ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2025 р. м. Житомир Справа № 906/216/25

Господарський суд Житомирської області

Суддя Нестерчук С. С.

за участю секретаря судового засідання: Бугайова І. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Комунальної установи «Центр обслуговування закладів освіти»

Павлоградської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомирська торгова компанія»

про стягнення 71 630,00 грн.

без участі представників сторін

І. СУТЬ СПОРУ

1. Стислий виклад позиції позивача

18.02.2025 КП «Центр обслуговування закладів освіти» Павлоградської міської ради (далі позивач) звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до ТОВ «Житомирська торгова компанія» (далі відповідач) з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (вх. №5742 від 05.05.2025) про стягнення 70 876,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань щодо поставки товару по Договору про закупівлю № 29/вт від 08.10.2024. Внаслідок порушення умов договору позивачем нараховано штрафні санкції, зокрема: пеню в розмірі 18 096,00 грн та штраф за прострочення понад 30 днів 52 780,00 грн.

2. Стислий виклад заперечень відповідача

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому статтею 165 ГПК України.

ІІ. Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання

Ухвалою суду від 20.02.2025 позовну заяву КП «Центр обслуговування закладів освіти» Павлоградської міської ради залишено без руху, встановлено строк та спосіб усунення недоліків.

Ухвалою від 05.03.2025, після усунення недоліків, Суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та вирішив здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 24.03.2025.

Подальший рух справи відображено у відповідних ухвалах.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи шляхом направлення ухвал до електронного кабінету, не скористався правом подати відзив та надати докази, а також не з`явився у судові засідання. Жодних заяв чи клопотань від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 202 ГПК України, неявка відповідача, належним чином повідомленого про розгляд справи, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних матеріалів.

У судовому засіданні 05.05.2025 Суд заслухав пояснення представника позивача та дослідив наявні у матеріалах справи докази. Представник позивача, відповідно до ч. 3 ст. 196 ГПК України, заявила усне клопотання про проведення подальшого розгляду справи за її відсутності. У зв`язку з цим Суд вирішив здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами (ч. 13 ст. 8 ГПК України).

05.05.2025 через підсистему Електронний Суд позивач направив заяву про уточнення позовних вимог (вх. №5742 від 05.05.2025), в якій усунуто неточності щодо заявленого розміру пені в сумі 18 096,00 грн.

Зважаючи на достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, а також принципи змагальності та диспозитивності господарського судочинства (ст. 13, 14, 74 ГПК України), суд вважає, що було створено належні умови для реалізації сторонами своїх процесуальних прав.

Відповідно до частини першої статті 248 Господарського процесуального кодексу України справа у спрощеному позовному провадженні має бути розглянута судом протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Перевищення цього строку у даній справі обумовлене об`єктивними причинами, а саме перебуванням головуючого судді в період з 11.04.25 по 26.04.25 у відпустці, а також через тимчасову непрацездатність головуючого судді у період з 12.05.2025 по 16.05.2025. Це не є наслідком бездіяльності суду та не порушує права сторін на розгляд справи у розумний строк відповідно до принципів господарського судочинства (п. 10 ч. 3 ст. 2 ГПК України) та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

22.05.2025 Суд завершив розгляд справи та ухвалив рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується її розгляд, суд підписує рішення без його проголошення. Фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалася відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України.

ІІІ. Фактичні обставини справи

Спір у справі виник у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань щодо поставки товару, що стало підставою для нарахування позивачем штрафних санкцій у вигляді пені та штрафу.

Перелік обставин, які є предметом доказування у справі:

1. Факт укладення договору між сторонами, його умови;

2. Факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо поставки товару;

3. Правомірність нарахування пені та штрафу.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підтвердження своїх вимог позивач надав суду належні, достовірні та допустимі докази, на підставі яких суд установив такі обставини.

Між позивачем як замовником та відповідачем як постачальником було укладено Договір про закупівлю №29/вт від 08.10.2024 (далі - Договір) з урахуванням Закону України Про публічні закупівлі.

Згідно з умовами Договору відповідач повинен поставити та передати у власність позивача товар - Придбання джерел резервного живлення зарядної станції EcoFlow DELTA Pro (або еквівалент) який зазначений у специфікації, загальною вартістю 754 000,00 грн (п.1.1-1.3, 3.2 Договору).

Відповідно до п.5.3 Договору строк поставки товару до 01.11.2024 року.

Також п.6.3.1 Договору передбачено, що постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару в терміни встановлені цим договором.

Пунктом 7.2 Договору визначено що за непоставку, несвоєчасну поставку або недопоставку товару, або порушення строку заміни неякісного (невідповідного) товару на якісний (відповідний) постачальник сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1% від вартості непоставленого, несвоєчасно поставленого або недопоставленого товару за кожний день прострочення поставки, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від вказаної суми.

Договір набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками обох сторін, скріплюється печатками сторін і діє до 31.12.2024, але в будь якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п. 12.1 Договору).

Перед укладанням Договору відповідач як учасник процедури закупівлі надав гарантійний лист №78 від 29.08.2024, в якому гарантував наявність товару, що постачається, в повному обсязі відповідно до вимог документації, зобов`язується поставити товар у визначені договором терміни.

18.10.2024 позивач скерував відповідачу лист №985 про надання інформації і строки поставки товару, який зазначений в договорі №29/вт від 08.10.2024.

