ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2025м. ДніпроСправа № 904/382/25

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Кшенської Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСПОЛІН ПЛЮС", м. Дніпро

про стягнення штрафних санкцій у розмірі 703 591,21 грн.

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСПОЛІН ПЛЮС", м. Дніпро

до Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України", м. Київ

про визнання недійсним пункту договору

Представники:

від позивача за первісним позовом: Калінський Сергій Віталійович, витяг з ЄДР представник

від відповідача за первісним позовом: Плугатирьов Віталій Вікторович, ордер № 1211091 від 25.09.2024, адвокат

РУХ СПРАВИ В СУДІ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

Державна установа "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСПОЛІН ПЛЮС" про стягнення штрафних санкцій у розмірі 703 591,21 грн. за договором купівлі-продажу № 160-К-24 від 10.05.2024.

Ухвалою від 04.02.2025 позовну заяву залишену без руху.

05.02.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

07.02.2025 від відповідача через систему "Електронний суд" надійшло клопотання, в якому він просить об`єднати судові справи 904/439/25, 904/382/25, 904/443/25 в одне судове провадження.

Ухвалою від 10.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

Ухвалою від 12.02.2025 відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСПОЛІН ПЛЮС" про об`єднання в одне провадження справ Господарського суду Дніпропетровської області: № 904/439/25, №904/382/25 та №904/443/25 в одне провадження.

26.02.2025 від відповідача через систему "Електронний суд" надійшов відзив на позов, в якому він проти позову заперечив. У разі задоволення позову, просить суд зменшити штрафні санкції на 80%.

26.02.2025 від відповідача через систему "Електронний суд" надійшов зустрічний позов, в якому він просить визнати недійсним пункт 7.3 договору №160-К-24 від 10 травня 2024 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІСПОЛІН ПЛЮС" та Державною установою Генеральна дирекція державної кримінально- виконавчої служби України.

Ухвалою від 03.03.2025 зазначену зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

Ухвалою від 03.03.2025 здійснено перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 904/382/25 за правилами загального позовного провадження. Справу призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 17.03.2025.

17.03.2025 через систему "Електронний суд" від Відповідача за первісним позовом надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 17.03.2025 Позивач проти відкладення розгляду справи не заперечив.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про дату та час повідомлений належним чином.

Ухвалою від 17.03.2025 відкладено підготовче засідання на 07.04.2025.

17.03.2025 через систему "Електронний суд" від Позивача за первісним позовом надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просить

- у задоволенні позовних вимог ТОВ "ІСПОЛІН ПЛЮС" за зустрічною позовною заявою відмовити.

18.03.2025 через систему "Електронний суд" від Відповідача за первісним позовом надійшли заперечення на відповідь на відзив.

27.03.2025 через систему "Електронний суд" від Відповідача за первісним позовом надійшли додаткові пояснення у справі.

В судовому засідання 07.04.2025 Позивач за первісним позовом та Відповідач за первісним позовом проти закриття провадження та призначення розгляду справи по суті не заперечили.

Ухвалою від 07.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні на 21.04.2025.

21.04.2025 в судовому засіданні розпочато розгляд справи по суті.

Суд заслухав вступне слово позивача за первісним позовом та відповідача за первісним позовом, питання та відповіді сторін, а також заперечення.

Суд заслухав вступне слово позивача за зустрічним позовом та відповідача за зустрічним позовом.

В судовому засіданні оголошувалась перерва до 12.05.2025

12.05.2025 в судовому засіданні продовжено розгляд справи по суті позовних вимог.

Позивач за первісним позовом підтримав первісний позов, проти зустрічного позову заперечив.

Відповідач за первісним позовом проти первісного позову заперечив, зустрічний позов підтримав.

Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

12.05.2025 в судовому засіданні, в порядку ст. 240 ГК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА ЗА ПЕРВІСНИМ ПОЗОВОМ.

Первісні позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем за первісним позовом умов договору купівлі-продажу № 160-К-24 від 10.05.2024 в частині своєчасної поставки товару.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА ЗА ПЕРВІСНИМ ПОЗОВОМ.

Відповідач за первісним позовом проти первісного позову заперечив, зазначив, що позивач посилається на п. 8.2 Договору, яким визначено, що сторона, яка не може виконувати зобов`язання за цим Договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі з наданням підтверджуючих документів.

Відповідач за первісним позовом стверджує, що в Договорі відсутнє застереження про неможливість посилатися на форс-мажорні обставини у разі порушення строків повідомлення про настання таких обставин.

