бездіяльність передбачена положеннями законодавства держави суду; 5) завдання смерті, фізичної шкоди особі, збитків майну чи його втрата; 6) причинно-наслідковий зв`язок між діями/бездіяльністю і завданням смерті, фізичної шкоди особі або збитків майну чи його втратою.
Отже, у питанні застосування імунітету держави від юрисдикції відповідні норми не можна тлумачити абстрактно або у відриві від встановлених фактичних обставин справи. Необхідно повністю враховувати особливості та обставини кожної справи, а також фактори, що лежать в її основі.
У цьому випадку йдеться про вимоги щодо відшкодування збитків за неправомірні дії, допущені російською федерацією при відсутності альтернативних засобів відшкодування збитків.
Незастосування судом юрисдикційного імунітету іноземної держави щодо невиплати відшкодування за серйозні порушення прав людини під час збройного конфлікту, допущені відповідальною державою, особливо за відсутності інших засобів відшкодування збитків, не є порушенням суверенних прав іншої держави (Окрема думка Судді Юсуфа до рішення Міжнародного Суду ООН (ICJ) у справі Jurisdictional Immunities of the State (ФРН проти Італії) від 03 лютого 2012 року, § 50). Навпаки, це сприяє кристалізації винятку з судового імунітету держав, заснованого на принципах, які покладені в основу прав людини і гуманітарного права, включаючи право на ефективний спосіб захисту порушеного права.
Враховуючи наведені обставини, а також факт відсутності інших ефективних засобів судового захисту порушеного права позивача, господарський суд доходить висновку, що судовий імунітет російської федерації не підлягає застосуванню з огляду на завдання збройними силами російської федерації шкоди майну позивача, що є винятком до судового імунітету держави відповідно до звичаєвого міжнародного права.
Підтримання імунітету російської федерації є несумісним із міжнародно-правовими зобов`язаннями України в сфері боротьби з тероризмом.
Відповідно до частини першої статті 11 Конвенції Ради Європи про запобігання тероризму, ратифікованої Верховною Радою України 31 липня 2006 року, Україна вживає таких заходів, які можуть бути необхідними для ефективного, пропорційного й такого, що відраджує, покарання за злочини тероризму.
Згідно із статтею 13 Конвенції Ради Європи про запобігання тероризму, Україна зобов`язана вжити необхідних заходів для захисту й підтримки жертв тероризму, здійсненого на території України.
Відповідно до частини четвертої статті 8 Міжнародної конвенції про боротьбу з фінансуванням тероризму ратифікованої Верховною Радою України 12 вересня 2002 року, Україна має зобов`язання щодо створення механізмів компенсації жертвам злочинів тероризму. У той же час, відсутність спеціального визначеного державою механізму компенсації (захисту порушеного права) не може бути підставою для відмови у захисті такого права загальними засобами, передбаченими законом, у тому числі шляхом звернення до суду.
Тож застосування судового імунітету російської федерації та відмова у розгляді по суті позову у цій справі означала би порушення Україною своїх міжнародно-правових зобов`язань відповідно до згаданих Конвенцій щодо боротьби з тероризмом.
Судовий імунітет російської федерації не підлягає застосуванню з огляду на порушення російською федерацією державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням російською федерацією своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом.
Особливістю правового статусу держави як суб`єкта міжнародних відносин є наявність у неї імунітету, який ґрунтується на загальному принципі міжнародного права «рівний над рівним не має влади і юрисдикції».
Відповідно концепція судового імунітету держави базується на міжнародно-правовому принципі суверенної рівності держав.
Тож застосування судового імунітету держави скоротилося у світлі еволюції міжнародного права від правової системи, орієнтованої на державу, до системи, яка також захищає права людини по відношенню до держави.
У своїй постанові від 14 квітня 2022 року у справі №308/9708/19 Верховний Суд дійшов висновку, що на російську федерацію не поширюється судовий імунітет, оскільки «вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено в Статуті ООН». Зокрема, Верховний Суд встановив, що «такими діями російська федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих статтею 2 Статуту ООН, та грубо порушила гарантоване нормами міжнародного права право власності позивача».
Отже, такий підхід Верховного Суду відображає те, що суд, перш ніж ухвалити рішення про судовий імунітет держави, має брати до уваги основні обставини конкретної справи, щоб визначити, чи застосовується виняток до судового імунітету.
Військова агресія та окупація російською федерацією територій України є не тільки порушенням суверенітету й територіальної цілісності України, але й порушенням основоположних принципів та норм міжнародного права. Більше того, така військова агресія супроводжується злочинами геноциду проти народу України, а також іншими військовими злочинами збройних сил та вищого керівництва російської федерації.
Зокрема, у пункті 4 частини першої статті 2 Статуту ООН закріплений принцип, згідно з яким всі члени Організації Об`єднаних Націй утримуються у їх міжнародних відносинах від загрози силою чи її застосування як проти територіальної недоторканності чи політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.
Згідно із частиною першою статті 1 Статуту ООН Організація Об`єднаних Націй переслідує ціль підтримувати міжнародний мир і безпеку і з цією ціллю вживати ефективні колективні заходи для попередження та усунення загрози світу й актів агресії чи інших порушень миру, і проводити мирними засобами, відповідно до принципів справедливості і міжнародного права, залагодження чи вирішення міжнародних спорів чи ситуацій, які можуть призвести до порушення миру.
Відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02 березня 2022 року військова агресія російської федерації була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, російську федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України.
Крім того, аналогічних висновків дійшов і Міжнародний суд ООН, який у своєму наказі про забезпечувальні заходи від 16 березня 2022 року у справі щодо звинувачень у геноциді за конвенцією про попередження та покарання злочину геноциду (Україна проти російської федерації) зобов`язав російську федерацію припинити військову агресію проти України.
Також Генеральна Асамблея ООН прийняла Резолюцію ES-12/1 від 24 березня 2022 року, якою додатково засуджує військову агресію росії проти України, вимагає від російської федерації припинення військових дій, у тому числі атак проти цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засуджує всі порушення міжнародного гуманітарного права та порушення прав людини та вимагає безумовного дотримання міжнародного гуманітарного права, включно із Женевськими Конвенціями 1949 року та Додаткового протоколу І 1977 року до них.
Проте, станом на час ухвалення цього судового рішення російська федерація не виконала приписів (вимог) ані Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02 березня 2022 року, ані наказу Міжнародного суду ООН від 16 березня 2022 року, та продовжує військову агресію проти України та військові злочини проти цивільного населення та цивільних об`єктів у порушення норм міжнародного права, зокрема Статуту ООН, Женевських Конвенцій 1949 року та Додаткового протоколу I 1977 року до них.
Відповідно до Постанови Верховної Ради України № 2188-IX від 14 квітня 2022 року про заяву Верховної Ради України «Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні» визнано геноцидом Українського народу дії збройних сил, політичного і військового керівництва російської федерації під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року.
У таких висновках суди керуються тим, що дії російської федерації вийшли за межі її суверенних прав, оскільки будь-яка іноземна держава не має права здійснювати збройну агресію проти іншої країни. Вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН.
Враховуючи зазначене, російська федерація не має підстав посилатися на імунітет для уникнення відповідальності за заподіяні збитки майну позивача. До таких висновків також дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2022 року у справі №635/6172/17, провадження № 14-167цс20, (пункт 49).
Відповідно до частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, російська федерація, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі - громадянину України.
Визначаючи, чи поширюється на російську федерацію судовий імунітет у даній справі, суд врахував таке: предметом позову є відшкодування матеріальної шкоди, завданої збройною агресією рф проти України; місцем завдання шкоди є територія суверенної держави Україна; передбачається, що шкода завдана агентами рф, які порушили принципи та цілі, закріплені у Статуті ООН, щодо заборони військової агресії, вчиненої стосовно іншої держави - України; вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН; національне законодавство України виходить із того, що за загальним правилом шкода, завдана в Україні юридичній особі в результаті протиправних дій будь-якої іншої особи (суб`єкта), може бути відшкодована за рішенням суду України (за принципом генерального делікту).
У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з росією, що у свою чергу з цієї дати унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства російської федерації в Україні у зв`язку із припиненням його роботи на території України.
Згідно з положеннями ч.2 ст.2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є, зокрема: іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
У відповідності до положень ч.9 ст.5 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію.
Держава Україна всіма можливими засобами сприяє відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди російською федерацією.
Згідно теорії права кожна держава набуває для себе цивільні права та створює цивільні обов`язки, тобто реалізує свою дієздатність через свої органи.
За вказаних обставин, суд дійшов висновку про те, що позивачем у справі правильно визначено відповідачем саме державу-агресора російську федерацію, яка здійснює військову агресію та окупацію суверенної території України, та пред`явлення позовних вимоги до російської федерації, як до держави в цілому не лише відповідає положенням матеріального закону, але являє собою ефективний спосіб захисту права позивача.
Господарський суд зазначає, що у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 24.02.2022 Україна розірвала дипломатичні відносини з росією, що у свою чергу з цієї дати унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства російської федерації в Україні у зв`язку із припиненням його роботи на території України.
Відповідно до ст. 365 Господарського процесуального кодексу України іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Частиною 1 статті 367 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно, зокрема, вручити документи на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
До повномасштабної військової агресії російської федерації проти України порядок передачі судових та позасудових документів для вручення на території російської федерації регулювався Угодою про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, до якої Україна приєдналася 19.12.1992.
У зв`язку з Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 Про введення воєнного стану в Україні, за зверненням Мін`юсту, Міністерство закордонних справ України повідомило депозитаріїв конвенцій Ради Європи, Гаазької конференції з міжнародного приватного права та ООН, а також сторони двосторонніх міжнародних договорів України про повномасштабну триваючу збройну агресією росії проти України та неможливість у зв`язку з цим гарантувати у повному обсязі виконання українською стороною зобов`язань за відповідними міжнародними договорами та конвенціями на весь період воєнного стану.
АТ Укрпошта з 24.02.2022 припинила обмін міжнародними поштовими відправленнями та поштовими переказами з російською федерацією.
За інформацією МЗС України 24.02.2022 розірвано дипломатичні відносини між Україною та російською федерацією у зв`язку з широкомасштабною збройною агресією останньої проти України. Функціонування закордонних дипломатичних установ України на території рф та діяльність її дипломатичних установ на території України зупинено. Комунікація МЗС з органами влади рф за посередництва третіх держав також не здійснюється.
Разом з тим, діяльність дипломатичних представництв України в росії та росії в Україні, а також будь-яке дипломатичне спілкування припинено відповідно до Віденської Конвенції про дипломатичні зносини 1961 року.
Отже, подальше застосування алгоритму для подачі будь-яких судових документів до російської сторони дипломатичними каналами не є можливим з огляду на розірвання дипломатичних відносин та евакуацію всіх співробітників дипломатичних та консульських установ України через повномасштабну агресію російської федерації проти України.
З огляду на вищенаведене, на період збройного конфлікту у відносинах з державою-агресором унеможливлено застосування міжнародних договорів України з питань правового співробітництва, у тому числі у зв`язку із припиненням поштового сполучення.
Водночас, навіть незважаючи на введення воєнного стану в Україні, дотримання процесуального механізму належного повідомлення учасників справи є необхідною і важливою умовою для забезпечення та реалізації завдань та принципів правосуддя.
Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип рівності сторін як один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
Таким чином, господарський суд, не зважаючи на всі обставини, вжив максимально можливих заходів, задля дотримання вимог щодо повідомлення відповідача про розгляд справи і не обмежувався при цьому тільки формальним посиланням у своїх рішеннях на можливість сторін ознайомитися з інформації про розгляд справи на сайті судової влади України.
При розгляді справи суд виходив з презумпції обізнаності відповідача, яка в свою чергу покладає на такого учасника справи обов`язок довести незнання про повідомлення, надіслане судом.
Враховуючи викладене суд вважає, що вичерпав всі можливі засоби повідомлення відповідача у справі, тому вважає, що він був належним чином повідомлений про розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Враховуючи, що відповідачем не подано відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк, суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами.
Розглянувши наявні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Луганської області,
Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія» (позивач у справі), ідентифікаційний код 0539888, є акціонерним товариством, основними видами діяльності якого є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний), будівництво житлових і нежитлових будівель, консультування з питань комерційної діяльності й керування, інша допоміжна діяльність у сфері фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення, надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення).
03.04.2017 ПАТ «Укрінком» змінило назву на ПАТ «Українська інноваційна компанія».
ПАТ «Українська інноваційна компанія» зазначено, що 19.02.2014 російською федерацією були окуповані окремі об`єкти нафтогазовидобування в межах континентального шельфу України, а 20.02.2014 були окуповані Автономна Республіка Крим та місто Севастополь, та окремі території, що входять до складу Донецької та Луганської області.
У квітні 2014 розпочалась друга фаза збройної агресії російської федерації проти України, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами російської федерації, озброєні бандитські формування проголосили створення так званої донецької народної республіки та так званої луганської народної республіки, внаслідок чого було окуповано частини Донецької та Луганської областей на яких, в тому числі знаходилось майно ПАТ Укрінком та об`єкти на майнові права, які належали ПАТ Укрінком.
24.02.2022 збройні сили російської федерації розпочали повномасштабну військову агресію проти України, що супроводжувалось численними ракетно-бомбовими ударами по ряду об`єктів інфраструктури, розміщених в різних регіонах України.
ПАТ «Українська інноваційна компанія», як зазначає позивач зазнало значних втрат внаслідок військової агресії рф проти України, оскільки позивач втратив значну кількість майна, яке перебуває у власності позивача або становить предмети забезпечення за кредитними угодами, позаяк ці об`єкти перебувають на територіях АР Крим, Донецької, Луганської областей України та які є окупованими російською федерацією.
Зокрема, позивачем зазначено, що ПАТ «Українська інноваційна компанія» є кредитором за наступними кредитними договорами, які були забезпечені відповідною заставою/іпотекою майна, та яке було втрачене внаслідок окупації рф окремих регіонів Донецької й Луганської областей та Автономної Республіки Крим, а саме:
1.щодо Автономної Республіки Крим:
- 06.07.2004 року між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та Василенко Є.Г., було укладено Кредитну угоду №122 від 06.07.2004. Відповідно до умов Кредитного договору, кредитний ліміт становить 100 000 гривень.
- 24.04.2013 у між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ФОП Щербаковою Т.В. було укладено Кредитний договір №5-2013 від 24.04.2013. Відповідно до умов Кредитного договору, сума позики становить 400 000,00 гривень.
- 05.10.2010 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та Приватним підприємством «Миласса» було укладено Кредитний договір №3 про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 05.10.2010 року. Ліміт кредитної заборгованості 2 468 000 долари США.
05.10.2010 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пілар» було укладено Іпотечний договір №2550 від 05.10.2010. Предметом іпотеки є база відпочинку в цілому, яка складається з: Котеджу літ. «Х-1», загальною площею 158,6 кв.м; Котеджу літ. «Х-2», загальною площею 157,5 кв.м; Котеджу літ. «Х-3», загальною площею 158.3 кв.м; Котеджу літ. «Х-4», загальною площею 158.7 м2; Котеджу літ. «Х-5», загальною площею 159.3 м2; Котеджу літ. «Х-6», загальною площею 157.3 кв.м; Котеджу літ. «Х-7», загальною площею 159.9 кв.м; Котеджу літ. «Х-8», загальною площею 159.6 кв.м; Котеджу літ. «Х-9», загальною площею 158.2 м2; Котеджу літ. «Х-10», загальною площею 158.6 кв.м. Предмет іпотеки розташований на земельній ділянці площею 0.5785 га, яка розташована за адресою: місто Севастополь, село Осипенко, Качинське шосе, будинок 35-А, цільове призначення земельної ділянки: для реконструкції та обслуговування бази відпочинку «Кача», з віднесенням цих земель до категорії земель рекреаційного призначення. Загальна заставна вартість предмету іпотеки була визначена сторонами у розмірі 10 125 540 гривень.
- 05.10.2010 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пілар» було укладено Іпотечний договір №2552 від 05.10.2010. Предметом іпотеки є нерухоме майно: Гостьовий котедж літ. «А» з підвалом, експлуатованою крівлею, балконами, загальною площею 369.8 кв.м, що розташований за адресою: Україна, місто Севастополь, село Орлівка, Качинське шосе, будинок за №35/28. Вартість об`єкта за домовленістю сторін оцінена в 5 833 301 грн.; Гостьовий котедж літ. «А» з підвалом, експлуатованою крівлею, балконами, загальною площею 369.7 кв.м, що розташований за адресою: Україна, місто Севастополь, село Орлівка, Качинське шосе, будинок за №35/27. Вартість об`єкта за домовленістю сторін оцінена в 5 831 144 грн.; Гостьовий котедж літ. «А» з підвалом, експлуатованою крівлею, балконами, загальною площею 369.2 кв.м, що розташований за адресою: Україна, місто Севастополь, село Орлівка, Качинське шосе, будинок за №35/26. Вартість об`єкта за домовленістю сторін оцінена в 5 823 548 грн.; Гостьовий котедж літ. «А» з підвалом, експлуатованою крівлею, терасою, балконами, навісом літ. «а», навісом літ. «а1», навісом літ. «а2», ганком, загальною площею 230.5 кв.м, що розташований за адресою: Україна, місто Севастополь, село Орлівка, Качинське шосе, будинок за №35/24. Вартість об`єкта за домовленістю сторін оцінена в 3 635 774 грн. Предмет іпотеки розташований на земельній ділянці площею 2.9097 га, яка розташована за адресою: місто Севастополь, село Осипенко, Качинське шосе, будинок 35, цільове призначення земельної ділянки: для реконструкції та обслуговування бази відпочинку «Кача», з віднесенням цих земель до категорії земель рекреаційного призначення. Сумарна вартість предмета іпотеки за цим договором на момент укладення договору, визначена сторонами договору становила 21 123 767 гривень.
- 16.12.2010 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пілар» було укладено Іпотечний договір №6454 від 16.12.2010. Предметом іпотеки є нерухоме майно: гостьовий котедж літ. «А» з терасою, балконами, навісом літ. «а», ганком, загальною площею 160.8 кв.м, що розташований за адресою: Україна, місто Севастополь, село Орлівка, Качинське шосе, будинок за №35/37. Предмет іпотеки розташований на земельній ділянці площею 2.9097 га, яка розташована за адресою: місто Севастополь, село Осипенко, Качинське шосе, будинок 35, цільове призначення земельної ділянки: для реконструкції та обслуговування бази відпочинку «Кача», з віднесенням цих земель до категорії земель рекреаційного призначення. Загальна заставна вартість предмету іпотеки на момент укладення договору, визначена сторонами договору у розмірі 2 787 147 гривень.
- 15.11.2010 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пілар» було укладено Іпотечний договір №5865 від 15.11.2010 року. Предметом іпотеки є нерухоме майно: Гостьовий котедж літ. «А» з терасою, балконами, ганком, загальною площею 166.2 кв.м, що розташований за адресою Україна, місто Севастополь, село Орлівка, Качинське шосе, будинок за №35/33. Вартість об`єкта за домовленістю сторін оцінена в 2 406 860 грн.; Гостьовий котедж літ. «А» з терасою, балконами, ганком, загальною площею 166.2 кв.м, що розташований за адресою Україна, місто Севастополь, село Орлівка, Качинське шосе, будинок за №35/34. Вартість об`єкта за домовленістю сторін оцінена в 2 406 860 грн.; Гостьовий котедж літ. «А» з терасою, балконами, ганком, загальною площею 166.2 кв.м, що розташований за адресою Україна, місто Севастополь, село Орлівка, Качинське шосе, будинок за №35/35. Вартість об`єкта за домовленістю сторін оцінена в 2 406 860 грн.; Гостьовий котедж літ. «А» з терасою, балконами, ганком, загальною площею 166.2 кв.м, що розташований за адресою Україна, місто Севастополь, село Орлівка, Качинське шосе, будинок за №35/36. Вартість об`єкта за домовленістю сторін оцінена в 2 406 860 грн. Предмет іпотеки розташований на земельній ділянці площею 2.9097 га, яка розташована за адресою: місто Севастополь, село Осипенко, Качинське шосе, будинок 35, цільове призначення земельної ділянки: для реконструкції та обслуговування бази відпочинку «Кача», з віднесенням цих земель до категорії земель рекреаційного призначення. Загальна заставна вартість предмету іпотеки на момент укладення договору, визначена сторонами договору 9 627 440 гривень. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором також було укладено Договір застави №6-2013 від 15.02.2013 року. Вартість предмету застави на момент укладення договору, визначена сторонами договору у розмірі 24 874 200,00 грн.
- 09.02.2011 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та Приватним підприємством «Миласса» було укладено Кредитний договір №1 про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 05.10.2010. Ліміт кредитної заборгованості 1 300 000 дол. США.
- 01.02.2013 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та Приватним підприємством «Миласса» було укладено Договір застави майнових прав №2-2013. Предметом застави виступали майнові права на отримання грошових коштів наявні та ті, що виникнуть у майбутньому у боржників заставодавця за договором №18/07 від 18.07.2012, укладеним з ТОВ «ТФ «Пилигрим», за договором 29/11-12 від 29.11.2012, укладеним з БФ «Біневал», за договором про співпрацю від 28.11.2012, укладеним з Шиколенко В.В. Вартість майнових прав переданих позивачу у заставу на момент укладення договору, визначена сторонами договору склала 3 317 705,46 грн.
- 15.02.2013 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та Приватним підприємством «Миласса» було укладено Договір застави майнових прав №5-2013. Предметом застави виступали майнові права на отримання грошових коштів наявні та ті, що виникнуть у майбутньому у боржників заставодавця за договором 24/01 від 24.01.2013, укладеного з ТОВ «Туристична фірма Пирамида-Тур» (росія). Вартість майнових прав переданих позивачу у заставу на момент укладення договору, визначена сторонами договору склала 1 940 400 дол. США.
- 30.04.2013 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергетична група трейд» було укладено Кредитний договір №4958 від 30.04.2013. Ліміт кредитної заборгованості 80 000 000,00 грн.
