ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року

м. Київ

cправа № 915/102/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є. В. - головуючого, Мачульського Г. М., Рогач Л. І.,

секретаря судового засідання - Денисевича А. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.12.2024 (колегія суддів: Діброва Г. І., Принцевська Н. М., Савицький Я. Ф.) і рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.09.2024 (суддя Семенчук Н. О.) у справі

за позовом першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації (Миколаївська обласна військова адміністрація) до відповідачів: 1) Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, 2) Снігурівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою державного лісового фонду шляхом визнання незаконними і скасування наказів, скасування державної реєстрації земельної ділянки,

за участі:

прокурора - Підяша О. С.,

представника відповідача-1 - Шкапенко Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У січні 2024 року перший заступник керівника Миколаївської обласної прокуратури (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації (Миколаївська обласна військова адміністрація) звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (далі - ГУ Держгеокадастру) та Снігурівської міської ради в якій просив суд:

- усунути перешкоди Миколаївській обласній державній адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом визнання незаконним і скасування наказу ГУ Держгеокадастру від 19.11.2019 № 9871/0/14-19-СГ в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів), розташованих в межах території Снігурівської міської ради Снігурівського району Миколаївської області, на підставі якої сформовано земельну ділянку з кадастровим номером :23:000:0029;

- усунути перешкоди Миколаївській обласній державній адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом визнання незаконним і скасування наказу ГУ Держгеокадастру від 08.12.2020 № 22-ОТГ в частині передачі територіальній громаді, в особі Снігурівської міської ради Снігурівського району Миколаївської області, у комунальну власність земельної ділянки площею 25,2756 га з кадастровим номером :23:000:0029 (№ 9 Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, що передаються у комунальну власність територіальної громади, в особі Снігурівської міської ради Миколаївської області, що є додатком до вказаного наказу);

- усунути перешкоди Миколаївській обласній державній адміністрації (у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом скасування вчиненої 19.10.2019 у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :23:000:0029 площею 25,2756 га, розташованої в межах території Снігурівської міської ради Миколаївської області;

- усунути перешкоди Миколаївській обласній державній адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права комунальної власності територіальної громади в особі Снігурівської міської ради на земельну ділянку площею 25,2756 з кадастровим номером :23:000:0029 (запис №39786236 від 16.12.2020).

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :23:000:0029 частково накладається на землі державного лісового фонду, які з постійного користування Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (далі - ДСГП "Ліси України") уповноваженою на те особою не вилучалася, а тому накази ГУ Держгеокадастру підлягають скасуванню разом зі скасуванням державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі та прав на неї в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

3. Наказом ГУ Держгеокадастру від 19.11.2019 № 9871/0/14-19-СГ "Про затвердження документації із землеустрою" було затверджено технічну документацію iз землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) розташованих в межах території Снігурівської міської ради Снігурівського району Миколаївської області, розмір земельної ділянки загальною площею 303,1455 га.

4. На підставі цієї технічної документації сформовано та зареєстровано у Державному земельному кадастрі, у тому числі земельну ділянку площею 25,2756 га (кадастровий номер :23:000:0029, дата реєстрації 19.10.2019), в межах Снігурівської міської ради Снігурівського району. Зазначена ділянка сформована як землі сільськогосподарського призначення.

5. 19.10.2019 щодо земельної ділянки кадастровий номер :23:000:0029 відкрито Поземельну книгу, в якій містяться координати поворотних точок меж земельної ділянки, експлікація земельних угідь (де вказана площа земельної ділянки 25,2756 га), кадастровий план земельної ділянки .

6. У подальшому, наказом ГУ Держгеокадастру від 08.12.2020 № 22-ОТГ передано територіальній громаді, в особі Снігурівської міської ради Снігурівського району Миколаївської області, у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 6136,7890 га, які розташовані в межах території Снігурівської міської ради Снігурівського району Миколаївської області, згідно з актом приймання-передачі.

7. Відповідно до наказу від 08.12.2020 № 22-ОТГ, акта приймання-передачі від 08.12.2020, додатку до акта "Перелік земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, що передаються у комунальну власність Снігурівській міській раді Миколаївської області", у комунальну власність передано, зокрема, земельну ділянку площею 25,2756 га (кадастровий номер 0:23:000:0029, порядковий номер 9).

8. 16.12.2020 за Снігурівською міською радою зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 0:23:000:0029, про що вчинено запис № 39786236.

