ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2025 р. Справа№ 910/10307/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Кропивної Л.В.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОІНС УКРАЇНА" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2024 у справі №910/10307/24 (суддя Демидов В.О.) за позовом Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області до Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОІНС УКРАЇНА" про стягнення 82 889,77 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області з вимогами до Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОІНС УКРАЇНА" про стягнення страхового відшкодування у розмірі 82 889,77 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилався на те, що відповідач, як страховик особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний відшкодувати суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.10.2024 у справі №910/10307/24 позов задоволено повністю; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 82 889,77 грн страхового відшкодування.

При ухваленні даного рішення, суд першої інстанції виходив з доведеності факту заподіяння шкоди водієм автомобіля ВАЗ 21063, державний номерний знак НОМЕР_1 , цивільно-правова відповідальність власника якого на момент виникнення ДТП була застрахована ПрАТ "Страхова компанія "Євроінс Україна".

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2024 у справі №910/10307/24 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на невірність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення без розгляду відзиву на позовну заяву (з доданими до нього доказами), а також клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи, поданих відповідачем.

Також, вказує, що ним потерпілому було сплачено страхове відшкодування, в сумі, визначеній Звітом №34071.

Крім цього, разом з апеляційною скаргою скаржником подано клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи.

Колегія суддів, розглянувши вказане клопотання дійшла висновку про відмову у його задоволенні, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Суд вказує, що в матеріалах справи наявні висновки експертів щодо визначення розміру збитку, заподіяного пошкодженням ТЗ, оцінка цих висновків буде наведена нижче у даній постанові.

Враховуючи вищевикладене, призначення експертизи колегія суддів не вбачає доцільним, з огляду на наявність в матеріалах справи доказів, на підставі яких є можливим встановлення розміру страхового відшкодування належного до виплати позивачу.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

15 січня 2024 року о 10 год. 20 хв. в с. Новоставці Хмельницького району по вул. Центральній, 56 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 21063 державний номерний знак НОМЕР_1 , порушуючи вимоги п. 2.3 "б", 11.3 ПДР, не була уважна, не слідкувала за дорожньою обстановкою, виїхала на зустрічну смугу для руху, де здійснила зіткнення із службовим транспортним засобом Renault Express державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить на праві державної власності Головному управлінню Національної поліції в Хмельницькій області, який рухався в зустрічному напрямку по своїй смузі для руху. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Відповідно до постанови Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 24.01.2024 року у справі №685/111/24 ОСОБА_1 визнанно винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на неї стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн.

Відповідно до договору страхування (поліс) № 218226782 цивільно-правова відповідальність власників (користувачів) автомобіля ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Євроінс Україна".

Позивач 25.01.2024 звернувся до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" з заявою на виплату страхового відшкодування.

25.03.2024 ГУНП в Хмельницькій області отримало від Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" повідомлення, про те, що за страховим випадком, що стався 15.01.2024 згідно договору №-218226782 та страхового акту №151925/1/2024 ПрАТ "СК Євроінс Україна" було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 34313,36 грн, та відповідно суму вказаних коштів перераховано на реквізити, що зазначались в заяві про виплату страхового відшкодування.

Позивач зазначає, що останнім 03.04.2024 надіслало до ПрАТ "СК Євроінс Україна" листа № 478/121/51/05-2024 яким повідомило страхову компанію, що він не погоджується з сумою страхового відшкодування в розмірі 34313,36 грн. та разом з тим просило Приватне акціонерне товариство ознайомити Головне управління з порядком обчислення виплати та документами, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди.

02.05.2024 ПрАТ "СК Євроінс Україна" надіслало до ГУНП в Хмельницькій області звіт № 34071 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, з яким Головне управління не погодилось.

З метою визначення реальних збитків завданих внаслідок пошкодження службового автомобіля Renault Express державний номерний знак НОМЕР_2 , 27.05.2024 уклало з ДП "Експерт-Сервіс Авто" договір №781 про проведення авто товарознавчої експертизи.

