ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року м. ОдесаСправа № 925/1280/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Принцевської Н.М.;

суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, пр-т Шевченка, 29)

Секретар судового засідання (за доручення головуючого судді): Романенко Д.С.;

Від прокуратури Пендей А.В.;

Від Синюхино-Брідської сільської ради не з`явився;

Від Приватного акціонерного товариства Первомайський кар`єр Граніт Новиков О.Є.;

розглянувши апеляційну скаргу у відкритому судовому засіданні Заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.11.2024 (повний текст складено та підписано 15.11.2024)

по справі №925/1280/21

за позовом Керівника Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Синюхино-Брідської сільської ради

до Приватного акціонерного товариства Первомайський кар`єр Граніт

про стягнення 15 860 593,59 грн,

(суддя першої інстанції О.Г. Смородінова, дата та місце ухвалення рішення: 05.11.2024, Господарський суд Миколаївської області, м. Миколаїв, Фалєєвська,14)

У вересні 2021 року Керівник Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави у особі Синюхино-Брідської сільської ради звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовною заявою №54-3265вих-21 від 17.09.2021 (з додатками), в якій просив суд:

- стягнути з Приватного акціонерного товариства Первомайський кар`єр Граніт на користь Синюхино-Брідської сільської ради кошти в сумі 15 860 593,59 грн за користування земельними ділянками з кадастровими номерами :05:000:0011, :05:000:0012 і :03:000:0051 загальною площею 61,22 га, розташованими в межах Синюхино-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області;

- стягнути з Відповідача на користь Миколаївської обласної прокуратури сплачений судовий збір за подачу позову.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 02.11.2021 дану справу було передано на розгляд за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Господарського суду Миколаївської області.

Відповідно до рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.08.2023 у справі № 925/1280/21, яке залишене без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.12.2023, позовні вимоги Прокурора були задоволені та стягнуто з ПрАТ Первомайський кар`єр Граніт на користь Синюхино-Брідської сільської ради 15 860 593,59 грн за користування земельними ділянками, а також стягнуто з ПрАТ Первомайський кар`єр Граніт на користь Миколаївської обласної прокуратури 237 908,90 грн судового збору.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.04.2024 у справі №925/1280/21 постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.12.2023 і рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.08.2023 у справі №925/1280/21 скасовано, справу №925/1280/21 передано на новий розгляд до Господарського суду Миколаївської області.

У своїй постанові Верховний Суд зазначив, що суди попередніх інстанцій, перевіряючи наданий Прокурором розрахунок коштів, які підлягають стягненню за спірний період, послалися на рішення Первомайської районної ради від 12.07.2017 № 6 та умови договору оренди земельних ділянок від 19.06.2007, який припинив свою дію 03.07.2017, при цьому не врахували положень пункту 288.5.1 статті 288 Податкового кодексу України та не взяли до уваги відсутності в матеріалах справи рішень органу місцевого самоврядування щодо ставок орендної плати, необхідних для розрахунку суми, заявленої Прокурором до стягнення. Суди також не дослідили витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок від 06.08.2021 та не перевірили аргументи Скаржника щодо їх невідповідності вимогам чинного законодавства.

Суд також звернув увагу, що суди попередніх інстанції не встановили відповідно до вимог статей 77 79, 236 Господарського процесуального кодексу України, чи належить Відповідач до гірничодобувних підприємств, зважаючи на те, що положення пункту 284.4 статті 284 Податкового кодексу України можуть бути застосовані лише до гірничодобувних підприємств і лише щодо земельних ділянок, які надані їм у користування для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин.

З огляду на зазначене, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому, суд звернув увагу, що під час нового розгляду справи місцевому господарському суду слід урахувати наведене, дослідити та об`єктивно оцінити аргументи учасників справи і всі зібрані у справі докази в їх сукупності, всебічно і повно з`ясувати фактичні обставини справи та, залежно від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 05.11.2024 в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд в оскаржуваному рішенні зробив висновки про те, що наданий Прокурором розрахунок фактично здійснений із застосуванням даних, які не підтверджені належними доказами чи не підтверджені взагалі, отже, Позивачем не доведено розмір коштів за користування земельними ділянками, розташованими в межах Синюхино-Брідської сільської ради, після закінчення строку дії договору оренди земельних ділянок, який має бути стягнутий з Відповідача.

Не погоджуючись з таким рішенням, Заступник керівника Миколаївської обласної прокуратури звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.11.2024 по справі №925/1280/21 скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

На переконання заявника, оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а також з невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду, фактичним обставинам справи.

Апелянт зазначає, що повертаючи на новий розгляд справу, Верховий Суду у постанові від 09.04.2024 зазначив, що суди попередніх інстанцій, перевіряючи наданий Прокурором розрахунок коштів, які підлягають стягненню за спірний період, послалися на умови договору оренди земельних ділянок від 19.06.2007, який припинив свою дію 03.07.2017, при цьому не врахували положень пункту 288.5.1 статті 288 Податкового кодексу України та не взяли до уваги відсутності в матеріалах справи рішень органу місцевого самоврядування щодо ставок орендної плати.

Отже, як зазначає Апелянт, Верховний Суд вказав на необхідність надання належної оцінки розрахунку суми стягнення та з`ясування наявності рішення органу місцевого самоврядування про встановлення ставок орендної плати у спірний період, проте, не робив висновків щодо неможливості стягнення з Відповідача коштів у випадку відсутності такого рішення.

З урахуванням змісту постанови касаційного суду Прокурором під час нового розгляду справи надано пояснення та додаткові докази на обґрунтування застосування при розрахунку суми стягнення ставки орендної плати в розмірі 10% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок.