Згідно з довідкою про технічну характеристику предмету іпотеки, виданою Кримським республіканським підприємством «Сімферопольське міжміське бюро реєстрації та технічної інвентаризації від 07.03.2013 року, незавершене будівництво: Котедж літ. «Ж» перший та другий поверхи разом з навісом 53.89% готовності; Готель на 84 місця літ. «З» перший, другий та третій поверхи разом з підвалом, вхід у підвал, навіс з літер «з»-ІІ, навіс літер «з1»-ІІ 53% готовності.
Вартість предмета іпотеки на момент укладення договору, визначена сторонами договору у розмірі 35 839 764,42 гривні.
Також, в забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором було укладено ряд договорів застави: №1 від 16.01.2014, вартість предмету застави- 48 000 000, 00 грн; №1 від 30.04.2013, вартість предмету застави 54 500 грн; №1 від 25.02.2015, вартість предмету застави 350 000 дол.США.
- 06.07.2004 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_2 було укладено Кредитну угоду №124 від 24.04.2013. Відповідно до умов кредитного договору, сума позики становить 100 000 гривень.
06.07.2004 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ПП «Фатум», що є майновим поручителем ОСОБА_2 було укладено Договір застави. Предметом застави згідно вказаного договору є: Електросушильна камера 21; Електросушильна камера 23; Газорозподільчий вузол; Водомірний вузол; Станок циркулярний ФЕСТО; Станок циркулярний ФЕСТО; Гідропрес електричний.
- 17.03.2011 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ДП «Радгосп-завод ім. Полини Осипенко» було укладено Кредитний договір №3. Відповідно до умов кредитного договору, сума позики становить 5 000 000 гривень.
24.10.2011 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ДП «Радгосп-завод ім. Полини Осипенко» було укладено Договір застави майнових прав № 9-2011. Предметом застави за вказаним договором є майнові права на майбутній врожай винограду 2012 року на площі 471,8 га, що зберігається за адресою: АР Крим, м.Севастополь, с. Осипенко, вул. Сухій,1 та вартість яких на момент укладення договору, визначена сторонами договору складає 9 688 500,00 грн.
- 24 жовтня 2011 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ДП «Радгосп-завод ім. Полини Осипенко» було укладено Договір застави № 10-2011. Предметом застави за вказаним договором є виноматеріали урожаю 2011 року, що зберігаються за адресою: АР Крим, м. Севастополь, с. Осипенко, вул. Сухій,1 та вартість яких на момент укладення договору, визначена сторонами договору складає 7 770 430, 00 грн.
- 30.01.2012 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ДП «Радгосп-завод ім. Полини Осипенко» було укладено Договір застави майнових прав № 1-2012. Предметом застави за вказаним договором є майнові права на майбутній врожай винограду 2012 року на площі 266,81 га, що зберігається за адресою: АР Крим, м.Севастополь, с. Осипенко, вул. Сухій,1 та вартість яких на момент укладення договору, визначена сторонами договору складає 4 050 900,00 грн.
- 13.02.2013 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ДП «Радгосп-завод ім. Полини Осипенко» було укладено Договір застави майнових прав № 3-2013. Предметом застави за вказаним договором є майнові права на майбутній врожай винограду 2013 року на площі 672,87 га, що зберігається за адресою: АР Крим, м.Севастополь, с. Осипенко, вул. Сухій,1 та вартість яких на момент укладення договору, визначена сторонами договору складає 1 456 500,00 грн.
- 29 січня 2014 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ТОВ «Туристична компанія «Южний Тур» було укладено Договір про надання овердрафту №10-2014 на суму 20 000, 00 грн. Позичальник зареєстрований за адресою АР Крим, м.Сімферополь, пр. Победи, 24. Свої зобов`язання з погашення існуючої заборгованості у розмірі 20 000, 00 грн. позичальник не виконав.
- 19.11.2013 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ФОП Щербаковим С.Є. було укладено Кредитний договір №38-2013 від 19.11.2013. Відповідно до умов кредитного договору, сума позики становить 370 000 грн.
- 06.07.2004 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_3 було укладено Кредитну угоду №123 від 06.07.2004. Кредитний ліміт згідно вказаного кредитного договору складав 100 000,00 грн. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором було укладено Договір застави від 06.07.2004 року, а вартість предмета застави на момент укладення договору, визначена сторонами договору склала 207 450,00 грн.
- 15.02.2012 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ТОВ «Холдінг «Южний» було укладено Кредитний договір №4781 від 15.02.2012. Сума кредиту склала 80 000 000,00 грн.
В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором було укладено наступні забезпечувальні договори.
1. Договір іпотеки від 15.02.2012, вартість предмета іпотеки на момент укладення договору, визначена сторонами договору у розмірі 112 428 800,00 грн.
2. Договір іпотеки від 15.02.2012, вартість предмета іпотеки на момент укладення договору, визначена сторонами договору у розмірі 3 888 600,00 грн.
3. Договір застави від 15.02.2012 року, вартість предмета застави на момент укладення договору, визначена сторонами договору у розмірі 44 582 600,00 грн.
4. Договір застави №2 від 29.03.2013, вартість предмета застави на момент укладення договору, визначена сторонами договору у розмірі 53 972 624,00 грн.
5. Договір застави цінних паперів від 15.02.2012, вартість предмета на момент укладення договору, визначена сторонами договору у розмірі 13 139 364,00 грн.
6. Договір застави цінних паперів від 15.02.2012, вартість предмета на момент укладення договору, визначена сторонами договору у розмірі 24 462 513,60 грн.
- 01.03.2013 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ПАТ Акціонерний банк «Столичний» було укладено Міжбанківську валютну кредитну угоду №513108. Сума наданого кредиту склала 6 500 000,00 дол.США.
В забезпечення виконання зобов`язань за вказаною Міжбанківською валютною кредитною угодою було укладено забезпечувальний договір, а саме Іпотечний договір від 30.04.2013, зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. за №1763. Предметом іпотеки за вказаним договором виступало нерухоме майно: незавершене будівництво бази відпочинку готельного центру «Чембало» на 350 місць, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Вартість предмета іпотеки визначена сторонами на момент укладення договору склала 35 839 764, 42 грн.
Також, між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» Кредитодавцем, та ПАТ Акціонерний банк «Столичний» було укладено Міжбанківську валютну кредитну угоду №215099. Сума наданого кредиту склала 67 000 000 гривень.
2.щодо Донецької області:
- 24.12.2007 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір №164/07-ф від 24.12.2007. Сума кредиту 20 450 доларів США.
24.12.2007 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_4 було укладено Договір застави транспортного засобу від 24.12.2007. Предметом застави є: автомобіль марки SKODA, модель FABIA COMBI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , видане від 22.12.2007 року ВРЕР м. Волноваха при УДАІ ГУМВУ в Донецькій області, рік випуску 2007, шасі № НОМЕР_3 . Вартість предмету застави була визначена сторонами на момент укладення договору складала 114 500,00 гривень.
- 28.03.2007 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_5 було укладено Кредитний договір №41/07-ф від 28.03.2007. Сума кредиту склала 366 700 доларів США. Відповідно до Договору іпотеки від 28.03.2007 забезпеченням виступає нежитлове приміщення 56/100 будівлі магазину непродовольчих товарів загальною площею 337,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_5 , вартістю 3 600 000 гривень. (на момент укладення договору, визначено сторонами договору)
-11.04.2007 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_6 було укладено Кредитний договір №50/07-ф від 11.04.2007. Сума кредиту 150 000 доларів США.
11.04.2007 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_7 було укладено Іпотечний договір від 11.04.2007. Предметом іпотеки є: приміщення на 1-му поверсі, загальною площею 262,1 кв.м, що складає 44/100 ідеальної частки будівлі магазину непродовольчих товарів літ. «А-2», що розташований: АДРЕСА_3 . Вартість предмета іпотеки була визначена сторонами у розмірі 1 500 000 гривень. (на момент укладення договору, визначено сторонами договору).
- 29.08.2007 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_8 було укладено Кредитний договір №116/07-ф від 29.08.2007. Сума кредиту 20 100 доларів США.
29.08.2007 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_8 було укладено Договір застави транспортного засобу від 29.08.2007. Предметом застави є: автомобіль марки SKODA, модель FABIA SEDAN, реєстраційний номер НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , видане від 28.08.2007 року РЕВ 1-го МРВ міста Донецька УДАІ ГУМВС України в Донецькій області, рік випуску 2007, шасі № НОМЕР_6 . Вартість предмету застави була визначена сторонами на момент укладення договору у розмірі 99 900,00 гривень.
29.08.2007 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_8 було укладено Договір застави, згідно положень якого у заставу позивачу було передано побутову техніку та яка знаходиться на зберіганні заставодавця АДРЕСА_4 . Вартість предмету застави визначена сторонами на момент укладення договору та склала 10 000 00 грн.
- 18.02.2008 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_9 було укладено Кредитний договір №24/08-ф від 18.02.2008. Сума кредиту 21 390 доларів США.
18.02.2008 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_9 було укладено Договір застави транспортного засобу від 18.02.2008. Предметом застави є: автомобіль марки SAMAND, модель LX СПГ, реєстраційний номер НОМЕР_7 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 , видане від 16.02.2008 року ВРЕВ міста Макіївки при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області, рік випуску 2007, шасі № НОМЕР_9 . Вартість предмету застави була визначена сторонами на момент укладення договору та склала 120 000, 00 гривень.
- 20.03.2013 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та Приватним підприємством «Спецтехніка-2007» було укладено Кредитний договір №01/13-ю від 20.03.2013. Ліміт кредитної заборгованості було визначено у розмірі 500 000 гривень.
20.03.2013 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та Приватним підприємством «Спецтехніка-2007» було укладено Договір застави від 20.03.2013. Предметом застави є: Вантажний самоскид марки FOTON, модель BJ3243 DLPJC, шасі № НОМЕР_10 , державний номерний знак НОМЕР_11 , зареєстрований 25.03.2011 року в ВРЕР міста Єнакієве при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області, 2008 року випуску, свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_12 ; Вантажний самоскид марки FOTON, модель BJ3243 DLPJC, шасі № НОМЕР_13 , державний номерний знак НОМЕР_14 , зареєстрований 25.03.2011 року в ВРЕР міста Єнакієве при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області, 2008 року випуску, свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_15 ; Вантажний самоскид марки FOTON, модель BJ3243 DLPJC, шасі № НОМЕР_16 , державний номерний знак НОМЕР_17 , зареєстрований 25.03.2011 року в ВРЕР міста Єнакієве при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області, 2008 року випуску, свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_18 ; Вантажний самоскид марки HITACHI, модель ZX330, ідентифікаційний номер № НОМЕР_19 , двигун № НОМЕР_20 , державний номерний знак НОМЕР_21 , зареєстрований 31.08.2011 року територіальним управлінням держгірпромнагляду в Донецькій області, 2006 року випуску, свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_22 . Відповідно до п. 1.2 Договору застави, предмет застави знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 . Вартість предмету застави була визначена сторонами на момент укладення договору у розмірі 1 635 240,00 гривень.
- 06.06.2007 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_10 було укладено Кредитний договір №77/07-ф від 06.06.2007. Сума кредиту 22 600 доларів США.