За результатами проведеної транспортно-товарознавчої експертизи експертом ДП "Експерт-Сервіс Авто" ОСОБА_2 18.07.2024 підготовлено висновок експерта №41-1/24 яким встановлено, що вартість матеріального збитку, заподіяного ГУНП в Хмельницькій області в наслідок пошкодження в ДТП автомобіля Renault Express АП САП-Е1, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) по середній вартості нормо годин за даними Хмельницького регіонального відділення СЕУ, складає 120403 грн 13 коп.

Також згідно висновку експертного дослідження Хмельницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ЕД-19/123-24/3967-АВ від 02.04.2024 року вартість матеріального збитку завданого власнику КТЗ марки Renault моделі Express (легковий оперативний САП-Е1), 2022 року випуску, VIN: НОМЕР_4 , НОМЕР_3, тип палива - дизель, об`єм двигуна - 1461 см. куб. внаслідок ДТП на дату проведення дослідження, тобто 02.04.2024, становить - 119562,82 грн.

З матеріалів справи вбачається, що ГУНП в Хмельницькій області звернулось до ТОВ "Торговий Дім "Фаворит-Авто" щодо визначення вартості відновлення автомобіля Renault Express НОМЕР_3.

Згідно рахунку № СФА-К-ЯГ3879 від 16.02.2024, виставленого ТОВ "Торговий Дім "Фаворит-Авто", яке здійснило огляд вказаного автомобіля, вартість відновлювального ремонту становить суму в розмірі 177 177,50 грн. з ПДВ (ПДВ становить 29529,58 грн.)

Відповідно до ремонтної калькуляції №41-1-24 вартість ремонту складає 122 958,30 грн.

Розмір страхового відшкодування, який заявлений позивачем до стягнення (82 889,77 грн), розраховано ним виходячи з розміру збитку, визначеного експертом у висновку №41-1/24 (120 403,13 грн) за вирахуванням частини сплаченої відповідачем суми (34 313,36 грн) та за мінусом франшизи (3 200 грн).

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до ст. 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

У Законі України "Про страхування" встановлено види обов`язкового страхування, одним із яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (п. 9 ч. 1 ст. 7). Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За змістом цього Закону (статті 9, 22 - 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Отже, страховик (відповідач) за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля ВАЗ 21063, державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована Приватним акціонерним товариством "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОІНС УКРАЇНА" на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №218226782 з встановленим розміром страхової суми за шкоду, заподіяну майну, - 160000,00 грн, франшизи - 3200,00 грн.

Зокрема, правила відшкодування шкоди заподіяної третій особі встановлені ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно п. 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, страховик (відповідач) за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлюють певні умови для визначення розміру шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, а саме: відшкодовується оцінена шкода, розмір шкоди обмежується лімітом відповідальності, встановленим в полісі (пункт 22.1 статті 22 Закону); розмір шкоди обмежується вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29 Закону); розмір шкоди зменшується на суму франшизи, встановленої в полісі (статті 9, 12 Закону). Крім того, страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу (пункти 32.4, 32.7 статті 32 Закону).

Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

При визначенні розміру заподіяної шкоди, що підлягає виплаті відповідачем як страховиком винної особи, позивач виходив із вартості матеріального збитку, заподіяного ГУНП в Хмельницькій області в наслідок пошкодження в ДТП автомобіля Renault Express АП САП-Е1, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ), що визначений висновком експерта №41-1/24 (120 403,13 грн).

При цьому, в матеріалах справи наявний також висновок експертного дослідження Хмельницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ЕД-19/123-24/3967-АВ від 02.04.2024 року, згідно якого вартість матеріального збитку завданого власнику КТЗ марки Renault моделі Express (легковий оперативний САП-Е1), 2022 року випуску, VIN: НОМЕР_4 , НОМЕР_3 , тип палива - дизель, об`єм двигуна - 1461 см. куб. внаслідок ДТП на дату проведення дослідження, тобто 02.04.2024, становить - 119562,82 грн.

З доданих представником позивача висновків експерта №41-1/24 від 18.07.2024 та №ЕД-19/123-24/3967-АВ від 02.04.2024 року експертами встановлено, що КТЗ експлуатувався в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 та коефіцієнт фізичного зносу складає 0,33.

Окрім наведеного, позивачем надано ремонтну калькуляцію №41-1-24, згідно якої вартість ремонту складає 122 958,30 грн.