Таким чином, відповідач за первісним позовом вважає, що мав право посилатися на форс-мажорні обставини та підтвердити їх наявність відповідним сертифікатом, що й було зроблено після отримання претензії від позивача за первісним позовом.

Відповідач за первісним позовом вказує, що застосування штрафних санкцій є неможливим та несправедливим, оскільки позивач за первісним позовом фактично відмовився від договору в односторонньому порядку ще до моменту порушення строків поставки.

Відповідач за первісним позовом зазначає, що позивачем долучено до позовної заяви лист ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» від 07.06.2024р., яким товариство повідомило про готовність поставити товар у тарі більшим об`ємом або у тарі, яка передбачена договором за умови продовження строку поставки товару. З метою виконання своїх зобов`язань по договору відповідач за первісним позовом просив позивача за первісним позовом укласти додаткові угоди про зміну об`єму тари, в якій необхідно було поставити товар, або про продовження строків поставки товару.

Повторно відповідач за первісним позовом просив позивача за первісним позовом продовжити строки поставки товару до 30.09.2024р. листом від 20.06.2024р. У вказаному листі відповідач за первісним позовом навів перелік обставин, які впливають на строк поставки товару, зокрема стабілізаційні та аварійні відключення електропостачання, завершення сезону виготовлення олії через закінчення сировини врожаю 2023 року, складнощі з логістикою через мобілізаційні заходи.

Відповідач за первісним позовом стверджує, що позивач за первісним позовом залишив вказані листи без реагування, чим порушив його право на внесення змін до договору, яке встановлене 6.4.3 договору.

Відповідач вважає, що порушення строків сталося зокрема внаслідок вказаної бездіяльності позивача.

Також відповідач за первісним позовом зазначає, що, відповідно до умов договору №160-К-24 від « 10» травня 2024р. ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» зобов`язалося поставити на адреси територіальних уповноважених представників Державної установи «Генеральна дирекція державної кримінально-виконавчої служби України» олію соняшникову рафіновану бутильовану у кількості 84962 кг (надалі - товар) загальною вартістю 3451156,44 грн.

З метою виконання вказаного договору ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» звернулося до виробника олії - Фермерського господарства «НАДІЯ», з яким в подальшому було укладено договір на закупівлю олії №17-05 від 17 травня 2024 року.

Відповідно до договору №17-05 від 17.05.2024р. Фермерське господарство «НАДІЯ» зобов`язалося поставити на користь ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» олію соняшникову рафіновану бутильовану в обсязі 252632 кг (необхідний обсяг для подальшої поставки на користь позивача по трьох договорах 159-К-24, 160-К-24, 161-К-24 від 10.05.2024р.) у строк з 03.06.2024р. по 20.06.2024р.

06 червня 2024 року фермерським господарством «НАДІЯ» повідомлено про зупинення виробництва у зв`язку з наявністю форс-мажорних обставин, а саме перебоїв в електропостачанні, що стало перешкодою для використання обладнання з виготовлення олії.

19 червня 2024 року фермерським господарством «НАДІЯ» повідомлено, що форс- мажорні обставини тривають. Наявність форс-мажорних обставин у фермерського господарства «НАДІЯ» підтверджено сертифікатом Кіровоградської регіональної торгово-промислової палати №3500-24-2038 від 06.11.2024р.

Відповідач за первісним позовом вказує, що після отримання повідомлення про форс-мажорні обставини вживав заходи щодо пошуку іншого виробника, однак, жодний виробник не міг поставити олію протягом червня-липня 2024 року. У зв`язку з чим, по договору №160-К-24 від « 10» травня 2024р. вдалося поставити лише 15676,8 кг. Товариство з обмеженою відповідальністю «ІСПОЛІН ПЛЮС» розраховувало здійснити поставку й у разі припинення дії форс-мажорних обставин для фермерського господарства «НАДІЯ», але Державною установою «Генеральна дирекція державної кримінально-виконавчої служби України» було розірвано договір 05.07.2024р.

Відповідач за первісним позовом стверджує, що Листом від 11.10.2024р. ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» повідомило Державну установу «Генеральна дирекція державної кримінально-виконавчої служби України» про вжиття заходів щодо засвідчення форс-мажорних обставин, які мали місце при виконанні договору 160-К-24 від 10.05.2024р.

Оскільки форс мажорні обставини існували з 03.06.2024р. по 15.07.2024р., ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» не змогло поставити товар й у період з 21.06.2024р. по 05.07.2024р. (по дату розірвання договору №160-К-24 від 10.05.2024р.).