06.06.2007 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_10 було укладено Договір застави транспортного засобу від 06.06.2007. Предметом застави є: автомобіль марки HYUNDAI, модель MATRIX 1.8 5MT2, реєстраційний номер НОМЕР_23 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_24 , видане від 06.06.2007 року PEB 3-го МРВ УДАІ ГУМВУ в Донецькій області, рік випуску 2007, шасі № НОМЕР_25 № НОМЕР_26 . Вартість предмету застави була визначена сторонами у розмірі 114 100,00 гривень.
06.06.2007 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_10 було укладено Договір застави, згідно якого у заставу позивачу було надано побутову техніку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 . Вартість предмету застави визначена сторонами на момент укладення договору у розмірі 12 000, 00 грн.
- 29.03.2006 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_11 було укладено Кредитний договір №34/06-ф від 29.03.2006. Сума кредиту 23 000 доларів США.
29.03.2006 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Віка» було укладено Іпотечний договір від 29.03.2006. Предметом іпотеки є: вбудоване приміщення площею 87,9 кв.м на 1 поверсі будинку літ. «А-5», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 . Вартість предмета іпотеки була визначена сторонами на момент укладення договору у розмірі 235 000 гривень.
- 06.03.2007 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_12 було укладено Кредитний договір №21/07-ф від 06.03.2007. Сума кредиту 26 000 доларів США.
06.03.2007 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк», ОСОБА_12 та ОСОБА_13 було укладено Іпотечний договір від 06.03.2007. Предметом іпотеки є: двокімнатна квартира АДРЕСА_8 . Вартість предмета іпотеки була визначена сторонами на момент укладення договору у розмірі 228 000 гривень.
- 25.07.2003 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та Приватним підприємством «Агроера» було укладено Кредитний договір №153 від 25 липня 2003. Сума кредиту 300 000 гривень.
25.07.2003 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та Приватним підприємством «Агроера» було укладено Договір застави від 25.07.2003. Вартість предмету застави визначена сторонами на момент укладення договору склала 588 582 гривень.
- 09.07.2008 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та Приватним підприємством «Арфа» було укладено Кредитний договір №47/08-ю від 09.07.2008. Сума кредиту 16 000 гривень.
09.07.2008 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та Приватним підприємством «Арфа» було укладено Договір застави товарів в обороті від 09.07.2008. Предметом застави є майно, право власності на яке підтверджується справкою випискою з балансу №08/06/1 від 27.06.2008 року; №08/06/2 від 27.06.2008. Вартість предмету застави визначена сторонами на момент укладення договору складає 31 001,00 гривень.
- 11.06.2013 між Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Електросталь» було укладено Кредитний договір №01/15-ю від 11.06.2013. Сума кредиту 5 000 000 доларів США.
- 28.06.1995 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та Шахтою ім. Г.М. Димитрова було укладено Кредитний договір №3854/3, від 28.06.1995. Сума кредиту - 747 033,76 гривень відповідно до Додаткової угоди від 25.12.1998 (згідно первісної редакції договору - 93 000 000 000,00 карбованців).
08.12.1995 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та Шахтою ім. Г.М. Димитрова було укладено Договір застави від 08.12.1995. Предметом застави є вугілля марки ГР у кількості 28 860 тон. Вартість предмету застави визначена сторонами на момент укладення договору та складає 747 033,76 грн.
- 08.05.1996 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та Шахтою ім. О.Г. Стаханова було укладено Кредитний договір №4066/3, від 08.05.1996. Сума кредиту 750 000,00 гривень відповідно до Додаткової угоди від 08.05.1996 (згідно первісної редакції договору - 300 000 000 000 карбованців).
28.05.1996 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк», Шахтою ім. О.Г. Стаханова, та Підприємством «Зовніоборонекспорт» було укладено Договір застави від 28.05.1996 року. Предметом застави є вугілля марки ГЖО-концентрат у кількості 12 192 тон. Вартість предмету застави визначена сторонами на момент укладення договору та складає 109 000 000 000 карбованців.
04.12.1998 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та Шахтою ім. О.Г. Стаханова було укладено Договір про заставу №195 від 04.12.1998. Предметом застави є вугілля марки ГЖО-концентрат у кількості 14 153 тони. Вартість предмету застави визначена сторонами на момент укладення договору складає 1 600 685 гривень.
3.щодо Луганської області:
- 13.11.2007 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_14 було укладено Кредитна угода №2011 від 13.11.2007. Сума кредиту 58 000 доларів США.
30.11.2007 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_14 було укладено Іпотечний договір від 30.11.2007. Предметом іпотеки є: житловий будинок з належними господарськими будівлями та спорудам, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_9 , з загальною площею 62.6 кв.м, та житловою площею 44.5 кв.м. Вартість предмета іпотеки була визначена сторонами на момент укладення договору у розмірі 348 450 гривень.
- 13.02.2008 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_15 було укладено Кредитна угода №2113 від 13.02.2008. Сума кредиту 252 500 гривень.
13.02.2008 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_14 було укладено Іпотечний договір від 13.02.2008. Предметом іпотеки є: квартира, загальною площею 59,4 кв.м, житловою площею 45,8 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_10 . Вартість предмета іпотеки була визначена сторонами на момент укладення договору у розмірі 404 000 гривень.
- 18.03.2008 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_16 було укладено Кредитна угода №2151 від 18.03.2008. Сума кредиту 15 000 доларів США.
18.03.2008 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 було укладено Іпотечний договір від 18.03.2008. Предметом іпотеки є: квартира, загальною площею 71,7 кв.м, житловою площею 47.8 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_11 . Вартість предмета іпотеки була визначена сторонами на момент укладення договору у розмірі 121 200 гривень.
- 13.07.2007 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_19 було укладено Кредитну угода №1873 від 13.07.2007. Сума кредиту 42 000 доларів США.
13.07.2007 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_19 було укладено Іпотечний договір від 13.07.2007. Предметом іпотеки є: квартира, загальною площею 51 кв.м, житловою площею 33,8 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_12 . Вартість предмета іпотеки була визначена сторонами на момент укладення договору у розмірі 202 000 гривень.
13.07.2007 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_20 було укладено Іпотечний договір від 13.07.2007. Предметом іпотеки є: квартира, загальною площею 30,7 кв.м, житловою площею 16,1 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_13 . Вартість предмета іпотеки була визначена сторонами на момент укладення договору у розмірі 127 260,00 гривень.
- 25.12.2007 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» Вітром С.А. було укладено Кредитна угода № 2062 від 25.12.2007 року. Сума кредиту 303 000 гривень.
25.12.2007 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_21 було укладено Іпотечний договір від 25.12.2007. Предметом іпотеки є: житловий будинок, загальною площею 94.3 кв.м, житловою площею 49,4 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_14 . Вартість предмета іпотеки була визначена сторонами на момент укладення договору у розмірі 378 750 гривень.
- 14.03.2008 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» Гасановим Е.А. було укладено Кредитну угода №2149 від 14.03.2008. Сума кредиту 202 000 гривень.
14.03.2008 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_22 було укладено Іпотечний договір від 14.03.2008. Предметом іпотеки є: квартира, загальною площею 45,6 кв.м, житловою площею 32,3 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_15 . Вартість предмета іпотеки була визначена сторонами на момент укладення договору у розмірі 262 600 гривень.
- 08.11.2006 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_23 було укладено Кредитний договір №125/06-ф від 08.11.2006. Сума кредиту 16 000 доларів США.
08.11.2006 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_23 було укладено Іпотечний договір від 08.11.2006. Предметом іпотеки є: однокімнатна квартира, що складає 14/100 ідеальної частки домоволодіння, загальною площею 41,1 кв.м, житловою площею 20,4 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_16 . Вартість предмета іпотеки була визначена сторонами на момент укладення договору у розмірі 126 200 гривень.
- 11.02.2011 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та Дочірнім підприємством «Луганський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» було укладено Кредитну угоду №2231 від 11.02.2011. Ліміт кредитної заборгованості 6 000 000 гривень.
16.12.2011 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та Дочірнім підприємством «Луганський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» було укладено Кредитну угоду №2260 від 16.12.2011. Ліміт кредитної заборгованості 8 500 000 гривень.
08.06.2012 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та Дочірнім підприємством «Луганський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» було укладено Кредитну угоду №2281. Ліміт кредитної заборгованості 6 000 000 гривень.
31.05.2013, в забезпечення Кредитного договору №2260, між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та Дочірнім підприємством «Луганський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» було укладено Договір застави майнових прав. Предметом договору застави майнових прав є право на отримання платежів за виконані роботи по договору №40 від 28.03.2013. Вартість предмету застави була визначена сторонами на момент укладення договору та складає 250 000 000 грн.
31.05.2013, в забезпечення Кредитного договору №2231, між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та Дочірнім підприємством «Луганський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» було укладено Договір застави. Вартість предмету застави за визначена сторонами на момент укладення договору складає 250 000 000 грн.
31.05.2013, в забезпечення Кредитного договору №2281 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та Дочірнім підприємством «Луганський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» було укладено Договір застави. Вартість предмету застави визначена сторонами на момент укладення договору складає 250 000 000 грн.
10.04.2012, в забезпечення Кредитного договору №2231 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та Дочірнім підприємством «Луганський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» було укладено Договір застави. Вартість предмету застави визначена сторонами на момент укладення договору складає 1 366 279,0 грн.
- 22.12.2006 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_24 було укладено Кредитну угоду №1690 від 22.12.2006. Сума кредиту 505 000 гривень.
22.12.2006 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_24 було укладено Іпотечний договір від 22.12.2006. Предметом іпотеки є: квартира АДРЕСА_17 , з загальною площею 89,6 кв.м, та житловою площею 54,2 кв.м. Вартість предмета іпотеки була визначена сторонами на момент укладення договору у розмірі 717 100 гривень.
- 25.01.2008 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_25 було укладено Кредитну угоду №2086 від 25.01.2008. Сума кредиту 12 000 доларів США.
25.01.2008 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_25 було укладено Іпотечний договір від 25.01.2008. Предметом іпотеки є: квартира АДРЕСА_18 , з загальною площею 44,8 кв.м, та житловою площею 27,2 кв.м. Вартість предмета іпотеки була визначена сторонами на момент укладення договору у розмірі 75 750 гривень.
- 22.08.2011 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лисичанський машинобудівельний завод» було укладено Кредитну угоду №2250 від 22.08.2011. Ліміт кредитної заборгованості 5 000 000 гривень.
22.08.2011 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лисичанський машинобудівельний завод» було укладено Договір застави рухомого майна від 22.08.2011. Предметом застави є обладнання, перелічене у додатку №1 до цього Договору (469 позицій). Відповідно до п.1.2. Договору застави, предмет застави знаходиться за адресою: АДРЕСА_19 . Вартість предмета застави була визначена сторонами на момент укладення договору у розмірі 2 000 000 гривень.
- 16.08.2012 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Луганський обласний центр очних хвороб» було укладено Кредитну угоду №2285 від 16.08.2012. Ліміт кредитної заборгованості 1 000 000 гривень.
16.08.2012 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Луганський обласний центр очних хвороб» було укладено Іпотечний договір від 16.08.2012. Предметом іпотеки є: нежитлове приміщення №1 обласний центр очних хвороб з будівлею стаціонару обласного центру очних хвороб, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_20 , загальною площею 1399,5 кв.м. Вартість предмета іпотеки була визначена сторонами на момент укладення договору у розмірі 2 600 000 гривень.