Як вже вказувалося, позивач при визначенні розміру заподіяної шкоди, що підлягає виплаті відповідачем як страховиком винної особи виходив із вартості матеріального збитку, що визначений висновком експерта №41-1/24 (120 403,13 грн).

Апелянт, в свою чергу вказує, що розмір належного до виплати страхового відшкодування визначав, виходячи зі Звіту №34071 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, який разом з відзивом на позовну заяву було необґрунтовано повернуто відповідачу судом першої інстанції без розгляду.

Стосовно вказаних доводів колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2024 відзив на позовну заяву, а також клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи представника Приватного акціонерне товариство "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОІНС УКРАЇНА" повернуто без розгляду.

Оскільки відзив на позовну заяву, а також клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи підписано адвокатом А.Ю. Пилипець та на підтвердження повноважень було долучено лише ордер без зазначення конкретної назви суду, суд дійшов висновку, що відзив на позовну заяву, а також клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи підписано особою, неуповноваженою на її підписання, а відтак підлягає залишенню без розгляду.

Свої заперечення проти вказаної відповідач виклав в апеляційній скарзі на рішення суду.

Наведений у ст. 255 ГПК України перелік ухвал, які підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, є вичерпним.

Системне тлумачення цієї статті Кодексу свідчить про те, що законодавець свідомо виокремив випадки, у яких може бути оскаржена або конкретна процесуальна дія, або така конкретна дія і відмова в її вчиненні.

Зазначені процесуально-процедурні обмеження права на апеляційне оскарження деяких ухвал місцевого господарського суду окремо від остаточного рішення суду встановлені з метою ефективного здійснення правосуддя і не зменшують для сторін можливості доступу до суду апеляційної інстанції та не ускладнюють їм цього доступу таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, оскільки сторони не позбавляються права на апеляційне оскарження таких ухвал місцевого господарського суду взагалі, їх право лише відтерміновується до винесення остаточного рішення зі справи.

Ухвала місцевого господарського суду про повернення без розгляду відзиву на позовну заяву не передбачена в переліку, наведеному в ст. 255 ГПК України.

Отже, оскільки зазначена ухвала місцевого господарського суду не підлягає оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції, колегія суддів в межах розгляду апеляційної скарги на рішення суду розглядає заперечення апелянта щодо вказаної ухвали.

Так, підставою для повернення без розгляду відповідачу відзиву на позовну заяву, разом з доданим до нього, зокрема, Звітом №34071 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, а також клопотанням про призначення автотоварознавчої експертизи, судом першої інстанції визначено наступне.

Оскільки відзив на позовну заяву, а також клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи підписано адвокатом А.Ю. Пилипець та на підтвердження повноважень було долучено лише ордер без зазначення конкретної назви суду, суд дійшов висновку, що відзив на позовну заяву, а також клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи підписано особою, неуповноваженою на її підписання.

Стосовно наведеного, колегія суддів вказує, що Верховний Суд неодноразово вирішував питання прийнятності ордера як документа, що підтверджує повноваження адвоката, у разі коли, зокрема, в ньому замість найменування конкретного органу (суду), у якому надається правова допомога, зазначено загальне найменування системи органів, зокрема «Суди України» чи інші подібні формулювання.

Так, у постановах Верховного Суду від 30.11.2021 у справі № 826/17175/18, від 08.02.2023 у справі № 640/30856/21, узагальнено наведено висновок про те, що зазначення в ордері, що правова допомога надається «в судових органах» є достатнім для висновку про наявність у адвоката повноважень діяти від імені сторони у справі та узгоджується з положеннями пункту 2 частини 1 статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та Положенням про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженим рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 № 41 (у редакції відповідно до рішення Ради адвокатів України від 17.11.2020 № 118). Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

Подібні за змістом правові висновки наведено в постановах Верховного Суду, зокрема, від 18.05.2023 у справі № 754/12387/21, від 22.04.2021 у справі №280/2788/20, від 30.11.2021 у справі №826/17175/18, від 29.11.2021 року у справі №754/3233/20.