Так, згідно з інформацією Синюхино-Брідської сільської ради від 24.06.2024, долученої до пояснень прокуратури, Болеславчицька сільська рада (з 14.12.2020 реорганізована та увійшла до складу Синюхино-Брідської сільської ради) не приймались рішення про встановлення ставок орендної плати за земельні ділянки за межами населеного пункту, які діяли упродовж 2018 - 2021 років. Протягом 2018 2021 років сільською радою приймались лише рішення про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку. До 2021 року ставки орендної плати визначались рішеннями сільської ради при наданні земельних ділянок в оренду в кожному окремому випадку та в межах розмірів, передбачених ст. 288 Податкового кодексу України.

Також, до пояснень Прокурором долучено копії рішень Синюхино-Брідської сільської ради від 13.07.2021 № 1 та від 12.07.2022 № 1, якими встановлено розміри ставок земельного податку та орендної плати на 2022 та 2023 роки.

Відповідно до додатків 2.3 до вказаних рішень сільської ради ставка орендної плати за землі промисловості, у тому числі і для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані з користуванням надрами, у разі проведення нормативної грошової оцінки, становила 10% від нормативної грошової оцінки земель.

Апелянт вказує, що даний спір виник внаслідок того, що Відповідач, як недобросовісний користувач державними (комунальними) землями, орендні правовідносини з власником землі не оформив (не продовжив) з 2017 року по теперішній час, проте у заявлений до стягнення період залишився фактичним користувачем цих земель, але оплату за таке користування належним чином не здійснював.

Розмір ставки орендної плати на момент укладення договору оренди від 19.06.2007 становив 10 % нормативної грошової оцінки (згідно розпорядження Первомайської райдержадміністрації № 18-р від 27.01.2006 «Про затвердження Положення про порядок розрахунків та розмірів орендної плати за використання земельних ділянок, що перебувають у державній та комунальній власності у Первомайському районі»), що і знайшло своє відображення в умовах вказаного договору.

Апелянт зазначає, що з 2022 року і дотепер ставка орендної плати за користування землями даної категорії залишилась на тому ж рівні і становить 10 %. Така ставка орендної плати повністю відповідає приписам п. 288.5.2. ст. 285 Податкового кодексу України.

Як вказує заявник, саме з огляду на небажання Відповідача укласти договір оренди та визначити умови оплати за використання державних (комунальних) земель органи влади (Миколаївська обласна державна адміністрація як розпорядник землями) та місцевого самоврядування (Болеславчицька сільська рада як отримувач коштів та орган, уповноважений на визначення розміру орендної плати на відповідній території) не приймали рішень, в яких би визначались ставки орендної плати за земельні ділянки, що перебувають у фактичному використанні товариства.

Отже, саме внаслідок недобросовісних дій Відповідача по ухиленню від оформлення (продовження) орендних правовідносин, договір оренди, в якому б визначалась ставка орендної плати, не укладався. За такого, у Позивача відсутні підстави для розрахунку суми, яку має сплатити Відповідач за користування спірними земельними ділянками, виходячи із ставки орендної плати, відмінної від ставки у 10% нормативної грошової оцінки земельних ділянок.

У свою чергу, як вказує заявник, факт не прийняття органом місцевого самоврядування рішень про встановлення ставок орендної плати за спірні земельні ділянки у заявлений до стягнення період, не може бути безумовною підставою для звільнення Відповідача від обов`язку сплачувати за використання у своїй господарській діяльності державних (комунальних) земель.

Безпідставними, на думку Апелянта, є також висновки суду про те, що розрахунок суми стягнення мав бути складений із врахуванням положень п. 284.4 ст. 284 Податкового кодексу України.

Як вказує Апелянт, ПрАТ «Первомайський кар`єр «Граніт» після закінчення строку дії договору оренди від 19.06.2007 упродовж 7 років використовує для добувної промисловості земельні ділянки, що були предметом вказаного договору оренди, без оформлення правовстановлюючих документів та сплати належних платежів за їх використання. Більш того, підприємством з 2023 року припинено сплату будь-яких коштів за використання спірних земельних ділянок.

Оскільки п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України чітко визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, пільговий розмір плати за землю, передбачений п. 284.4 ст. 284 Податкового кодексу України, міг бути застосовний при досягненні домовленості між власником земельних ділянок та відображений у відповідному договорі, з урахуванням, зокрема, площі земель, які використовуються безпосередньо для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин.

Разом з тим, до складу земель, які використовує Відповідач, входять, зокрема, пасовища та територія під приватними будівлями.

Апелянт стверджує, що Позивач не мав підстав для застосування визначеної законом пільги при складанні розрахунку суми коштів, недоотриманих внаслідок використання Відповідачем земель за відсутності оформлених договірних правовідносин, в залежності від складу угідь та площі земель, на яких безпосередньо здійснюються діяльність з видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин.

На переконання Апелянта, суд першої інстанції, у порушення вимог ст. ст. 86, 236 Господарського процесуального кодексу України, без надання належної оцінки доводам Прокурора та без повного і всебічного з`ясування обставин справи, ухвалив оскаржуване рішення, яким повністю звільнив Відповідача від обов`язку сплатити за використання державних (комунальних) земель у заявлений до стягнення період.

Апелянт вважає, що позиція суду, висловлена в оскаржуваному рішенні, унеможливлює досягнення мети реального поновлення інтересів держави та грубо порушує закріплений на законодавчому рівні принцип платного використання земель (ст. 206 Земельного кодексу України).