- 08.12.2010 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Східні ресурси» було укладено Кредитну угоду № 2226 від 08.12.2010. Ліміт кредитної заборгованості 14 000 000 гривень.
- 13.08.2013 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_26 було укладено Кредитний договір №LG/08-13/0001 від 13.08.2013. Ліміт кредитної заборгованості 400 000 гривень.
13.08.2013 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_27 та було укладено Іпотечний договір №LG/08-13/0001Z від 13.08.2013. Предметом іпотеки є: чотирьох кімнатна квартира, загальною площею 99,3 кв.м, житловою площею 74,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_24 . Вартість предмета іпотеки була визначена сторонами на момент укладення договору у розмірі 707 100 гривень.
- 28.03.2012 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_28 було укладено Договір про іпотечний кредит №2267 від 28.03.2012. Ліміт кредитної заборгованості 100 000 гривень.
28.03.2012 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_28 та було укладено Іпотечний договір від 28.03.2012. Предметом іпотеки є: однокімнатна квартира, загальною площею 41,1 кв.м, житловою площею 13,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_25 . Вартість предмета іпотеки була визначена сторонами на момент укладення договору у розмірі 210 640 гривень.
- 01.11.2007 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_29 було укладено Кредитний договір №1994 від 01.11.2007. Сума кредиту 11 100 доларів США.
01.11.2007 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_29 було укладено Договір застави 01.11.2007. Предметом застави є: автомобіль марки DACIA, модель LOGAN LSD4GH, 2007 року випуску, шасі № НОМЕР_73 , реєстраційний номер НОМЕР_74 , зареєстрований ВРЕР міста Луганська, свідоцтво серія НОМЕР_75 від 31.10.2007. Вартість предмета застави була визначена сторонами на момент укладення договору у розмірі 62 495 гривень.
- 17.04.2012 між Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_32 було укладено Договір про іпотечний кредит №2270 від 17.04.2012 року. Сума кредиту 300 000 грн.
17.04.2012 між Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_32 , та ОСОБА_33 було укладено Договір поруки від 17.04.2012. Вартість іпотечного майна визначена сторонами на момент укладення договору складає 634 300 гривень.
- 12.06.2007 між Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_34 було укладено Кредитний договір №1840 від 12.06.2007. Сума кредиту 350 000 дол.США.
12.06.2007 було між Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_34 укладено Договір іпотеки від 12.06.2007, предметом якого виступав житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 . Вартість іпотечного майна визначена сторонами на момент укладення договору складає 2 525 000 гривень.
- 11.03.2008 між Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та МПБП «Авалон» було укладено Кредитний договір №2140 від 11.03.2008. Сума кредиту 200 000 грн.
11.03.2008 між Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та МПБП «Авалон» було укладено Договір застави від 11.03.2008 року, предметом якого виступали легкові автомобілі, які знаходились за адресою: АДРЕСА_19 . Вартість заставного майна визначена сторонами на момент укладення договору складає 400 000гривень.
- 21.08.2008 між Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_35 було укладено Кредитний договір №2181 від 21.08.2008. Сума кредиту 29 000 дол.США.
21.08.2008 між Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_35 було укладено Договір іпотеки від 21.08.2008. Вартість іпотечного майна визначена сторонами на момент укладення договору складає 136 097 грн.
Також в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено: Договір застави від 02.03.2011, вартість предмета застави 50 000 грн.; Договір застави від 02.03.2011, вартість предмета застави у розмірі 150 000 грн.
- 11.12.2007 між Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_36 було укладено Кредитний договір №2056 від 11.12.2007. Сума кредиту 29 700 дол.США.
21.08.2008 між Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_36 було укладено Договір застави від 11.12.2007. Вартість заставного майна визначена сторонами на момент укладення договору складає 186 800 грн.
Крім того, позивачем зазначено, що внаслідок неспровокованої агресії російської федерації та окупації нею окремих територій Донецької, Луганської областей України та Автономної Республіки Крим, ПАТ «Укрінком» фактично втратив належне йому на праві приватної власності майно, а саме:
- Будівля магазину, загальною площею 344,6 кв.м, що знаходиться за адресою: вул. Артема, 193г, місто Донецьк, область Донецька. Ринкова вартість вказаного майна складає 2 902 565,80 грн., що є еквівалентом 328418,85 доларів США.
- Адміністративна будівля, загальною площею 584,9 кв.м, що знаходиться за адресою: вул. Шосейна, 1а, м. Торез, область Донецька. Ринкова вартість вказаного майна складає 2 227 884,10 грн, що є еквівалентом 252 080,11 доларів США.
- Будівля, загальною площею 833,3 кв.м, що знаходиться за адресою: вул. Стахановців, 2б, місто Сімферополь, Автономна Республіка Крим. Ринкова вартість вказаного майна складає 9 463 788,90 грн, що є еквівалентом 1 070 806,53 доларів США.
- Будівля, загальною площею 1193,8 кв.м, що знаходиться за адресою: вул. Лермонтова, 2-є, місто Луганськ, Луганської області. Ринкова вартість вказаного майна складає 1 572 235,60 грн, що є еквівалентом 177 894,84 доларів США.
- Будівля, загальною площею 394,6 кв.м, що знаходиться за адресою: вул. Жовтнева, 3-а, місто Луганськ, Луганської області. Ринкова вартість вказаного майна складає 2 388 908,40 грн, що є еквівалентом 270 299,66 доларів США.
- Адміністративна будівля, загальною площею 119,9 кв.м, що знаходиться за адресою: вул. Жовтнева, 3, місто Луганськ, Луганської області. Ринкова вартість вказаного майна складає 589 188,60 грн, що є еквівалентом 66 665,4 доларів США.
- Будівля, загальною площею 791,6 кв.м, що знаходиться за адресою: вул. Артема, 211, місто Луганськ, Луганської області. Ринкова вартість вказаного майна складає 1 750 227,60 грн, що є еквівалентом 198034,35 доларів США.
Позивач зазначив, що ПАТ «Укрінком» позбавлене можливості задовольнити свої кредиторські вимоги шляхом звернення стягнення на предмети іпотеки у зв`язку із окупацією російською федерацією відповідних територій України, на яких перебуває це майно та відповідно знецінення цих активів.
При цьому, вартість майна, яке перебуває на території тимчасово окупованій російською федерацією у Донецькій, Луганській областях та АРК складає 2 777 885,69 дол. США, та майнових прав, які належать ПАТ «Укрінком» та які жодним чином не можуть бути реалізовані у зв`язку із окупацією рф відповідних територій України складає 129 188 181,42 дол. США. Загальна вартість активів, які належать ПАТ «Укрінком» та які знаходяться на окупованих рф територіях складає 131 966 067,11 дол.США.
Таким чином, загальний розмір збитків, завданих позивачу внаслідок окупації російською федерацію частин території України, на яких перебуває іпотечне (заставне) майно позивача, а також майно, що належить позивачу на праві власності становить 131 966 067,11 дол.США.
Також, позивачем зазначено, що судовими експертами Українського національного комітету Міжнародної Торгової Палати було складено Висновок експерта №05-М05-МОА/23 від 05.05.2023 (додається до цього позову) в якому детально описано збитки позивача, завдані йому збройною агресією рф у розмірі 131 966 067,11 дол.США і вказаний висновок документально підтверджує обсяг завданої ПАТ «УКР/ІН/КОМ» шкоди.
13.07.2016 на позачергових Загальних зборах акціонерів Публічного акціонерного товариства Український інноваційний банк, було прийнято рішення про затвердження Статуту товариства в новій редакції, рішення про зміну назви товариства на Публічне акціонерне товариство Укрінком.
Відомості про це були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ідентифікаційний код суб`єкта підприємницької діяльності в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 05839888, тобто такий самий, як у ПАТ Укрінбанк.
28.03.2017 рішенням позачергових загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства Укрінком, змінено найменування товариства як юридичної особи з Публічного акціонерного товариства Укрінком на Публічне акціонерне товариство Українська інноваційна компанія, затверджено статут в новій редакції.
В той же час, судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 16.10.2024 у справі №913/266/20 зазначає, що неодноразові рішення органу управління ПАТ Український інноваційний банк про внесення відповідних змін щодо зміни назви, місцезнаходження акціонерного товариства, нової редакції статуту, видів діяльності товариства та призначення органів управління, не є реорганізацією в розумінні банківського законодавства і не впливають на обсяг прав та обов`язків цією юридичної особи, які виникли раніше у зв`язку із здійсненням нею банківської діяльності в межах своєї спеціальної правосуб`єктності як банківської установи, оскільки внаслідок цього не створився новий учасник правовідносин, а отже ПАТ Укрінбанк та ПАТ Українська інноваційна компанія є однією й тією ж юридичною особою, з одним й тим самим ідентифікаційним кодом 05839888.
Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 42 Конвенції про правову допомогу зобов`язання про відшкодування шкоди, крім тих, що випливають із договорів та інших правомірних дій, визначаються за законодавством Договірної Сторони, на території якої мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди.
Одночасно, відповідно до пп. «ж» ст. 11 Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності від 20.03.1992 права і обов`язки Сторін за зобов`язаннями, що виникають внаслідок заподіяння шкоди, визначаються за законодавством держави, де відбулася подія або інша обставина, що стала підставою для вимог про відшкодування шкоди.
Таким чином, оскільки подія, яка стала підставою для вимог про відшкодування шкоди мала місце на території України, то застосовним матеріальним законом при розгляді даного спору є матеріальний закон України.
Одночасно, відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Згідно із ст. 10 Цивільного кодексу України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України. Якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.
Також, згідно із ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно із ст.ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Стаття 3 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.
Таким чином, Україна є моністичною державою, в якій міжнародне право не потребує трансформації в національне право, а просто включається та автоматично діє в складі національного або внутрішнього законодавства. Акт ратифікації міжнародного договору Україною відразу інкорпорує його до національного права; звичаєве міжнародне право так само розглядається як частина національного права.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що до спірних відносин підлягає застосуванню матеріальний закон України, включно із відповідними положеннями міжнародних договорів, як частиною системи національного законодавства України.
Відповідно до положень ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.
Згідно положень ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ст.16 Цивільного кодексу України ).
Відповідно до ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1)втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Як випливає з ст. 1166 Цивільного кодексу України, відшкодування шкоди можливе за таких умов: 1) завдано шкоди особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи; 2) дії або бездіяльність, якими завдана шкода, є неправомірними. 3) причинний зв`язок між протиправними діями правопорушника і шкодою, яка виникла; 4) вина особи, яка завдала шкоду. При цьому діє презумпція (припущення) вини порушника: якщо потерпілий довів наявність шкоди, то боржник має довести відсутність своєї вини. Для виникнення обов`язку відшкодування шкоди ступінь вини порушника значення не має.
Слід зауважити, що ст.1166 ЦК України встановлює загальні правила відшкодування завданої особі недоговірної шкоди так званої деліктної шкоди. Загальною підставою застосування до правовідносин із завдання шкоди вказаної статті є відсутність договірних відносин між боржником (завдавачем шкоди) та кредитором (потерпілим).