Відповідач за первісним позовом вважає, що Позивач за первісним позовом помилково ототожнює поняття невиконання зобов`язання та порушення строків виконання зобов`язання. Відповідач за первісним позовом стверджує, що в даному випадку йде мова про наявність непереборних обставин, які у своїй сукупності призвели до втрати частини передбаченого договором строку на поставку товару, що в свою чергу призвело до порушення строків поставки товару.

Також відповідач за первісним позовом просить, у разі визнання первісних позовних вимог обґрунтованими, зменшити розмір штрафних санкцій, що заявлено до стягнення, на 80%.

ВІДПОВІДЬ НА ВІДЗИВ ЗА ПЕРВІСНИМ ПОЗОВОМ.

Позивач за первісним позовом зазначив, що Договір № 160-К-24 укладено між Генеральною дирекцією ДКВС України та ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» за результатами проведеної процедури закупівлі (UA-2024-05-06-004857-a) відбір постачальника шляхом запиту пропозицій постачальників (цінових пропозицій), відповідно до Порядку формування та використання електронного каталогу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2020 № 822 та вимог Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2022 р. № 1178 (далі Особливості №1178).

Позивач за первісним позовом стверджує, що, пропозиції ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» не передбачали покращення якості товару та ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» не надано документальних підтверджень виникнення об`єктивних обставин, що спричинили необхідність продовження строку постачання.

ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» листом вих. № 0706НК/24 від 07.06.2024 звернулось з пропозицією до Генеральної дирекції ДКВС України укласти додаткову угоду, зокрема, до договору 160-К-24 від 10.05.2024 на наступних умовах: - або здійснювати постачання необхідного товару але на умовах зміни якісних характеристик товару (поставити нерафіновану олію замість рафінованої в порушення п. 2.1 Договору)); - або збільшити розмір фасування (поставка одиниці продукції у 10 літрів замість 6 літрів передбачених умовами Договору ( п.2.2 Договору)); - або здійснити продовження строків поставки товару до 20 жовтня 2024 року.

Позивач за первісним позовом стверджує, що в вищезазначеному листі ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» вказані пропозиції були аргументовані підвищенням вартості електроенергії, товару та послуг транспортування. ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» не посилалось на настання форс-мажорних обставин.

Такі самі обставини ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» підтвердило у листі від 20.06.2024 вих. № 20/06/24-20.

Позивач за первісним позовом наполягає, що жодних згадок про настання форс-мажорних обставин ці листи не містять.

На думку Позивача за первісним позовом, відповідно до п. 8.2 Договору Відповідач був зобов`язаний повідомити Генеральну дирекцію ДКВС України протягом 5 днів з моменту настання форс-мажорних обставин. Цього Відповідачем зроблено не було.

Листування відбувалось у період, який визнаний Сертифікатом таким, коли у ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» начебто виникли форс-мажорні обставини ,тому Позивач за первісним позовом вважає, що, Відповідачем за первісним позовом не було належним чином повідомлено Генеральну дирекцію ДКВС України про настання форс-мажорних обставин і не були надані підтверджуючі документи в порушення вимог пункту 8.2. Договору.

Натомість Відповідач, у листах вих. № 0706НК/24 від 07.06.2024 та від 20.06.2024 вих. № 20/06/24-20 (додавались до позовної заяви) посилався на труднощі, з якими стикається кожен суб`єкт господарювання в Україні під час війни, включаючи Генеральну дирекцію ДКВС України, як на причину порушення термінів поставки, а не на настання форс-мажорних обставин.

Таким чином Позивач за первісним позовом вважає, що ним було правомірно відмовлено листом від 19.06.2024 №ГД ДКВС-2063/3 ГД/2024 (що додається) у продовженні строку дії договору про закупівлю та/або строку виконання зобов`язань щодо передачі товару у зв`язку із відсутністю документально підтверджених підстав передбачених п. 19 Особливостей № 1178.

Позивач за первісним позовом звертає увагу, що відповідно до п. 6.2.4. Договору покупець має право достроково в односторонньому порядку розірвати цей Договір у разі, якщо станом на 21 червня 2024 року поставлено менше 50 % загального обсягу закупівлі, повідомивши про це продавця не менше ніж за 3 (три) календарних дні до розірвання договору. При цьому, у разі дострокового в односторонньому порядку розірвання покупцем Договору, продавець не звільняється від відповідальності, визначеної розділом 7 Договору.

Враховуючи, що станом на 21.06.2024, згідно з Договором, до установ було поставлено лише 15676,80 кг олії соняшникової рафінованої бутильованої (18% від обсягу, передбаченого договором), що підтверджується видатковими накладними, Позивач за первісним позовом вважає, що Генеральною дирекцією ДКВС України було правомірно розірвано Договір в односторонньому порядку з 05.07.2024 про що свідчить також лист Позивача від 27.06.2024 №ГД ДКВС-2167/3 ГД/2024.