З огляду на зазначене, Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.12.2024 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.11.2024 по справі №925/1280/21 до надходження матеріалів справи з суду першої інстанції; витребувано у Господарського суду Миколаївської області матеріали справи №925/1280/21.

12.12.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури надійшли підтвердження сплати судового збору за подаяння апеляційної скарги.

17.12.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №925/1280/21.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.12.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.11.2024 по справі №925/1280/21.

31.12.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Приватного акціонерного товариства Первомайський кар`єр Граніт надійшов відзив на апеляційну скаргу.

На переконання Відповідача, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки викладені в ній доводи зводяться лише до перелічення матеріалів судової справи та цитування положень діючого законодавства.

При цьому, доводи апеляційної скарги не спростовують тих висновків, що були покладені Господарським судом Миколаївської області в основу оскаржуваного рішення, а отже, таке рішення є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню за результатами апеляційного провадження.

Як зазначає Відповідач, висновки суду першої інстанції про те, що на період часу з 2018 по 2021 роки сільською радою не встановлювались ставки орендної плати, а лише встановлено ставки земельного податку, жодним чином не спростовується Прокурором. Більше того, в своїх письмових поясненнях, наданих під час розгляду справи в суді першої інстанції, останній сам визнав такий факт, а отже, виходячи з положень ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України можна стверджувати про те, що відповідні обставини справи є доведеними.

Доводи ж Позивача про те, що «до 2021 року ставки орендної плати визначались рішеннями сільської ради при наданні земельних ділянок в оренду в кожному окремому випадку та в межах розмірів, передбачених ст. 288 Податкового кодексу України (абз. 2 стор. 8 апеляційної скарги)» жодним чином не спростовують висновку суду першої інстанції про відсутність рішення органу місцевого самоврядування, яким би встановлювались ставки орендної плати за користування земельними ділянками комунальної власності у період 2018-2021 роки.

Більше того, на думку ПрАТ «Первомайський кар`єр «Граніт», прийняття органом місцевого самоврядування рішення про встановлення ставок орендної плати на період 2018-2021 роки жодним чином не залежало від поведінки Відповідача і є виключною компетенцією останнього, яка визначена положеннями діючого законодавства.

В свою чергу, відсутність відповідних рішень у спірний період є виключною бездіяльністю органів місцевого самоврядування, яку Прокурор намагається виправдати начебто недобросовісними діями Відповідача по ухиленню від оформлення (продовження) орендних правовідносин.

На думку Відповідача, суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог, а отже, оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, що спростовує доводи Позивача, викладені в апеляційній скарзі про зворотне.

Крім того, Відповідач погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що суд цілком правомірно відхилив доводи Прокурора щодо можливості застосування для розрахунку заборгованості ставки орендної плати 10%, яка встановлена рішеннями Синюхино-Брідської сільської ради на 2022 та 2023 роки, оскільки відповідні рішення регулюють правовідносини за період, за який Позивачем не проводиться стягнення заборгованості.

В той же час, можливість застосування ставок орендної плати, встановлених на 2022 та 2023 роки, за аналогією до періоду, за який проводиться стягнення, не передбачена діючим законодавством.

Так само, на думку Відповідача, є безпідставним посилання Позивача в апеляційній скарзі на Положення про порядок розрахунків та розмірів орендної плати за використання земельних ділянок, що перебувають у державній та комунальній власності у Первомайському районі, затверджене розпорядженням Первомайської райдержадміністрації від 27.01.2006 № 18-р, оскільки в подальшому вищезазначене розпорядження втратило чинність, про що зазначає сам Позивач в своїх письмових поясненнях від 28.06.2024.

Відповідач зазначає, що відмова у задоволенні позову з підстав недоведеності Прокурором заявлених позовних вимог є цілком логічним та правомірним наслідком розгляду справи, настання якого, на думку ПрАТ «Первомайський кар`єр «Граніт», мав би усвідомлювати Позивач.

Також Відповідач не погоджується з доводами Апелянта щодо застосування положень п. 284.4 ст. 284 Податкового кодексу України та зазначає, що необхідною передумовою для застосування положень п. 284.4. ст. 284 Податкового кодексу України є наявність у орендаря земельної ділянки статусу гірничодобувного підприємства та технічної документації, про яку зазначив Верховний Суд в постанові від 09.04.2024.

З огляду на зазначене, Відповідач просить апеляційну скаргу Заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.11.2024 по справі №925/1280/21 без змін.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 розгляд апеляційної скарги Заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.11.2024 по справі №925/1280/21 призначено на 10.03.2025 року о 12-30 год.

03.03.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Приватного акціонерного товариства Первомайський кар`єр Граніт надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.03.2025 задоволено клопотання Приватного акціонерного товариства Первомайський кар`єр Граніт про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по справі №925/1280/21 поза межами приміщення суду; розгляд справи №925/1280/21 за апеляційною скаргою Заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.11.2024 призначено на 10.03.2025 року о 12-30 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку EASYCON.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.03.2025 оголошено перерву у судовому засіданні по справі №925/1280/21 до 17.04.2025 року о 14-00 год.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.04.2025 оголошено перерву у судовому засіданні по справі №925/1280/21 до 12.05.2025 року о 14-00 год.

12.05.2025 у судове засідання, яке проводилось в режимі відеоконференції з`явився Прокурор та представник Відповідача, які підтримали вимоги та доводи, викладені ними письмово. Представник Позивача у судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.

Позивач правом на подання відзиву не скористався, що у відповідності до ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасників справи, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за необхідне розглянути справу за відсутності представника Позивача, за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перш ніж перейти до перегляду оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне перевірити наявність повноважень у Прокурора для здійснення представництва інтересів держави в особі Синюхино-Брідської сільської ради.