9. Водночас, згідно з інформацією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання "Укрдержліспроект", яка міститься в листі від 29.11.2023 № 03-1221, та доданого до нього витягу з картографічної бази даних ДП "Березнігуватський лісгосп" Снігурівського лісництва кварталу № 5 відповідно до матеріалів базового лісовпорядкування 2013 року, земельна ділянка з кадастровим номером 0:23:000:0029 накладається на землі державного лісового фонду квартал 5 Снігурівського лісництва .

10. За інформацією філії "Баштанське лісове господарство" ДСГП "Ліси України", яка міститься у листі від 30.11.2023 № 1122, та доданого до нього викопіювання з матеріалів лісовпорядкування Снігурівського лісництва, земельна ділянка площею 25,2756 га з кадастровим номером 0:23:000:0029 розташована в межах 5 кварталу Снігурівського лісництва частково накладається на землі державного лісового фонду орієнтовною площею 25,0 га.

11. У листі від 28.12.2023 № 1185 філії "Баштанське лісове господарство" ДСГП "Ліси України" зазначено, що вона є постійним користувачем земель державного лісового фонду, у тому числі земельної ділянки площею 25,2756 га з кадастровим номером 0:23:000:0029, на підставі матеріалів лісовпорядкування - Проекту організації та розвитку лісового господарства Снігурівського лісництва, затвердженого Українським Державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням. Відповідно до матеріалів лісовпорядкування у кварталі 5 Снігурівського лісництва, в межах якого розміщена ділянка з кадастровим номером 0:23:000:0029, зростають лісові насадження акації, в`яза, ясеня і клена віком від 25 до 51 років, крім того у вказаному кварталі наявні галявини та балки. Відповідно до даних Національної кадастрової системи із застосуванням шару "Ліси", який сформований в рамках інформаційної взаємодії з державним лісовим кадастром, зазначена земельна ділянка накладається на землі державного лісового фонду.

12. Водночас за інформацією Кабінету Міністрів України від 01.11.2023 № 28078/0/2-23, яка була надана на запит прокуратури від 31.10.2023 за № 15/1-792ВИХ-23, рішень про погодження зміни цільового призначення, вилучення, припинення права постійного користування державним підприємством "Баштанське лісове господарство" земельною ділянкою із кадастровим номером :23:000:0029 не приймалось.

13. Відповідно до інформації Миколаївської обласної державної адміністрації, яка міститься у листі від 03.11.2023 № 05-67/2920/5-23, головою державної адміністрації не видавались розпорядження про вилучення із постійного користування або припинення права постійного користування Державного підприємства "Баштанське лісове господарство" або інших лісогосподарських підприємств земельною ділянкою площею 25,2756 га з кадастровим номером :23:000:0029, зміни її цільового призначення.

14. Також, відповідно до інформації філії "Баштанське лісове господарство" ДСГП "Ліси України" від 30.11.2023 № 1122, погодження на зміну цільового призначення, добровільну відмову, згоду на вилучення або відведення земельної ділянки іншим спеціалізованим лісогосподарським підприємствам філія не надавала.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

15. 05.09.2024 Господарський суд Миколаївської області ухвалив рішення, залишене без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.12.2024, про задоволення позову.

16. Рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку оскаржувалося лише в частині задоволення місцевим господарським судом позовних вимог Прокурора про усунення перешкод Миколаївській обласній державній адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом визнання незаконними і скасування наказів ГУ Держгеокадастру від 19.11.2019 № 9871/0/14-19-СГ та від 08.12.2020 № 22-ОТГ.

17. Задовольняючи позовні вимоги в частині оскарження наказів ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області, суди першої та апеляційної інстанції виснували, що при проведенні інвентаризації земель допущено порушення земельного законодавства щодо вилучення спірної земельної ділянки із земель державного лісового фонду та зміни її цільового призначення, оскільки відповідні повноваження станом на момент виникнення спірних правовідносин належали виключно до компетенції Кабінету Міністрів України, який відповідних рішень не приймав. З наведених мотивів суди констатували, що накази ГУ Держгеокадастру від 19.11.2019 № 9871/0/14-19-СГ та від 08.12.2020 № 22-ОТГ видано з порушенням вимог земельного та лісового законодавства.