05.11.2024 позивач направив відповідачу претензію (вих. №1041 від 04.11.2024) щодо невиконання зобов`язань по договору та здійснив розрахунок пені відповідно до п. 7.2 Договору від вартості непоставленого товару за один день прострочки - 754 грн. А також лист (вих.№1048), в якому повідомив про дострокове розірвання договору з 25.11.2024 так як ТОВ "Житомирська торгова компанія" не виконала взяті на себе договірні зобов`язання.

Відповідач у відповідь на отриману претензію направив лист №12/11-13 від 12.1.2024, в якому не заперечив факту протермінованої поставки товару та зазначив, що це викликано логістичними затримками, при цьому висловив заперечення щодо розірвання договору та повідомив про намір поставити обумовлений товар до 20.11.2024. До того ж постачальник гарантував сплату пені за прострочення поставки товару та в підтвердження своїх намірів долучив до цього листа квитанцію про сплату пені у розмірі 754 грн.

04.12.2024 позивач направив відповідачу претензію (вих. №1130) в порядку ст. 222 ГК України щодо сплати пені в сумі 18 850 грн, розрахованої станом на 25.11.2024 за 25 днів прострочення зобов`язання.

За непоставку товару Позивач заявив вимоги про стягнення пені за період з 01.11.2024 по 24.11.2024 18 096,00 грн та штрафу за прострочення понад 30 днів 52 780,00 грн.

Відповідач не надав суду доказів.

ІV. МОТИВИ СУДУ

1. Норми права, які застосував суд

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За приписами п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Дослідивши зміст прав та обов`язки сторін у цій справі, суд визначив, що укладений між сторонами Договір за правовою природою є господарським договором поставки.

Зміст прав та обов`язків учасників господарських відносин за договором поставки полягає в тому, що продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 712 ЦК України, ч. 1 ст. 265 ГК України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має бути виконано належним чином відповідно до закону, умов договору та інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України).

Статтею 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом частини першої статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частин першої, другої статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Положеннями статті 218 ГК України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах, зокрема, за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

2. Правова оцінка суду

Суд оцінює надані сторонами докази відповідно до статей 74, 76-79 ГПК України на підставі свого внутрішнього переконання, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд встановив, що відповідач, прийнявши на себе зобов`язання за договором, був обізнаний із визначеними строками поставки товару, а також погодився з відповідальністю за їх порушення, передбаченою умовами договору.

Оскільки відповідач не виконав зобов`язання щодо поставки товару у строк до 01.11.2024, передбачений пунктом 5.3 договору, а цей факт ним не заперечувався, що підтверджується листом №12/11-13 від 12.11.2024, Суд дійшов висновку про наявність факту прострочення виконання зобов`язання.

Таким чином відповідно до пункту 7.2 Договору наявні правові підстави для застосування до відповідача штрафних санкцій, а саме: пені в розмірі 0,1 % від вартості непоставленого товару (754 000,00 грн) за кожен день прострочення поставки, та за прострочення понад 30 днів додатково штрафу в розмірі 7% від вартості непоставленого товару (754 000,00 грн).

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, наведеної у постанові 1 червня 2021 року у справі № 910/12876/19, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Визначаючи розмір пені, позивач здійснив розрахунок за період прострочення з 01.11.2024 по 25.11.2024 (25 днів), зменшивши заявлений розмір до 18 096,00 грн, з урахуванням сплати відповідачем пені за один день прострочення.

Перевіривши обґрунтованість розрахунків пені та штрафу, суд вважає їх правильними та такими, що відповідають умовам договору та положенням статті 231 ГК України.

V. Висновки Суду

З огляду на встановлені судом фактичні обставини, позовні вимоги про стягнення 18 096,00 грн - пені та 52 780,00 грн - штрафу є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

VІ. Судові витрати

Судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 3 028,00 грн покладаються на відповідача відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог.

У матеріалах справи відсутні докази понесення сторонами інших судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи.

З цих підстав, керуючись статтями 2, 129, 233, 236, 237, 238, 241 ГПК України, Суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Комунальної установи Центр обслуговування закладів освіти Павлоградської міської ради задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомирська торгова компанія» на користь Комунальної установи Центр обслуговування закладів освіти Павлоградської міської ради:

- 18 096,00 грн (вісімнадцять тисяч дев`яносто шість гривень 00 копійок) - пені;

- 52 780,00 грн (п`ятдесят дві тисячі сімсот вісімдесят гривень 00 копійок) - штрафу;

- 3 028,00 грн (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок) - судові витрати зі сплати судового збору.

Позивач: Комунальна установа Центр обслуговування закладів освіти Павлоградської міської ради (; вул. Соборна, буд. 42А, м. Павлоград, Дніпропетровська обл., 51400)

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Житомирська торгова компанія» (; вул. Бандери Степана, буд. 7, м. Житомир, Житомирська обл., 10029)

Це рішення набирає законної сили через двадцять днів з моменту його підписання, якщо не буде подано апеляційну скаргу, або після завершення апеляційного провадження, якщо апеляційну скаргу буде подано.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку це рішення протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Наказ може бути виданий за заявою стягувача, в якій має бути зазначена бажана форма його видачі (паперова або електронна).

Повне рішення складено 22.05.2025

Суддя С. НЕСТЕРЧУК