Так, Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується Прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абз.1,2 ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру").

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована Прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва Прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абз.1-3 ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру").

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду Прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду Прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу Позивача (ч.ч.4,5 ст.53 Господарського процесуального кодексу України).

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом "jura novit curia" ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав Прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Статтями 13, 14 Конституції України визначається, що земля та інші природні ресурси є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Конституційний Суд України у рішенні від 08.04.1999 у справі №1-1/99 вказує, що "інтереси держави" є оціночним поняттям. Державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної,' екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення Прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень Прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17).

Під представництвом інтересів держави в суді треба розуміти правовідносини, в яких Прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України повноваження, вчиняє процесуальні дії з метою захисту інтересів держави.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, Прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Прокурор вказує та підтверджує відповідними доказами, що за наявності підстав, що були очевидні (внаслідок загальнодоступності правових норм та обізнаності про обставину несплати Відповідачем коштів за використання земель у повному обсязі), та повноважень на звернення до суду уповноваженим суб`єктом - Синюхино-Брідською сільською радою не вжито, натомість такий органом звертався з проханням до Прокурора щодо вжиття заходів із забезпечення судового захисту порушених інтересів держави, що підтверджується листами №539 від 27.04.2021, №772 від 29.06.2021, №805 та №806 від 08.07.2021, №992 від 26.08.2021 (т.1 а.с.102,103,106,112-115,117) та свідчить про пасивну поведінку уповноваженого органу, має своїм наслідком нездійснення захисту інтересів держави у суді та є підставою для представництва Прокурором інтересів держави в особі Синюхино-Брідської сільської ради, як власника спірних земельних ділянок, про що останнього повідомлено листами №54-2044вих-21 від 02.07.2021, №54-2113вих-21 від 07.07.2021, №54-1871вих-21 та №54-1872вих-21 від 24.06.2021, №54-3071вих-21 від 08.09.2021 (т.1 а.с.145-153).

З огляду на зазначене, судова колегія вважає, що в даному випадку Прокурором при зверненні з позовною заявою доведено наявність державного інтересу, що є підставою для представництва Прокурором інтересів держави.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши апеляційну скаргу та відзив на неї, заслухавши пояснення Прокурора та представника Відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.06.2007 між Первомайською районною державною адміністрацією Миколаївської області, як Орендодавцем, та Відкритим акціонерним товариством «Первомайський кар`єр «Граніт» (правонаступником якого є ПрАТ «Первомайський кар`єр «Граніт»), як Орендарем, було укладено Договір оренди земельних ділянок, який зареєстровано у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Бочеславчицькій сільській раді 03.07.2007 за реєстровим №71 (далі - Договір оренди землі), за умовами пунктів 1.1, 1.2 якого Орендодавець на підставі розпорядження голови Первомайської районної державної адміністрації від 29.01.2003 №23-р передає, а Орендар приймає в оренду терміном на 10 (десять) років земельні ділянки загальною площею 61,22 га, у тому числі пасовища площею 3,89 га, землі промисловості - 17,82 га, землі під відкритими розробками, кар`єрами, шахтами - 39,51 га, для добувної промисловості (виробництва будівельних матеріалів) із земель розташованих в межах території Болеславчицької сільської ради Первомайського району.

Відповідно до кадастрового плану, що є додатком до Договору оренди землі, земельним ділянкам присвоєно кадастрові номери :05:000:0011, :05:000:0012 та :03:000:0051.

Згідно пунктів 2.1, 2.2 Договору оренди землі, орендна плата за користування земельними ділянками встановлюється згідно розрахунку розміру орендної плати за користування земельними ділянками, який є невід`ємною частиною до цього Договору. Орендна плата сплачується орендарем у грошовій формі щомісячно та перераховується не пізніше 30-го числа кожного місяця.

З розрахунку розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності, який є невід`ємною частиною Договору оренди землі, вбачається, що для розрахунку розміру орендної плати сторонами такого Договору прийнято 10% від нормативної грошової оцінки усіх земельних ділянок.

Відповідно до п.9.2 Договору оренди землі, договір оренди земельних ділянок припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

За умовами п.9.3 Договору оренди землі, після закінчення строку, на який було укладено Договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У разі поновлення Договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельними ділянками після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно з п.12 Договору оренди землі, він набирає чинності після підписання його сторонами і державної реєстрації.

Невід`ємними частинами договору є: кадастровий план земельної ділянки; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт про встановлення на місцевості меж зон обмежень прав власності на землю та використання земельних ділянок; акт приймання-передачі об`єкта оренди.

Вказані земельні ділянки передані в оренду за Актом приймання-передачі від 03.07.2007.

З матеріалів справи також вбачається, що Відповідач звертався до Миколаївської обласної державної адміністрації з листом №685 від 03.06.2017 про поновлення Договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах.

Миколаївська обласна державна адміністрація листом №2729/0/05-38/3-17 від 12.07.2017 повернула Відповідачу на доопрацювання надані за листом №685 від 03.06.2017 матеріали та повідомила, що під час розгляду доданих орендарем до листа-повідомлення матеріалів було виявлено невідповідності умов запропонованого до переукладення договору в частині визначення ідентифікаційних даних земель (кадастрових номерів) та розміру орендної плати за землю вимогам чинного законодавства.