Загальне правило вказаної статті встановлює, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі.
Умовами застосування цієї норми є завдання шкоди неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.
Отже, при поданні позову про відшкодування заподіяної майнової шкоди, на позивача покладається обов`язок довести належними, допустимими та достовірними доказами неправомірність поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою.
Статтею 2 Конституції України встановлено, що суверенітет України поширюється на всю її територію. Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.
Згідно ст.1 Закону України Про оборону України від 06.12.1991 із наступними змінами, збройна агресія це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.
Отже, перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав, в даному випадку військових підрозділів російської федерації з порушенням процедури, визначеної Конституцією та Законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і рф 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.
У п. 4 частини першої статті 2 Статуту ООН закріплено принцип, згідно з яким всі члени Організації Об`єднаних Націй утримуються у їх міжнародних відносинах від загрози силою чи її застосування як проти територіальної недоторканності чи політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.
Відповідно до ст. 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй «Визначення агресії» від 14 грудня 1974 року як акт агресії кваліфікується, зокрема, вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не носила, що є результатом такого вторгнення чи нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави чи її частини, а також бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави.
Меморандумом про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, відповідно до п. 2 якого російська федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили їх зобов`язання утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Об`єднаних
Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН № A/ES-11/L.1 від 01.03.2022 визнано акт агресії рф проти України в порушення пункту 4 статті 2 Статуту ООН та звернено до росії вимогу негайно припинити застосування сили по відношенню до України та вивести збройні формування рф з України.
Наказом Міжнародного суду справедливості ООН № 182 від 16.03.2022, відповідно до якого зобов`язано російську федерацію негайно припинити військові дії, які вона розпочала 24 лютого 2022 року на території України.
Постановою Верховної Ради України №2188-ІХ від 14.04.2022 схвалено заяву Верховної Ради України Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні, якою визнано геноцидом Українського народу дії збройних сил, політичного і військового керівництва російської федерації під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року. Зокрема, доручено Голові Верховної Ради України спрямувати цю заяву до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї НАТО, урядів та парламентів іноземних держав. Голові Верховної Ради України надано повноваження звернутися до Генеральної прокуратури, Міністерства закордонних справ України та Міністерства юстиції України щодо невідкладного вжиття заходів для належного документування фактів вчинення Збройними силами російської федерації та її політичним і військовим керівництвом геноциду Українського народу, злочинів проти людяності, воєнних злочинів, інших тяжких злочинів на території України та ініціювання притягнення до відповідальності всіх винних осіб.
У ч.1 ст.2 Закону України Про заборону пропаганди російського нацистського тоталітарного режиму, збройної агресії російської федерації як держави-терориста проти України, символіки воєнного вторгнення російського нацистського тоталітарного режиму в Україну, визначено, що рф є державою-терористом, однією з цілей політичного режиму якої є геноцид Українського народу, фізичне знищення, масові вбивства громадян України, вчинення міжнародних злочинів проти цивільного населення, використання заборонених методів війни, руйнування цивільних об`єктів та об`єктів критичної інфраструктури, штучне створення гуманітарної катастрофи в Україні або окремих її регіонах.
Суд зауважує про те, що у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №210/4458/15-ц, від 30 січня 2020 року у справі 287/167/18-ц, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 серпня 2017 року у справі № 761/9437/15-ц висловлено правову позицію про те, що факт збройної агресії російської федерації проти України встановленню в судовому порядку не потребує.
Преамбулою Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України визначено, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.
Частиною 9 ст.5 вказаного Закону встановлено, що відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію.
За таких умов, в силу положень національного законодавства України, у тому числі і міжнародних договорів, як частини українського національного законодавства, дії відповідача щодо проведення так званої «спеціальної воєнної операції» є за своєю суттю актом збройної агресії відповідача по відношенню до України, та будь-які дії відповідача з метою реалізації такої агресії є протиправними.
Відповідно до пунктів 1, 3 Гаазької Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі 1907 року, договірні держави видають своїм сухопутним військам накази, які відповідають Положенню про закони і звичаї війни на суходолі. Воююча сторона, яка порушує норми зазначеного Положення, підлягає відповідальності у формі відшкодування збитків, якщо для цього є підстави. Воююча сторона, яка порушує норми зазначеного Положення є відповідальною за всі дії, вчинені особами, які входять до складу її збройних сил.
Отже, протиправність діянь відповідача, як складового елементу факту збройної агресії росії проти України в розумінні ч.3 ст.75 Господарського процесуального кодексу України є загальновідомим фактом, який закріплено державою на законодавчому рівні.
Згідно із ч. 3 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно із ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Обов`язковою умовою покладення відповідальності має бути встановлений безпосередній причинний зв`язок між вчиненими порушеннями і завданими збитками. Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок вчиненого порушення, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв`язку між діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої. Доведенню також підлягає розмір спричинених збитків, завданої майнової шкоди.
Суд враховує, що Постановою Кабінету Міністрів України №326 від 20.03.2022 затверджено Порядок визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії російської федерації (далі Порядок), який встановлює процедуру визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії російської федерації (далі шкода та збитки), починаючи з 19.02.2014.
Згідно з п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №326 від 20.03.2022 Міністерствам, іншим центральним та місцевим органам виконавчої влади постановлено розробити і затвердити у шестимісячний строк методики, передбачені Порядком, затвердженим цією постановою.
Згідно з пп. 18 п. 2 Порядку визначення шкоди та збитків здійснюється окремо за таким напрямом: економічні втрати підприємств (крім підприємств оборонно-промислового комплексу), у тому числі господарських товариств, - напрям включає втрати підприємств усіх форм власності внаслідок знищення та пошкодження їх майна, втрати фінансових активів, а також упущену вигоду від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності.
Основні показники, які оцінюються (зокрема): вартість втраченого, знищеного чи пошкодженого майна підприємств недержавної форми власності; вартість втрачених фінансових активів підприємств недержавної форми власності; упущена вигода підприємств недержавної форми власності.
Приписами п.1 Загальних засад оцінки збитків, завданих майну та майновим правам внаслідок збройної агресії Російської Федерації (додаток до Постанови Кабінету міністрів України №326 від 20.03.2022) встановлено, що загальні засади розроблені на підставі національних та міжнародних стандартів оцінки, бухгалтерського обліку та звітності, державних будівельних норм, інших нормативних актів, якими врегульовані обставини оцінки, а також керівних принципів Світового банку щодо оцінки збитків та інших матеріалів, що розроблені організаціями, визнаними у світовому співтоваристві, та застосовуються під час проведення оцінки збитків, спричинених втратою, руйнуванням та пошкодженням майна державної, комунальної та приватної форм власності в ході збройної агресії Російської Федерації внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, ракетно-бомбових ударів (далі - збройна агресія). Ці Загальні засади є обов`язковими для використання під час розроблення методик оцінки шкоди та збитків, передбачених пунктом 5 Порядку визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації (далі - Порядок), встановлюють єдині підходи та основні вимоги до проведення оцінки відповідних збитків.
Пунктом 2 зазначених Загальних засад встановлено, що збитки - вартість втраченого, пошкодженого та (або) знищеного майна, що зазнало руйнівного впливу внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, ракетно-бомбових ударів в ході збройної агресії Російської Федерації, а також розмір витрат, необхідний для відновлення порушеного права (реальні збитки); та/або розмір доходу, який постраждалий міг би одержати за умови відсутності збройної агресії Російської Федерації (упущена вигода); висновок експерта - складений відповідно до вимог законодавства документ, що містить докладний опис проведених судовим експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед судовим експертом, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України Про судову експертизу.
Пунктом 4 Загальних засад встановлено, що визначення шкоди та збитків, що проводиться відповідно до методик оцінки шкоди та збитків, передбачених пунктом 5 Порядку, здійснюється для досягнення таких цілей: визначення загальних розмірів та обсягів шкоди та збитків, завданих збройною агресією Російської Федерації, для визначення загальних втрат та збитків економіки, для прогнозування загальнодержавних або секторальних витрат на відновлення, планування державної політики у відповідній сфері та визначення поточних потреб у відновленні, а також визначення обсягів компенсації постраждалим; визначення розміру реальних збитків (у вартісному виразі), упущеної вигоди, витрат, необхідних для відновлення майна та майнових прав, що зазнали руйнівного впливу внаслідок збройної агресії Російської Федерації, для цілей подання постраждалими заяв про компенсацію, а також подання позовів до судових інстанцій, зокрема міжнародних.
Відповідно до п. 5 Загальних засад оцінка збитків, завданих постраждалим, здійснюється шляхом проведення аналітичної оцінки збитків, стандартизованої, незалежної оцінки збитків або є результатом проведення судової експертизи.
Зокрема, проведення судової експертизи, що пов`язана з оцінкою збитків, та діяльність судових експертів, що пов`язана з оцінкою майна, здійснюються на умовах і в порядку, передбачених Законом України Про судову експертизу, з урахуванням особливостей методичного регулювання оцінки збитків, спричинених втратою, руйнуванням та пошкодженням майна державної, комунальної та приватної форм власності в ході збройної агресії Російської Федерації, визначених цими Загальними засадами та методиками оцінки шкоди та збитків, передбаченими пунктом 5 Порядку. При цьому в дослідницькій частині висновку судового експерта відображаються усі процедури, пов`язані з оцінкою збитків, що визначені методиками оцінки шкоди та збитків, передбаченими пунктом 5 Порядку. Організаційні засади проведення судовими експертами експертних досліджень визначаються законодавством з питань судово-експертної діяльності.
Також, Наказом Міністерства економіки України та Фонду державного майна України №3904/1223 від 18.10.2022 затверджено Методику визначення шкоди та обсягу збитків, завданих підприємствам, установам та організаціям усіх форм власності внаслідок знищення та пошкодження їх майна у зв`язку із збройною агресією російської федерації, а також упущеної вигоди від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності (далі Методика).
Пунктом 1 встановлено, що Методика застосовується під час оцінки (визначення розміру) реальних збитків, завданих підприємствам, установам та організаціям, іншим суб`єктам господарювання всіх форм власності внаслідок втрати, руйнування або пошкодження їх майна у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації (далі - збройна агресія), оцінки (визначення розміру) упущеної вигоди від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності зазначеними суб`єктами господарювання, а також оцінки потреб у відновленні майна суб`єктів господарювання.
Ця Методика є обов`язковою для використання під час оцінки збитків, завданих постраждалим внаслідок збройної агресії, проведення судової експертизи (експертного дослідження), пов`язаної з оцінкою збитків, завданих постраждалим внаслідок збройної агресії, та її положення переважають над іншими положеннями нормативно-правових актів, методик, рекомендацій тощо, які регулюють питання визначення розміру збитків, завданих підприємствам, установам, організаціям, іншим суб`єктам господарювання всіх форм власності. У разі якщо певні питання, пов`язані з оцінкою збитків, не врегульовано цією Методикою, застосовуються інші нормативно-правові акти з питань оцінки майна, що визначені такими згідно із Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», та оціночні процедури, що передбачені міжнародними та національними стандартами оцінки, міжнародною оціночною практикою. Необхідність та доцільність застосування інших нормативно-правових актів з питань оцінки майна обґрунтовуються у звіті про оцінку збитків (висновку експерта).