18. Суди також вказали на те, що скасування у судовому порядку наказу ГУ Держгеокадастру від 08.12.2020 № 22-ОТГ (про передачу ділянки із державної у комунальну власність) за своєю суттю є припиненням усіх речових прав на землю, яке в силу закону має бути вчинено судом одночасно зі скасуванням державної реєстрації ділянки у Державному земельному кадастрі.

Короткий зміст касаційної скарги

19. ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині визнання незаконними наказів від 19.11.2019 та 08.12.2020 та ухвали в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні таких позовних вимог.

20. Підставою касаційного оскарження скаржник визначив пункти 1, 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), наполягаючи на ухваленні апеляційним судом постанови без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 09.08.2023 у справі № 915/86/23, від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19, від 13.11.2019 у справі № 826/3115/17.

21. Узагальнено доводи скаржника зводяться до того, що Прокурором заявлено позов держави до держави, за недоведеності факту порушення прав позивача, що виключає його задоволення судами.

22. Скаржник також стверджує, що вимоги щодо скасування наказів ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області не є ефективним способом захисту, а тому у їх задоволенні має бути відмовлено.

23. У частині необхідності формування Верховним Судом висновку з питання застосування норми права у подібних правовідносинах скаржник зазначає про те, що на даний час не сформована правова позиція Верховного Суду:

- щодо застосування статті 391 ЦК України в контексті можливості подання прокурором негаторного позову (із одночасним заявленням вимог щодо усунення перешкод і у користуванні, і у розпорядженні земельною ділянкою) від імені держави в особі місцевої державної адміністрації, яка в силу закону наділена лише правом розпорядження, а не користування;

- щодо застосування частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в контексті неможливості заявлення в суді одразу декількох позовних вимог, які спрямовані на досягнення того самого результату - скасування державної реєстрації речового права.

Короткий зміст відзивів на касаційну скаргу

24. У відзивах на касаційну скаргу Прокурор та Миколаївська обласна військова адміністрація просять залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, наполягаючи на тому, що під час апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було дотримано вимоги матеріального та процесуального права та враховано релевантну судову практику Верховного Суду.

25. Крім того, на думку Прокурора та позивача, скаржник посилається на постанови Верховного Суду, які приймалися за відносин, які не є подібними, а тому вони не підлягають врахуванню.

Позиція Верховного Суду

26. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши в межах вимог касаційної скарги наведені в ній доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, подані заперечення, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

27. Відповідно до частин першої та четвертої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

28. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

29. Скаржник, звертаючись із касаційною скаргою, просить скасувати судові рішення тільки в частині задоволення позовних вимог про усунення перешкод Миколаївській обласній державній адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом визнання незаконними і скасування наказів від 19.11.2019 та 08.12.2020 (в частині спірної земельної ділянки) та ухвали в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні таких позовних вимог. При цьому тільки в цій частині відбувся і апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції.

30. Ураховуючи викладене, касаційний господарський суд переглядає оскаржувані рішення та постанову в межах доводів та вимог касаційної скарги.

31. Встановивши, що накази ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 19.11.2019 № 9871/0/14-19-СГ та від 08.12.2020 № 22-ОТГ видано з порушенням вимог земельного та лісового законодавства, суди перших двох інстанцій визнали їх незаконними та скасували.

32. Що стосується наказу від 08.12.2020 № 22-ОТГ, то суди додатково послалися на те, що саме на підставі цього оскаржуваного наказу ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області передало спірну ділянку із державної у комунальну власність, а тому такий наказ є правовстановлюючим документом і з метою припинення усіх речових прав на землю підлягає скасуванню одночасно зі скасуванням державної реєстрації ділянки у Державному земельному кадастрі.

33. Проте Верховний Суд не погоджується з обґрунтованістю таких висновків судів попередніх інстанцій в частині наявності підстав для задоволення позовних вимог про визнання незаконними наказів ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області від 19.11.2019 та 08.12.2020 в частині спірної земельної ділянки з кадастровим номером :23:000:0029.

34. Відповідно до усталеної позиції Великої Палати Верховного Суду застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

35. Таким чином, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

36. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

37. При цьому варто звернути увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово робила висновки, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387 ЦК України є ефективним способом захисту права власності (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 368/1158/16-ц, від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).

38. Схожий висновок також зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 у справі № 446/478/19.

39. Верховний Суд перевіряючи доводи касаційної скарги відповідно до приписів частини четвертої статті 300 ГПК України вважає за необхідне вийти за межі її доводів та враховує правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду від 22.01.2025 у справі № 446/478/19, ухваленої після подання касаційної скарги у цій справі.