Крім того, у відповіді Миколаївської облдержадміністрації було наголошено на визначену статтями 13, 18, 19 Закону України «Про оцінку земель» необхідність виготовлення та затвердження нормативної грошової оцінки земельних ділянок з кадастровими номерами :05:000:0011, :05:000:0012 і :03:000:0051 для визначення розміру орендної плати за договором, відсутність якої унеможливлює вирішення питання про продовження орендних правовідносин.

Миколаївська облдержадміністрація наполягала, що вказане потребувало додаткового узгодження умов укладеного між сторонами договору, оскільки об`єкт оренди та орендна плата за приписами ст.15 Закону України «Про оренду землі» є істотними умовами договору оренди землі. За таких підстав Миколаївська облдержадміністрація вважала, що Договір оренди земельної ділянки не міг бути продовжений на тих самих умовах. Узгодження інших дій щодо продовження договору між сторонами в подальшому не відбулось.

Рішенням Первомайської районної ради №6 від 12.07.2017 було затверджено нову нормативно грошову оцінку зазначених земельних ділянок, що склала загальним розміром 58 952 644,74 грн, з яких нормативно грошова оцінка земельних ділянок площею 4,71 га - 5 113 161,98 грн, площею 3,8892 га - 4 222 103,95 грн, площею 52,62 га - 49617 378,81 грн (т.1 а.с.138,139).

В матеріалах справи наявні також Витяги Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області №53/44-21 від 06.08.2021 із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки відповідно до яких нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0051 з 2018 по 2021 роки становить 49617378,81 грн; нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0011 з 2018 по 2021 роки становить 4222103,95 грн; нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0012 з 2018 по 2021 роки становить 5113161,98 грн.

Згідно з інформації Синюхино-Брідської сільської ради від 24.06.2024 Болеславчицькою сільською радою не приймались рішення про встановлення ставок орендної плати за земельні ділянки за межами населеного пункту, які діяли упродовж 2018-2021 років.

Відповідно до рішень Болеславчицької сільської ради від 14.07.2017 № 1, від 26.06.2018, № 2, від 25.06.2019, № 2 зі змінами, внесеними рішенням від 10.07.2020 № 3, на період часу з 2018 по 2021 роки сільською радою встановлено ставки земельного податку.

Згідно з Актом про надання гірничого відводу від 27.08.2002 року Відкритому акціонерному товариству «Первомайський кар`єр «Граніт» (в подальшому реорганізоване на Приватне акціонерне товариство «Первомайський кар`єр «Граніт») з метою розробки Болеславчицького родовища гранітів надано безстроково гірничий відвід, який знаходиться у Первомайському районі Миколаївської області (а.с.16 Т.5).

В матеріалах справи наявний Спеціальний дозвіл на користування надрами від 05.09.1995 № 343 з додатками (а.с.15 Т.5); копія Протоколу № 4333 засідання колегії Державної комісії України по запасах корисних копалин при Державній службі геології та надр України від 28.03.2018 (а.с.29 Т.5); копія Плану розвитку гірничих робіт по Болеславському кар`єру на 2024 рік (а.с.11 Т.5).

Відповідно до Додатку 1 до Угоди про умови користування надрами з метою видобування корисних копалин загальнодержавного значення (неметалічні корисні копалини) від 05.09.1995 №343 від 16.02.2023 №343 гірничий відвід площею 62,3 га надано Миколаївською обласною радою згідно акту №1 від 2002 року та зареєстрований в Миколаївському територіальному управлінні Держгерпромнагляду 22.01.2003 року за №2.

Крім того, в матеріалах справи також наявні копії платіжних доручень за 2017-2021 роки, платником за якими є ПрАТ «Первомайський кар`єр «Граніт» з призначеннями платежу «оренда землі» та «земельний податок» за відповідні місяці (а.с.180-202 Т.1).

Згідно з інформацією Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області від 27.05.2021 та копіями податкових декларацій з плати за землю за 2018-2021 роки, Відповідачем сплачено орендну плату у 2018 році у сумі 306 421,65 грн; у 2019 році - 306 420,64 грн; у 2020 році 283 439,18 грн; та за період з січня по травень 2021 року 125 120,68 грн.

Згідно наявних в матеріалах справи інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, матеріалів технічної документації зі складання кадастрового плану до договору оренди землі від 19.06.2007 та кадастрового плану земель, що є невід`ємною частиною договору, а також інформації сільської ради від 08.07.2021 №805, на земельній ділянці з кадастровим номером :03:000:0051 розташовані кар`єр загальною площею 39,51 га та комплекс нежитлових будівель загальною площею 5 736,6 кв. м, що належить Відповідачу на праві власності.

Невнесення Відповідачем плати в повному обсязі за користування земельними ділянками стало підставою для звернення Прокурора в інтересах держави з відповідним позовом до суду першої інстанції.

Оцінюючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального права, в контексті встановлених обставин, судова колегія дійшла наступних висновків.

Предметом позову в цій справі є матеріально-правові вимоги Прокурора в особі Синюхино-Брідської сільської ради про стягнення з Відповідача коштів за користування земельними ділянками, розташованими в межах Синюхино-Брідської сільської ради, після закінчення строку дії Договору оренди земельних ділянок від 19.06.2007. При цьому розмір недоотриманого Позивачем доходу внаслідок неповернення земельних ділянок розрахований як розмір плати за земельні ділянки у формі орендної плати за землю з урахуванням нормативної грошової оцінки за 2018, 2019, 2020, 2021 роки, 10-відсоткової ставки згідно з пунктом 2.1 Договору оренди земельних ділянок від 19.06.2007.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі, регулюються положеннями глави 83 Цивільного кодексу України, оскільки виникли у зв`язку із фактичним користуванням Відповідачем земельними ділянками без укладеного договору оренди та недоотримання їх власником доходів у вигляді орендної плати.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (подібний висновок сформульовано Верховним Судом України у постанові від 02.03.2016 у справі №6-3090цс15).