Ця Методика передбачає механізми оцінки (визначення розміру) збитків, завданих підприємствам, установам, організаціям та іншим суб`єктам господарювання всіх форм власності внаслідок збройної агресії, оцінки (визначення розміру) упущеної вигоди від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності зазначеними суб`єктами господарювання, а також оцінки потреб у відновленні майна суб`єктів господарювання станом на дату оцінки, яка є датою не раніше ніж 23 лютого 2022 року. Оцінка (визначення розміру) збитків (упущеної вигоди) станом на дату оцінки, яка передує 23 лютого 2022 року, здійснюється шляхом проведення оцінки згідно з вимогами Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» або судової експертизи (експертного дослідження) згідно із Законом України «Про судову експертизу» з дотриманням методичного регулювання оцінки майна, яке здійснюється національними стандартами оцінки та міжнародними стандартами оцінки, європейськими стандартами оцінки, нормами міжнародної оціночної практики, що склалася, за наявності вихідних даних та інформаційних джерел, необхідних для проведення оцінки (визначення розміру) збитків.
Відповідно до п.7 Методики оцінка збитків, завданих постраждалим внаслідок збройної агресії, здійснюється шляхом проведення незалежної оцінки збитків або є результатом проведення судової експертизи (експертного дослідження).
Зокрема, судова експертиза (експертне дослідження), що пов`язана з оцінкою збитків, та діяльність судових експертів, що пов`язана з оцінкою майна, здійснюється на умовах і в порядку, передбачених Законом України «Про судову експертизу», з урахуванням особливостей методичного регулювання оцінки збитків, спричинених втратою, руйнуванням та пошкодженням майна державної, комунальної та приватної форм власності в ході збройної агресії, визначених цією Методикою. При цьому в дослідницькій частині висновку експерта відображаються всі процедури, пов`язані з оцінкою збитків, що визначені цією Методикою.
Судом встановлено, що відповідно до Висновку експерта за результатами проведення комплексної оціночно будівельної та економічної експертизи №05-МОА/23 від 05.05.2023, складеного судовим експертом Контимировою Вікторією Вікторівною та судовим експертом Машніченко Олександром Анатолійовичем, зазначено, для забезпечення дослідження по поставленим перед експертом питанням та визначення суми упущеної вигоди експертом приймаються наступні обставини та наслідки завдання збитків: господарчі активи ПАТ «Українська інноваційна компанія» частково локалізовані на тимчасово окупованих територіях АРК Крим, Донецької та Луганської областей, та знаходяться під контролем російської федерації; господарчі активи ПАТ «Українська інноваційна компанія», які частково локалізовані на тимчасово окупованих територіях АРК Крим, Донецької та Луганської областей, вибули з господарчого управління власника; внаслідок вибуття з господарчого управління активів ПАТ «Українська інноваційна компанія», які частково локалізовані на тимчасово окупованих територіях АРК Крим, Донецької та Луганської областей повністю зупинені господарська діяльність підприємства за основними напрямками діяльності пов`язана з використанням означених активів; внаслідок вибуття з господарчого управління активів ПАТ «Українська інноваційна компанія», які частково локалізовані на тимчасово окупованих територіях АРК Крим, Донецької, Луганської областей повністю втрачена споживча цінність означених активів; внаслідок тимчасової окупації окремих районів АРК Крим, Донецької та Луганської областей ПАТ «Українська інноваційна компанія» втратила доступ до об`єктів іпотеки та заставного майна, відповідно втрачений доступ до об`єктів, якими забезпечувалося виконання зобов`язань за кредитними договорами; внаслідок тимчасової окупації окремих районів АРК Крим, Донецької та Луганської областей, розриву виробничих, логістичних та фінансових зв`язків, боржники втратили фінансові можливості на обслуговування кредитних договорів та пов`язаних з ними фінансових зобов`язань.
Також, у наданому позивачем висновку експерта зазначено, що внаслідок територіальних особливостей розташування об`єктів застави та іпотеки та військової агресії російської федерації переважна кількість об`єктів опинилася на територіях на яких тимчасово неможливо забезпечити розпорядження означеними об`єктами в спосіб, що відповідає законодавству України, означена обставина також вплинула на ринкову вартість об`єктів в бік її зменшення.
Найбільш вірогідне середньозважене значення ринкової вартості будівлі магазину, загальною площею 344,6 кв.м, що знаходиться за адресою: вул.Артема, 193г, м.Донецьк, Донецька область, станом на дату оцінки -23.02.2014 становило 2902565,80 грн, що є еквівалентом 328418,85 доларів США.
Найбільше вірогідне середньозважене значення ринкової вартості адміністративної будівлі, загальною площею 584,9 кв.м, що знаходиться за адресою: вул.Шосейна, 1а, м.Торез, Донецька область, станом на дату оцінки 23.02.2014 становило 2227884,10 грн, що є еквівалентом 252080,11 доларів США.
Найбільш вірогідне середньозважене значення ринкової вартості будівлі загальною площею 833,3 кв.м, що знаходиться за адресою: вул.Стахановців, 2б, м.Сімферополь, Автономна Республіка Крим, станом на дату оцінки 23.02.2014 становило 9463788,90 грн, що є еквівалентом 1070806,53 доларів США.
Найбільш вірогідне значення ринкової вартості будівлі, загальною площею 1193,8 кв.м, що знаходиться за адресою: вул.Лермонтова, 2-є, м.Луганськ, станом на дату оцінки 23.02.2014 становило 4996317,00 грн, що є еквівалентом 565322,00 доларів США.
Найбільше вірогідне середньозважене значення ринкової вартості будівлі, загальною площею 394,6 кв.м, що знаходиться за адресою: вул.Жовтнева, 3-а, м.Луганськ, станом на дату оцінки 23.02.2014 становило 2388904,40 грн, що є еквівалентом 270299,66 доларів США.
Найбільше вірогідне середньозважене значення ринкової вартості будівлі, загальною площею 791,6 кв.м, що знаходиться за адресою: вул.Артема, 211, м.Луганськ, станом на дату оцінки 23.02.2014 становило 1750227,60 грн, що є еквівалентом 198034,35 доларів США.
Також, відповідно до наданого позивачем висновку експерта, підтверджено наявність на балансі ПАТ «Українська інноваційна компанія» зобов`язань боржників з повернення тілу кредиту за кредитними договорами в сумі 50833839,56 доларів США.
Встановлено, що станом на дату укладення кредитних договорів було забезпечено повернення кредитних коштів шляхом укладення договорів іпотеки, договорів застави та договорів поруки, фактичне виконання зазначених договорів було унеможливлено внаслідок втрати доступу до об`єктів забезпечення через російську військову агресію проти України.
Також зазначено, що станом на дату дослідження 01.05.2023 встановлений загальний розмір невиконаних зобов`язань позичальників перед ПАТ «Українська інноваційна компанія» за тілом кредиту в розмірі 50833839,56 доларів США на дату припинення обслуговування, по сплаті процентів в розмірі 78354341,86 доларів США.
Також, господарським судом встановлено, що відповідно до вимог ч.7 ст. 102 Цивільного процесуального кодексу України, ч.7 ст. 101 Кодексу адміністративного судочинства України, ч.7 ст. 98 Господарського процесуального кодексу України, ст.70 та ч.2 ст.102 Кримінального процесуального кодексу України експерти обізнані (попереджені) про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку згідно зі ст.384 Кримінального кодексу України, та за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків згідно зі ст.385 Кримінального кодексу України.
Господарський суд звертає увагу, що постанова №326 від 20.03.2022, якою затверджено Порядок визначення шкоди та збитків, завданих Україні, внаслідок збройної агресії Російської Федерації, а також відповідна Методика визначення шкоди та обсягу збитків №3904/1223 від 18.10.2022, мають спеціальний правовий характер та є обов`язковими для використання під час оцінки збитків, завданих постраждалим внаслідок збройної агресії, проведення судової експертизи (експертного дослідження), пов`язаної з оцінкою збитків, та їх положення переважають над іншими положеннями нормативно-правових актів, методик, рекомендацій тощо, які регулюють питання визначення розміру збитків; встановлюють єдину, процедуру визначення шкоди та збитків.
Визначення таких збитків є виключною компетенцією спеціалістів експертів, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань, а тому визначення розміру завданої шкоди та збитків внаслідок військової агресії російської федерації проти України без відповідного експертного висновку є неможливим. Такий висновок є єдиною можливою та допустимою доказовою формою встановлення розміру шкоди та збитків, який має бути підготовлений відповідно до вказаного Порядку та Методики та на підставі об`єктивних даних.
У цьому контексті слід наголосити, що визначення розміру шкоди та/або збитків є складним спеціальним процесом, який потребує спеціальних знань у сфері економіки, будівництва, фінансів, оціночної діяльності тощо, тому, відповідно до норм чинного законодавства розмір шкоди або збитків не може визначатися судом самостійно або довільно, без залучення відповідного спеціаліста, а отже, у разі відсутності відповідного експертного дослідження, вимога про стягнення збитків є такою, що не підтверджена належними доказами у розумінні процесуального законодавства.
З урахуванням викладеного, судом встановлено, що наданий позивачем висновок експерта відповідає нормам та вимогам встановленими Порядком визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії російської федерації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №326 від 20.03.2022 та Методикою визначення шкоди та обсягу збитків, завданих підприємствам, установам та організаціям усіх форм власності внаслідок знищення та пошкодження їх майна у зв`язку із збройною агресією російської федерації, а також упущеної вигоди від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності, затвердженої наказом Міністерства економіки України та Фонду державного майна України №3904/1223 від 18.10.2022; достатність поданих експертові об`єктів для дослідження; повноту відповідей на поставлені питання; узгодженість між дослідницькою частиною та висновком експерта; судові експерти попереджені про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 Кримінального кодексу України, а тому наявний в матеріалах справи висновок експерта є належним та допустимим доказом на підставі якого встановлено розмір завданих відповідачем збитків.
Господарський суд звертає увагу, що зазначені докази у своїй сукупності доводять не лише розмір спричиненої рф майнової шкоди позивачу, однак і вказують на самі підстави (з яких причин) позивач зазнав такої шкоди, тобто підтверджують причинно-наслідковий зв`язок між свавільними та протизаконними діями, які вчиняються рф, та порушенням законних прав позивача, спричинення йому майнової шкоди.
Крім того, суд зауважує про те, що на час розгляду справи Україна залишається об`єктом збройної військової агресії з боку рф, яку остання продовжує здійснювати; Автономна Республіка Крим, Донецька та Луганські області залишаються досі окупованими рф територією України; захоплені активи та належне товариству майно не повернуто, що в свою чергу також свідчить про триваючий характер порушення прав позивача та об`єктивну неможливість з вини відповідача повернутись і відновити свою господарську діяльність за своїм місцезнаходженням.
Суд констатує, що сам факт збройної агресії рф проти України, окупація території України та захоплення майна позивача є підставами з яких ПАТ «Українська інноваційна компанія» понесло істотні збитки та змушене відстоювати свої порушені відповідачем права в судовому порядку.
Зокрема, незаконними діями з боку рф було порушено гарантоване ст.41 Конституції України право власності позивача, безпосереднім суб`єктом, внаслідок дій якого позивачу завдано шкоди, є рф.