Також Позивач за первісним позовом вважає, що підстави для зменшення розміру штрафних санкцій судом відсутні.

ЗАПЕРЕЧЕННЯ НА ВІДПОВІДЬ НА ВІДЗИВ.

Відповідач за первісним позовом зазначає, що надавав позивачу за первісним позовом пропозицію прийняти виконання договору у передбачені договором строки тільки у тарі більшій на 4 літри. При цьому, згідно договору № 160-К-24 умови про тару, в якій повинен поставлятися товар не є істотними, тому, на думку відповідача за первісним позовом, позивач за первісним позовом зобов`язаний був розглянути його пропозицію і надати відповідь, натомість чекав настання моменту прострочення поставки, отримання можливості нарахувати штрафні санкції та розірвати договір.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА ЗА ЗУСТРІЧНИМ ПОЗОВОМ.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що п.7.3 договору купівлі-продажу № 160-К-24 від 10.05.2024 суперечить положенням статті 61 Конституції України та частині 1 статті 203 Цивільного кодексу України, що на підставі частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, є підставою для визнання такого пункту договору недійсним.

Позивач за зустрічним позовом вважає, що під час укладання договору було залишено поза увагою, що договір містить пункти про відповідальність, які дублюють штрафні санкції за одне й те саме порушення.

Позивач за зустрічним позовом вказує, що пунктом 7.2 договору визначено відповідальність за порушення строків поставки понад 7 календарних днів у розмірі 10% від суми непоставленого в строк товару.

Разом з тим, пунктом 7.3 договору визначено відповідальність у розмірі 25% від вартості непоставленого товару.

Відповідно до п.7.1 договору недопоставкою вважається непоставка товару або його частини протягом дії договору у зв`язку з розірванням договору або відмовою від поставки товару. На думку Позивача за зустрічним позовом, недопоставка товару та порушення строків поставки товару існують одночасно, а саме під час дії договору і по своїй суті недопоставка товару є одночасно й порушенням строків поставки.

Позивач за зустрічним позовом вважає, що договором передбачено дві різні ставки штрафу за порушення строку поставки товару більш ніж на 7 календарних днів, що призводить до множинного трактування умов договору коли дві різні норми регулюють одне й те саме питання.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА ЗА ЗУСТРІЧНИМ ПОЗОВОМ.

Відповідач за зустрічним позовом вказує, що, відповідно до п. 7.2. штраф у розмірі 10% застосовується у випадках, коли Продавцем здійснено порушення строків поставки товару більше ніж на 7 днів, але товар було поставлено в межах дії Договору.

А штраф у розмірі 25 %, який передбачений п. 7.3. застосовується, коли Продавцем взагалі не було поставлено Товар за Договором, тобто була здійснена недопоставка.

Відтак, на його думку, п. 7.2 та п. 7.3 договору застосовуються у різних випадках, і тому за цим Договором Продавець не притягується до відповідальності двічі одного виду за одне й те саме правопорушення, оскільки це різні порушення Договору.

ОБСТАВИНИ, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, обставинами, які входять до предмету доказування у даній справі є обставини щодо неналежного виконання відповідачем за первісним позовом зобов`язань в частині повної та своєчасної поставки товару, правомірність нарахування штрафних санкцій; наявність підстав для визнання п.7.3 договору купівлі-продажу № 160-К-24 від 10.05.2024 недійсним.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

Як убачається з матеріалів справи, між Державною установою "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" (далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІСПОЛІН ПЛЮС" (далі - постачальник) укладено договір купівлі-продажу № 160-К-24 від 10.05.2024, згідно п. 1.1. якого Продавець зобов`язується продати і відвантажити ДК 021-2015: 15420000-8 Рафіновані олії та жири (олія соняшникова рафінована бутильована) (далі - товар) в обсязі, за адресами Територіальних уповноважених представників Покупця та у терміни (строки), визначені у Рознарядці (Додаток 1 до цього Договору), а Покупець - забезпечити приймання та оплату товару за цінами, згідно з умовами цього Договору: олія соняшникова рафінована бутильована 84 962,0 кг, загальна сума вартості товару з податками та зборами, тарою і транспортними витратами 3451156,44 грн.

Залишковий термін зберігання (використання) повинен бути не менше 11 місяців. Місткість одиниці продукції повинна бути не більше 6л. (п. 2.2. договору).