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

Наведена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17.

Для вирішення спору щодо стягнення з фактичного користувача земельної ділянки безпідставно збережених коштів орендної плати згідно зі статтями 1212-1214 Цивільного кодексу України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно насамперед з`ясувати: а) чи наявні правові підстави для використання земельної ділянки; б) яка площа земельної ділянки та чи є вона сформованою відповідно до вимог земельного законодавства; в) в якому розмірі підлягають відшкодуванню доходи, пов`язані із безпідставним збереженням майна, розраховані відповідно до вимог земельного законодавства, а саме на підставі нормативної грошової оцінки землі (близький за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10.02.2019 у справі № 922/981/18).

Відповідно до статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Відповідно до статей 122, 123, 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

В силу статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України у вказаній редакції).

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття земельний податок і орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі №922/3208/19.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що Відповідач продовжує користуватися земельними ділянками після спливу строку дії Договору оренди земельних ділянок від 19.06.2007, докази укладення додаткової угоди про продовження дії договору оренди земельних ділянок від 19.06.2007 відсутні.

Отже, з моменту припинення договору оренди земельних ділянок у Відповідача виник обов`язок або повернути земельні ділянки, або укласти додаткову угоду про продовження строку дії такого договору.

Плата за землю справляється на підставі положень розділу XII Податкового кодексу України.

Плата за землю справляється на підставі положень розділу XII Податкового кодексу України.

Відповідно пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування земельним податком є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Пунктом 271.1 статті 271 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування плати за землю є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого розділом XII Податкового кодексу України, а у разі якщо нормативну грошову оцінку не проведено - площа земельних ділянок.

Відповідно до пунктів 289.1, 289.2 статті 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за певною формулою.

Таким чином, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки - підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж установлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.08.2022 у справі № 922/206/20).

Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки; для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області (підпункт 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України).

За змістом статті 12 Закону України «Про оцінку земель» (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) нормативно-правові акти з проведення оцінки земель затверджуються Кабінетом Міністрів України. Для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності нормативна грошова оцінка земель проводиться обов`язково (стаття 13 цього Закону).

За приписами частини 2 статті 20 та частини 3 статті 23 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Отже, технічна документація на конкретну земельну ділянку, яка виготовляється на замовлення землекористувача (власника), відповідно до статті 20 Закону України «Про оцінку земель», є джерелом інформації про нормативну грошову оцінку певної земельної ділянки (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.08.2022 у справі № 922/206/20).

Таким чином, для стягнення коштів, які Синюхино-Брідська сільська рада, як власник земельної ділянки, мала б отримати як орендну плату у спірних правовідносинах, слід встановити фактичні обставини справи, що є визначальними для розрахунку суми, що підлягає стягненню, а саме: площу займаних земельних ділянок, часовий період (строк), протягом якого використовуються земельні ділянки, їх нормативну грошову оцінку та ставку орендної плати, що підлягає застосуванню.

Разом з тим, як вже зазначалося, згідно з інформації Синюхино-Брідської сільської ради від 24.06.2024 Болеславчицькою сільською радою не приймались рішення про встановлення ставок орендної плати за земельні ділянки за межами населеного пункту, які діяли упродовж 2018-2021 років. Протягом 2018-2021 років сільською радою приймались лише рішення про встановлення ставок та пільг зі сплати земельного податку, що свідчить про відсутність рішень про встановлення ставок орендної плати за користування землями в межах території Болеславчицької сільської ради.

Аналізуючи рішення Болеславчицької сільської ради від 14.07.2017 № 1, від 26.06.2018 № 2, від 25.06.2019 № 2 зі змінами, внесеними рішенням від 10.07.2020 №3, встановлено, що на період часу з 2018 по 2021 роки сільською радою не встановлювались ставки орендної плати, а лише встановлено ставки земельного податку.

Зазначене сторонами під час розгляду справи не заперечувалось.

Упродовж 2018-2021 років (спірний період у даній справі) розмір ставок орендної плати за землі вказаної категорії органами місцевого самоврядування не встановлювався, а з 2022 року і дотепер ставка орендної плати за користування землями даної категорії становить на рівні 10%.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи Апелянта про необхідність застосування для розрахунку безпідставно збережених коштів ставки орендної плати в розмірі 10%, яка встановлена рішеннями Синюхино-Брідської сільської ради на 2022 та 2023 роки, оскільки відповідні рішення не розповсюджують свою дію на період, що передував їх прийняттю (2018-2021 роки).

При цьому, суд вважає слушним твердження Прокурора про те, що саме з вини Відповідача, який самостійно замовив виготовлення техдокументації з нормативної грошової оцінки спірних земельних ділянок у 2017 році, проте не вжив жодних заходів до оформлення орендних відносин після закінчення дії договору оренди від 19.06.2007, право користування на спірні землі дотепер не оформлено, наслідком чого стало недоотримання місцевим бюджетом грошових коштів за користування такою землею.

У свою чергу, факт не прийняття органом місцевого самоврядування рішень про встановлення ставок орендної плати за спірні земельні ділянки у заявлений до стягнення період, не може бути безумовною підставою для звільнення Відповідача від обов`язку сплачувати за використання у своїй господарській діяльності комунальних земель.

Враховуючи вимоги діючого законодавства, судова колегія зазначає що розмір плати за землю у будь-якому разі не може бути меншим ніж встановлено положеннями п.п.288.5.1 пункту 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України.