Аналізуючи обставини справи, суд дійшов висновку, що мало місце також порушення відповідачем ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Під час вирішення цього спору судом враховані висновки Європейського суду з прав людини, наведені у рішенні від 16.06.2015 у справі Чігаров та інші проти Вірменії (в якій предметом розгляду була скарги заявників, які посилалися зокрема на те, що вони були позбавлені можливості повернутися на території, окуповані державою-відповідачем, що вони не могли користуватися своїм майном та житлом, які були там розташовані, і що вони не отримали жодної компенсації своїх майнових втрат, стосувалося конфлікту Азербайджану та Вірменії щодо ОСОБА_37 ); рішення від 18.12.1996 у справі Лоізіду проти Туреччини (в якій предметом розгляду була скарга заявниці громадянки Кіпру, яка володіла земельною ділянкою на Півночі Кіпру та яка була обмежена у праві доступу до власності тривалий час через присутність турецьких військ на території Кіпру); рішення від 10.05.2001 у справі Кіпр проти Туреччини (справа стосувалася ситуації, що існувала на півночі Кіпру від часу проведення там Туреччиною військових операцій у липні та серпні 1974 року і склалася внаслідок поділу території Кіпру, в якій предметом розгляду були скарги греко-кіпрських власників нерухомості на північному Кіпрі, які були позбавлені доступу і контролю, використання власного майна, а також компенсації за втручання в їх право власності), в яких надавалась оцінка наявності майна у заявників в розумінні ст.1 Першого протоколу Конвенції, доказам якими підтверджувалося права власності заявників, з огляду на те, що наприклад правовстановлюючі документи були залишені на окупованій території та не могли з об`єктивних причин бути надані (судом зроблено гнучкий підхід до доказів, які повинні надаватися заявниками, які стверджують, що вони втратили своє майно, житло в ситуаціях міжнародного або внутрішнього війського конфлікту. Схожий підхід відображено в п.7 ст.15 Принципів Пінейру); висвітлені підходи до встановлення розміру збитків, визначення розміру майнової сатисфакції.
В рішеннях констатувалося Судом порушення ст.1 Першого протоколу Конвенції, адже мало місце втручання у права заявників за цією статтею в тому, що вони не мали можливості доступу до свого майна у продовж тривалого періоду часу, втратили контроль на ним і будь-яку можливість користуватися і володіти ним. Це становило втручання у мирне володіння їхнім майном.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18, від 20.08.2020 зі справи № 914/1680/18).
Крім того, відповідно до положень ст.79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування вірогідність доказів, на відміну від достатності доказів, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Вирішуючи спір у цій справі суд вбачає за можливе звернутися до принципу більшої вірогідності, до якого звертався зокрема Верховний Суд у справах №921/319/17-г та №908/1581/17.
В даному випадку принцип більшої вірогідності у сукупності з принципом розумності та з урахуванням поданих позивачем доказів та пояснень надає суду можливість зробити висновок про те, що у зв`язку саме із збройною агресією рф проти України, окупацією частини суверенної території України, та захоплення активів товариства, було порушено право власності позивача на наведене майно, яке було фактично втрачено останнім оскільки вибуло з його контролю та розпорядження.
Щодо вини, як складового елемента цивільного правопорушення, законодавством України не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди; діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. В контексті зазначеного, саме відповідач повинен доводити відсутність своєї вини у спірних правовідносинах.
Господарський суд зазначає, що військова агресія рф та окупація частини суверенної території України призвело не лише до обмеження господарської діяльності позивача, а й порушило його право власності на зазначене майно, яке вибуло з його контролю, унеможливило користування та розпорядження ним, збереження цього майна у період окупації та незаконного поширення на окуповані території юрисдикції відповідача.
Враховуючи вищевикладене, господарський суд дійшов висновку, що дослідженими обставинами справи, а також наявними у справі доказами позивачем доведено заподіяння шкоди ПАТ «Українська інноваційна компанія» діями відповідача та причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та завданою позивачу шкодою, а отже наявність складу цивільного правопорушення у вигляді заподіяння майнової шкоди позивача, що має своїм наслідком відшкодування такої шкоди позивачу.
Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини (прийнята і проголошена резолюцією 217A(III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року), відповідно до якої кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.
Згідно із ст. 26 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права усі люди є рівними перед законом і мають право без будь-якої дискримінації на рівний захист законом; у цьому відношенні всякого роду дискримінація повинна бути заборонена законом і закон повинен гарантувати всім особам рівний і ефективний захист проти дискримінації за будь-якою ознакою.
Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до правових висновків Верховного Суду, надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.
Європейський Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.
Також Велика Палата Верховного Суду зауважує, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19).
Відповідно до абз. 10 п. 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 у справі № 1-12/2003, за своєю суттю в цілому правосуддя в Україні як таке, що відбулося та фактично було реальним, а не формальним, визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
За вказаних обставин, звернення позивача до українського суду з даним позовом є єдиним розумно доступним засобом захисту права, позбавлення якого означало би позбавлення такого права взагалі, тобто заперечувало б саму сутність такого права.
Відповідно до положень ст. 524 Цивільного кодексу України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Згідно із ст. 533 Цивільного кодексу України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Одночасно, в Україні діє спеціальний нормативно-правовий акт, який регламентує валютний обіг. Так, відповідно до преамбули Закону України «Про валюту і валютні операції», цей Закон визначає правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ та встановлює відповідальність за порушення ними валютного законодавства. Відповідно до частин 2, 3 ст. 3 наведеного Закону питання здійснення валютних операцій, основи валютного регулювання та нагляду регулюються виключно цим Законом. Зміна положень цього Закону здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону. Зміна положень цього Закону може здійснюватися виключно окремими законами про внесення змін до цього Закону. У разі якщо положення інших законів суперечать положенням цього Закону, застосовуються положення цього Закону.
Згідно із частинами 1, 2 ст. 5 Закону України «Про валюту і валютні операції» гривня є єдиним законним платіжним засобом в Україні з урахуванням особливостей, встановлених частиною другою цієї статті, і приймається без обмежень на всій території України для проведення розрахунків. Усі розрахунки на території України проводяться виключно у гривні.
Таким чином, Закон України «Про валюту і валютні операції», як спеціальний нормативно-правовий акт у сфері регулювання валютних операцій, визначає гривню як єдиний законний платіжний засіб в межах території України, однак не встановлює обов`язку здійснення платежів з території інших країн на територію України в національній валюті. Більше того, така вимога суперечила б критеріям суверенітету держав, оскільки поширювала б дію нормативно-правових актів України на чужу суверенну територію, що суперечить і доктрині національного права України, і положенням міжнародного права.
Згідно із п. 1 ст. 1 вказаного Закону валютна операція - операція, що має хоча б одну з таких ознак: а) операція, пов`язана з переходом права власності на валютні цінності та (або) права вимоги і пов`язаних з цим зобов`язань, предметом яких є валютні цінності, між резидентами, нерезидентами, а також резидентами і нерезидентами, крім операцій, що здійснюються між резидентами, якщо такими валютними цінностями є національна валюта; б) торгівля валютними цінностями; в) транскордонний переказ валютних цінностей та транскордонне переміщення валютних цінностей.
Таким чином, операція щодо сплати нерезидентом суми заподіяної шкоди на підставі такого, що набуло законної сили, рішення суду, підпадає під наведені вище ознаки валютної операції. При цьому, відповідно до пп. «ґ» п. 8 ст. 1 вказаного Закону іноземні держави (у тому числі і відповідач) підпадають під ознаки нерезидента.
Відповідно до ч. 5 ст. 3 вказаного Закону у разі, якщо норма цього Закону чи нормативно-правового акта Національного банку України, виданого на підставі цього Закону, або норми інших нормативно-правових актів Національного банку України допускають неоднозначне (множинне) трактування прав і обов`язків резидентів та нерезидентів у сфері здійснення валютних операцій або повноважень органів валютного нагляду, така норма трактується в інтересах резидентів та нерезидентів.
Згідно із ч. 1 ст. 6 наведеного Закону, валютні операції здійснюються без обмежень відповідно до законодавства України, крім випадків, встановлених законами України, що регулюють відносини у сферах забезпечення національної безпеки, запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму чи фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, виконання взятих Україною зобов`язань за міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також випадків запровадження Національним банком України відповідно до цього Закону заходів захисту.
Відповідно до п. 109 Розділу Х Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті (затверджене постановою НБУ № 5 від 02.01.2019) за поточними рахунками в іноземній валюті суб`єктів господарювання - резидентів (юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців) здійснюються операції, що не суперечать вимогам законодавства України.
Таким чином, вимога позивача про стягнення шкоди у іноземній валюті (євро) відповідає як матеріальному закону, так і суті господарської діяльності позивача, а обраний ним спосіб судового захисту у вигляді відшкодування шкоди у іноземній валюті (євро) відповідає цивільному законодавству та є ефективним.
Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Доказами, наданими позивачем, повністю підтверджуються викладені у позовній заяві обставини і при цьому правові підстави позову ґрунтуються на матеріальному законі, а обраний позивачем спосіб захисту його порушеного права передбачений законом і є ефективним.
Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.
Враховуючи вище викладене, господарський суд дійшов висновку, що вимога ПАТ «Українська інноваційна компанія» про стягнення з російської федерації збитків в розмірі 131966067,11 доларів США, заподіяних внаслідок військової агресії рф проти України та окупації частини території України, що призвело до порушення майнових прав позивача, є законною, обґрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами, а тому підлягає задоволенню.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, господарський суд зазначає наступне.
Згідно ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до частини першої статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з частиною 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Як вбачається із матеріалів справи, позивач подавав попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат разом із позовною заявою, в якій визначив орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 13196606,71 доларів США.
Відповідно до положень ч.ч. 1-2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави; за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.126 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ч.8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Статтею 221 Господарського процесуального кодексу України передбачено, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Клопотання про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України).
Враховуючи вищевикладене, господарський суд дійшов висновку, що ухвалення рішення про судові витрати буде вирішено судом після надходження відповідної заяви від позивача в порядку статті 221 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора російської федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.
Відповідно до підпункту 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відтак, з урахуванням ціни позову у цій справі розмір судового збору за його подання становить 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 1059800 грн 00 коп.
Відповідно до ч. 2 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.
З огляду на те, що позивач від сплати судового збору за розгляд даного спору звільнений, тому судовий збір за розгляд даної справи підлягає стягненню з відповідача в дохід Державного бюджету України.
Керуючись ст.ст. 129, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. Позов Публічного акціонерного товариства Українська інноваційна компанія до російської федерації про відшкодування шкоди - задовольнити повністю.
2. Стягнути з держави російської федерації (russian federation код ISO ru/rus 643) на користь Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» суму збитків в розмірі 131966067,11 доларів США.
3. Стягнути з держави російської федерації (russian federation код ISO ru/rus 643) в дохід Державного бюджету України витрати з оплати судового збору в розмірі 1059800 грн 00 коп.
Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідач: держава російська федерація (russian federation код ISO ru/rus 643).
Повне рішення складено 14.05.2025.
Суддя Сергій МАСЛОВСЬКИЙ