Таким чином, у справі, що розглядається, зазначення представником відповідача в ордері, що правова допомога надається у "судах всіх інстанцій та юрисдикцій" є достатнім для висновку про наявність у адвоката Пилипець А.Ю. повноважень на представництво ПрАТ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОІНС УКРАЇНА" у суді першої інстанції та права на підписання відзиву на позовну заяву та клопотань.

Разом з тим, протилежний висновок суду першої інстанції не призвів до необґрунтованого повернення відповідачу відзиву без розгляду, з огляду на наступне.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.08.2024 відкрито провадження у даній справі.

При цьому, в ухвалі про відкриття провадження у справі від 23.08.2024 Господарський суд міста Києва встановив відповідачу строк - п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання до суду відзиву на позовну заяву, оформленого відповідно до вимог статті 165 Господарського процесуального кодексу України, а також всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову.

Вказана ухвала була доставлена в електронний кабінет відповідача 24.08.2024 о 01:59, що підтверджується відповідною довідкою.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення (абз. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України).

Отже, ухвала суду є врученою відповідачу 26.08.2024 (оскільки 25.08.2024 був вихідним днем).

Відповідно до приписів ч. 8 ст. 165 ГПК України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Отже, відповідач мав подати відзив на позовну заяву до 10.09.2024, разом з тим, його було подано 25.09.2024.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив поновити у разі пропущення строк на подання відзиву.

Частиною першою статті 119 ГПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому приписи чинного ГПК України не пов`язують право суду поновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку; в кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 03.04.2008 зі справи "Пономарьов проти України", вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Колегія суддів зазначає, що поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані із дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій.

Відповідач в обґрунтування клопотання про поновлення строку на подання відзиву вказував на постійні відключення електроенергії.

Стосовно вказаних доводів колегія суддів зазначає, що вони не конкретизовані по впливу певної обставини у конкретний період та не підтверджено відповідними доказами щодо цього.

Отже, наведені заявником підстави для поновлення строку жодним чином не свідчать про наявність об`єктивно непереборних обставин, які б унеможливлювали подання відзиву у встановлений ухвалою строк.

Положеннями частини 2 статті 118 Господарського процесуального кодексу України визначено, що заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відзив поданий відповідачем до суду із пропуском встановленого судом процесуального строку та за відсутності підстав для поновлення пропущеного строку на подання такого відзиву, у відповідності до положень ч. 2 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України підлягав залишенню судом першої інстанції без розгляду.

Як вже було вказано, суд повернув відзив відповідача без розгляду, проте із інших мотивів.

Оскільки, висновки суду першої інстанції не призвели до необґрунтованого повернення відповідачу відзиву без розгляду, колегія суддів вважає відсутніми підстави для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.

Таким чином, оцінка Звіту №34071 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, який разом з відзивом на позовну заяву було подано відповідачем, судом апеляційної інстанції не надається.

При цьому, суд першої інстанції також його не досліджував з підстав повернення без розгляду відзиву на позов, до якого вказаний Звіт було додано.

З огляду на надані позивачем докази, а саме: висновок експерта №41-1/24, висновок експертного дослідження Хмельницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ЕД-19/123-24/3967-АВ від 02.04.2024 року (в яких експертами встановлено, що КТЗ експлуатувався в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 та коефіцієнт фізичного зносу складає 0,33); ремонтну калькуляцію №41-1-24, колегія суддів погоджується із тим, що позивач при визначенні розміру заподіяної шкоди, що підлягає виплаті відповідачем як страховиком винної особи виходив із вартості матеріального збитку, який визначений висновком експерта №41-1/24 (120 403,13 грн).

Оскільки відповідачем було відшкодовано позивачу лише частину страхового відшкодування у розмірі 34313,36 грн (з урахуванням франшизи 3200,00 грн), відтак позивачем правомірно заявлено суму недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 82 889,77 грн.

Таким чином, висновок місцевого господарського суду про стягнення з відповідача 82 889,77 грн страхового відшкодування визнається обґрунтованим.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОІНС УКРАЇНА" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2024 у справі №910/10307/24 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку з урахуванням вимог п. 2 ч. 3 ст. 286 Господарського процесуального кодексу України шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена: 14.05.2025 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

Л.В. Кропивна