Колегія суддів вважає слушними доводи Апелянта щодо відсутності підстав для відмови у задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю позовних вимог, оскільки Суд не був позбавлений можливості самостійно здійснити розрахунок безпідставно збережених коштів, виходячи з фактичних обставин справи з застосуванням вимог податкового та земельного законодавства України.

Законом України від 07.12.2017 № 2245-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році" статтю 284 Податкового кодексу України доповнено пунктом 284.4, згідно з яким плата за землю за земельні ділянки, надані гірничодобувним підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, справляється у розмірі 25 відсотків податку, обчисленого відповідно до статей 274 і 277 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

При внесенні змін до пункту 284.4 статті 284 Податкового кодексу України законодавець застосував саме загальне поняття "плата за землю", яке включає як земельний податок, так і орендну плату за земельні ділянки державної та комунальної власності (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного суду від 09.02.2022 у справі № 904/4748/20).

Пунктом 284.4 статті 284 Податкового кодексу України також визначено суб`єктний склад осіб щодо яких вона може бути застосована, а саме гірничодобувні підприємства.

У статті 1 Гірничого закону України від 06.10.1999, який визначає правові та організаційні засади проведення гірничих робіт, забезпечення протиаварійного захисту гірничих підприємств, установ та організацій закріплено наступні визначення:

- гірнича (гірничодобувна) промисловість комплекс галузей важкої промисловості з розвідування родовищ корисних копалин, їх видобутку з надр землі та збагачення;

- гірниче підприємство цілісний технічно та організаційно відокремлений майновий комплекс засобів і ресурсів для видобутку корисних копалин, будівництва та експлуатації об`єктів із застосуванням гірничих технологій (шахти, рудники, копальні, кар`єри, розрізи, збагачувальні фабрики тощо).

Відповідно до статті 24 Гірничого закону України гірниче підприємство при проведенні гірничих робіт повинно мати: спеціальний дозвіл на користування надрами; акт про надання гірничого відводу (крім користувачів нафтогазоносними надрами); технічний проект, затверджений і погоджений у встановленому порядку; геолого-маркшейдерську, технічну та обліково-контрольну документацію (календарні плани розвитку гірничих робіт, проекти, паспорти, схеми).

Отже, положення пункту 284.4 статті 284 Податкового кодексу України можуть бути застосовані до підприємств, які за своїми ознаками належать до гірничих підприємств, оскільки добування корисних копалин є невід`ємною складовою їх статусу, і його дія поширюється не на всі земельні ділянки, які є в користуванні гірничодобувних підприємств, а лише на ті, що надані для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин (подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 09.02.2022 у справі № 904/4748/20).

Статтею 66 Земельного кодексу України передбачено, що до земель промисловості належать землі, надані для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд промислових, гірничодобувних, транспортних та інших підприємств, їх під`їзних шляхів, інженерних мереж, адміністративно-побутових будівель, інших споруд.

Розміри земельних ділянок, що надаються для зазначених цілей, визначаються відповідно до затверджених в установленому порядку державних норм і проектної документації, а відведення земельних ділянок здійснюється з урахуванням черговості їх освоєння.

Надання земельних ділянок для потреб, пов`язаних з користуванням надрами, проводиться після оформлення в установленому порядку прав користування надрами і відновлення земель згідно із затвердженим відповідним робочим проектом землеустрою на раніше відпрацьованих площах у встановлені строки.

При цьому статтею 12 Гірничого закону України встановлено, що місця розташування гірничих підприємств визначаються до початку проектних робіт цих підприємств.

Відведення землі під розташування гірничого підприємства проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, а надання гірничого відводу Кодексом України про надра.

Статтею 18 Кодексу України про надра закріплено, що надання земельних ділянок для потреб, пов`язаних з користуванням надрами, провадиться в порядку, встановленому земельним законодавством України.

Земельні ділянки для користування надрами, крім випадків, передбачених статтею 23 цього Кодексу, надаються користувачам надр після одержання ними спеціальних дозволів на користування надрами чи гірничих відводів.

Місцеві ради при наданні земельної ділянки для розробки родовищ корисних копалин місцевого значення одночасно надають у користування і надра.

За умови дотримання попередніх критеріїв особа має право на встановлення їй плати за надані їй земельні ділянки у законодавчо врегульованому розмірі 25 відсотків від податку. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.02.2022 у справі № 904/4748/20, від 13.09.2023 у справі № 904/4380/21.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, в матеріалах справи наявні документи, які підтверджують статус Відповідача, як гірничодобувного підприємства, а саме: копія Спеціального дозволу на користування надрами від 05.09.1995 № 343 з додатками; копія Протоколу № 4333 засідання колегії Державної комісії України по запасах корисних копалин при Державній службі геології та надр України від 28.03.2018; копія Плану розвитку гірничих робіт по Болеславському кар`єру на 2024 рік.

Крім того, відповідно до Акта про надання гірничого відводу від 27.08.2002 року Відкритому акціонерному товариству «Первомайський кар`єр «Граніт» (в подальшому реорганізоване на Приватне акціонерне товариство «Первомайський кар`єр «Граніт») з метою розробки Болеславчицького родовища гранітів надано безстроково гірничий відвід, який знаходиться у Первомайському районі Миколаївської області, площа гірничого відводу становить 62,3 га.

У контексті наведеного, колегія суддів вважає, що при розрахунку коштів, які Відповідач має сплатити Позивачеві за користування земельними ділянками, слід застосовувати положення підпункту 288.5.1 пункту 288.5, пункту 284.4. ст.284 Податкового кодексу України, оскільки Відповідач є гірничодобувним підприємством.