40. У вказаній справі № 446/478/19 розглядалися вимоги Акціонерного товариства "Укрзалізниця" (далі - АТ "Укрзалізниця") до Кам`янка-Бузької міської ради та фізичної особи про визнання недійсним рішення Кам`янка-Бузької міської ради від 28.01.2011 № 10 та державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 506931 від 06.06.2011, виданого фізичній особі, оскільки земельна ділянка, яка знаходиться у постійному користуванні АТ "Укрзалізниця", частково накладається на земельну ділянку, надану у власність фізичній особі.

41. У пунктах 78- 81 вказаної постанови від 22.01.2025 у справі № 446/478/19 Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що: "… усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду про неефективність такого способу захисту прав особи, як визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду, є неефективним способом захисту прав особи. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, пункт 9.67; від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21, пункт 8.13; від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21, пункт 180; від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18, пункт 143).

42. Оскаржуване рішення Кам`янка-Бузької міської ради від 28.01.2011 № 10 вичерпало свою дію виконанням (на підставі рішення ради видано державний акт на право власності на земельну ділянку). Визнання цього рішення недійсним не поновить порушене право або законний інтерес позивача.

43. Крім того, рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване. Цей підхід у судовій практиці також є усталеним [див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2019 у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15.10.2019 у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 01.02.2020 у справі № 922/614/19 (пункт 52), від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (пункт 83), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109), від 08.08.2023 у справі № 910/5880/21 (пункт 53)]. Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад, у спорі за віндикаційним позовом), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу jura novit curia - "суд знає закони". Тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення [постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109), від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21 (пункт 181)].

44. Отже, у такій категорії спорів позивач може, зокрема, обґрунтовувати свій позов протиправністю рішення органу місцевого самоврядування, відповідно до якого відповідачу було передано частину земельної ділянки, яка накладається на смугу відведення залізниці. Натомість суд має надати оцінку відповідному рішенню органу місцевого самоврядування в мотивувальній частині судового рішення".

45. Велика Палата Верховного Суду неодноразово викладала висновки, відповідно до яких, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи (стягнення з неї) нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову щодо такого майна, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння, є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за кінцевим набувачем, який є відповідачем [див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.112018 у справі № 488/5027/14-ц (пункти 98, 123), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 115, 116), від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 (пункт 80), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13(пункт 10.29), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункти 63, 74), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146).

46. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 85, 86), від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (пункт 38), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 74), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 148).

47. Отже, належним способом захисту права особи, яка позбавлена володіння земельною ділянкою, є віндикаційний позов.

48. Разом з цим, Велика Палата Верховного Суду від 22.01.2025 у справі № 446/478/19 зазначила, що: "… у справі позивач заявляє вимогу про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яким фізичній особі передано у власність земельну ділянку площею 0,1259 га, - тобто намагається скасувати правовий титул (визнати недійсним відповідне рішення щодо всієї земельної ділянки, а не тільки тієї її частини, що накладається на смугу відведення залізниці).

49. Велика Палата Верховного Суду наголосила, що витребування як належний спосіб захисту у цій справі не може бути застосовано щодо всієї земельної ділянки площею 0,1259 га, така вимога може розглядатися тільки щодо тієї частини земельної ділянки, що накладається на смугу відведення залізниці. АТ "Укрзалізниця" має довести, яка саме земельна ділянка, в яких межах накладається на смугу відведення залізниці. Захистити право без ідентифікації земельної ділянки неможливо (див. близькі за змістом висновки у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.03.2018 у справі № 441/123/16).

50. Отже, для вирішення подібних спорів земельна ділянка (підстави для витребування якої наявні - тобто така земельна ділянка накладається на смугу відведення залізниці) має бути ідентифікована, зокрема, шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі (стаття 15 Закону України "Про Державний земельний кадастр").

51. Виконання дослідження з визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі потребує спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Тому результати таких досліджень можуть міститись, зокрема, у висновку експерта. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (статті 102- 113 ЦПК України).

52. У власних висновках Верховний Суд базується на тому, що за змістом частини першої статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні, яка ідентифікується насамперед її просторовим розташуванням, що описується через її межі. Частина земельної ділянки, яка накладається на смугу відведення залізниці та межі якої відомі, може бути витребувана від особи, яка незаконно заволоділа такою земельною ділянкою.

53. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що не може бути належним (правомірним) спосіб захисту, який спричиняє втручання у право на майно, щодо якого немає спору. Іншими словами, визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та повернення сторін у попередній стан призведе до того, що фізична особа буде позбавлена права власності не тільки на ту частину земельної ділянки, яка накладається на земельну ділянку АТ "Укрзалізниця", а й на ту частину земельної ділянки, яка не є спірною і правомірність надання у власність фізичній особі якої не ставиться під сумнів. Таке втручання не може визнаватися законним".

54. Крім того, у постанові від 22.01.2025 у справі № 446/478/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що: "… віндикаційний позов дозволяє в більшій мірі вирішити питання втручання у право особи на мирне володіння майном, забезпечує дотримання пропорційності та балансу інтересів, дослідження добросовісності набувача майна, що є важливим для розгляду подібних спорів.

55. Судове рішення про витребування частини земельної ділянки, що накладається, є підставою для внесення інформації щодо прав на земельні ділянки до Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в порядку, визначеному законодавством.

56. Тому в контексті обставин справи № 446/478/19 та заявлених позовних вимог належним (правомірним) способом захисту може бути позов речово-правового характеру, зокрема віндикаційний позов про витребування тієї частини земельної ділянки, що належить на праві постійного користування АТ "Укрзалізниця" та накладається на земельну ділянку, що знаходиться у власності фізичної особи".

57. Оскільки судами попередніх інстанцій у цій справі № 915/102/24 встановлено, що спір стосується земельної ділянки з кадастровим номером 0:23:000:0029, яка частково накладається на землі державного лісового фонду, належним способом захисту права позивача у даному випадку є віндикаційний позов про витребування тієї частини земельної ділянки, власником якої є держава.

58. При цьому, вимоги про скасування наказів ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 19.11.2019 №9871/0/14-19-СГ та від 08.12.2020 №22-ОТГ (в частині відповідної земельної ділянки) є неефективними способами захисту, адже задоволення таких вимог не поновить порушене право та законний інтерес позивача, а навпаки призведе до втручання у права відповідачів в частині земельної ділянки щодо якої не має спору.

59. Обрання позивачем неналежного чи неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц (пункт 127), від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20 (пункт 148).

60. Водночас колегія суддів враховує, що відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15.10.2019 у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 01.02.2020 у справі № 922/614/19 (пункт 52), від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19 (пункт 7.9). Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад, у спорі за віндикаційним позовом), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу jura novit curia - "суд знає закони" (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункт 50), від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 (пункт 84), від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 101) та інші). Тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109)).

61. Оскільки задоволення вимог про скасування наказів ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 19.11.2019 №9871/0/14-19-СГ та від 08.12.2020 №22-ОТГ, не призведе до відновлення порушених прав держави на спірну земельну ділянку, колегія суддів вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення в позові у цій частині є необґрунтованими.

62. Крім того, оскаржений наказ ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 08.12.2020 № 22-ОТГ вичерпав свою дію, оскільки на його підставі міською радою було зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення. Відповідно задоволення позовної вимоги про визнання незаконним та скасування оскарженого наказу не може призвести до захисту будь-чиїх прав чи інтересів.

63. Отже, суди першої та апеляційної інстанції дійшли помилкових висновків про задоволення позову в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказів ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 19.11.2019 №9871/0/14-19-СГ та від 08.12.2020 №22-ОТГ, а доводи касаційної скарги підтвердилися, що є підставою для її задоволення.

64. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛЄ) у рішенні від 18.07.2006 "Проніна проти України". Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

65. У цій справі скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

66. Згідно із пунктом 3 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

67. Згідно зі статтею 311 ГПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

68. За наведених обставин судова колегія, виходячи з наданих процесуальним законом повноважень, вважає за необхідне скасувати постанову суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції в оскаржуваній у касаційному порядку частині, та прийняти в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог щодо оскарження наказів ГУ Держгеокадастру.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області задовольнити.

2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.12.2024 і рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.09.2024 у справі № 915/102/24 скасувати в частині задоволення позовних вимог про усунення Миколаївській обласній державній адміністрації перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом визнання незаконними і скасування наказів Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області від 19.11.2019 № 9871/0/14-19-СГ та від 08.12.2020 № 22-ОТГ, прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Суддя Є. В. Краснов

Суддя Г. М. Мачульський

Суддя Л. І. Рогач