Судовою колегією відхиляються доводи Апелянта стосовно використання не всієї площі земельних ділянок для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, оскільки колегія суддів враховує, що: відповідно до розпорядження голови Первомайської районної державної адміністрації від 29.01.03 №23-р були передані Відповідачеві в оренду земельні ділянки загальною площею 61,22 га для добувної промисловості; відповідно до Акта про надання гірничого відводу від 27.08.2002 з метою розробки Болеславчицького родовища гранітів Відкритому акціонерному товариству «Первомайський кар`єр «Граніт» (в подальшому реорганізоване на Приватне акціонерне товариство «Первомайський кар`єр «Граніт») надано безстроково гірничий відвід, площа якого становить 62,3 га.

Також колегією суддів розглянуто та відхилило доводи Апелянта щодо необхідності застосування ставки орендної плати у розмірі 10%, оскільки розпорядження Первомайської райдержадміністрації №18-р від 27.01.2006 «Про затвердження Положення про порядок розрахунків та розмірів орендної плати за використання земельних ділянок, що перебувають у державній та комунальній власності у Первомайському районі», яке діяло на момент укладання договору і на підставі якого було визначено розмір орендної плати у розмірі 10%, на яке посилається Прокурор, втратило чинність на підставі п.4 розпорядження Первомайської райдержадміністрації від 28.12.2011 №584-р у зв`язку із прийняттям нового Порядку розрахунків та розмірів орендної плати за використання земельних ділянок, що перебувають у державній власності у Первомайському районі. Натомість, вказані земельні ділянки належать Синюхино-Брідській раді, яка будь-яких інших рішень, якими б встановлювалася ставки орендної плати за період 2018-2021 не приймала.

При цьому, колегією суддів досліджено витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок від 06.08.2021 з кадастровими номерами :03:000:0051 (площа земельної ділянки 52,62 га, нормативно грошова оцінка земельної ділянки за 2018 - 2021 роки - 49 617 378,81 грн), :05:000:0011 (площа земельної ділянки 3,8892 га, нормативно грошова оцінка земельної ділянки за 2018 - 2021 роки 4 222 103,95 грн), :05:000:0012 (площа земельної ділянки 4,71 га, нормативно грошова оцінка земельної ділянки за 2018-2021 роки 5 113 161,98 грн) та встановлено їх відповідність затвердженій рішенням Первомайської районної ради №6 від 12.07.2017 нормативно грошовій оцінці земельних ділянок, що складає загалом 58952644,74 грн, з яких нормативно грошова оцінка земельних ділянок площею 4,71 га - 5 113 161,98 грн, площею 3,8892 га - 4 222 103,95 грн, площею 52,62 га 49617378,81 грн.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо недоведеності розміру коштів за користування земельними ділянками, розташованими в межах Синюхино-Брідської сільської ради, після закінчення строку дії договору оренди земельних ділянок, який має бути стягнутий з Відповідача.

Враховуючи встановлені обставини справи, судовою колегією здійснено розрахунок недоотриманої Позивачем плати за користування Відповідачем, як гірнодобувничим підприємством, земельними ділянками загальною площею 61,22 га за період з 01.08.2018 по 01.06.2021 виходячи з розміру нормативно-грошової оцінки земельних ділянок згідно витягів про НГО за 2018 2021 та застосуванням пільгової ставки 25% від земельного податку (3%) та з урахуванням здійснених Відповідачем протягом вказаного періоду оплат (у 2018 році в сумі 306 421,65 грн, у 2019 - 306420,64 грн, у 2020 - 283 439,18 грн та за період з січня по травень 2021 року - 125120,68 грн) та встановлено, що розмір коштів, які підлягають стягненню на користь Позивача становить 1 042 079,76 грн.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи Прокурора, викладені ним в апеляційній скарзі, знайшли своє часткове підтвердження, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню, а позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню в сумі 1 042 079,76 грн.

Відповідно до ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі ст.275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Статтею 277 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга Заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.11.2024 по справі №925/1280/21 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції частковому скасуванню з викладенням його резолютивної частини в редакції постанови суду апеляційної інстанції.

З огляду на часткове задоволення позову та апеляційної скарги Прокурора судові витрати відповідно до ст. ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 264, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.11.2024 по справі №925/1280/21 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.11.2024 по справі №925/1280/21 скасувати частково, виклавши його у наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Первомайський кар`єр Граніт (18016, м.Черкаси, вул. Маршала Красовського, буд.8., ) на користь Синюхино-Брідської сільської ради кошти в сумі 1 042 079,76 грн за користування земельними ділянками з кадастровими номерами :05:000:0011, :05:000:0012 і :03:000:0051 загальною площею 61,22 га, розташованими в межах Синюхино-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області (на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 місцевого бюджету Синюхино-Брідської сільської ради, код одержувача 04376951).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Первомайський кар`єр Граніт (18016, м.Черкаси, вул. Маршала Красовського, буд.8., ) на користь Миколаївської обласної прокуратури (, банк ДКСУ м. Києва, р/р UA0000340) 15 631,19 грн судового збору за подання позовної заяви.».

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Первомайський кар`єр Граніт (18016, м.Черкаси, вул. Маршала Красовського, буд.8., ) на користь Миколаївської обласної прокуратури (, банк ДКСУ м. Києва, р/р UA0000340) 18 757,43 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Доручити Господарському суду Миколаївської області видати відповідні накази із зазначенням необхідних реквізитів сторін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 19.05.2025 року.

Головуюча суддя: Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

А.І. Ярош