Згідно п.2.4 договору, якщо на партію товару відсутні передбачені Договором документи, які підтверджують безпечність та якість товару, маркування або залишковий термін зберігання (використання) товару не відповідає умовам пункту 2.2. Договору, Покупець не приймає та не оплачує товар, а Продавець за свій рахунок здійснює протягом 5 (п`яти) календарних днів допоставку товару, що відповідає вимогам Договору.

Відповідно до п. 3.1. договору, ціна цього Договору становить 3451156,44 грн., у тому числі обов`язкові податки та збори. Ціна Договору включає в себе вартість самого товару, його упаковки, маркування, доставки на умовах Договору, передачі, усі податки та збори, що сплачуються або мають бути сплачені щодо поставки товару.

Розрахунок за цим Договором проводиться шляхом оплати товару Покупцем за фактом поставки товару протягом 20 (двадцяти) банківських днів з дати отримання товару на склад Територіального уповноваженого представника Покупця у міру надходження бюджетних коштів на підставі рахунків-фактур Продавця, належним чином оформлених накладних, актів приймання. (п. 4.1. договору).

Пунктом 5.1. договору встановлено, що поставка товару здійснюється окремими партіями в обсязі, за адресами Територіальних уповноважених представників Покупця та у терміни (строки), визначені у Рознарядці (Додаток 1 до цього Договору), Продавець повинен здійснити поставку товару у повному обсязі включно до 20 червня 2024 року.

Згідно п. 5.2. договору, продавець здійснює поставку товару на умовах DDР (згідно Інкотермс 2010) за адресами, що вказані у Рознарядці (Додаток 1 до цього Договору).

У відповідності з п. 6.2.4. договору покупець має право достроково в односторонньому порядку розірвати цей договір у разі, якщо станом на 21.06.2024 поставлено менше 50% загального обсягу закупівлі, повідомивши про це продавця не менше ніж за 3 календарних дні до розірвання договору. При цьому, у разі дострокового в односторонньому порядку розірвання покупцем договору, продавець не звільняється від відповідальності, визначеної розділом 7 договору.

У випадку порушення термінів (строків) поставки товару відповідно до умов Договору (у тому числі термінів (строків) заміни неякісного товару), зазначених у пунктах 2.4, 5.1, 5.9, 5.12 цього Договору, Продавець сплачує Покупцю пеню, яка обраховується із вартості непоставленого в строк товару в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день затримки, а у разі прострочення понад 7 (сім) календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 10% вартості непоставленого в строк товару (п.7.2 Договору).

Згідно п. 7.3. договору, у випадку недопоставки товару в обсязі, передбаченому договором, продавець сплачує покупцю штраф у розмірі 25% вартості непоставленого товару.

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 20 липня 2024 року. (п. 10.1. договору).

Відповідно до видаткових накладних №1195 від 16.05.2024, №1369 від 30.05.2024, №1370 від 29.05.2024 (т.1, а.с.47-49), Постачальником було поставлено товар в кількості 15676,80 кг на загальну суму 636 790,64 грн з ПДВ.

Листом № 0706НК/24 від 07.06.2024, відповідач за первісним позовом, у зв`язку із здорожчанням сировини, просив позивача за первісним позовом розглянути пропозицію укласти додаткову угоду, зокрема, до договору 160-К-24 від 10.05.2024 на наступних умовах: - або здійснювати постачання необхідного товару але на умовах зміни якісних характеристик товару (поставити нерафіновану олію замість рафінованої в порушення п. 2.1 Договору)); - або збільшити розмір фасування (поставка одиниці продукції у 10 літрів замість 6 літрів передбачених умовами Договору ( п.2.2 Договору)); - або здійснити продовження строків поставки товару до 20 жовтня 2024 року.

Позивач за первісним позовом зазначає, що станом на 21.06.2024 подавцем було поставлено товар у кількості менше 50% загального обсягу закупівлі, у зв`язку з чим, керуючись п. 6.2.4 договору, покупець достроково розірвав договір 05.07.2024 та повідомив постачальника, що таке розірвання не звільняє його від відповідальності, визначеної розділом 7 договору, що підтверджується повідомленням про розірвання договору, яке було направлено відповідачу за первісним позовом за № ГД ДКВС-2167/3 ГД від 27.06.2024.

Позивач за первісним позовом також направив відповідачу за первісним позовом претензію від 19.07.2024 № ГД ДКВС-2503/3 ГД/2024, в якій просив, на підставі п. 7.3. договору сплатити штраф у розмірі 703 591,21 грн. до 02.09.2024.

Водночас, листом вих. №26/08/24-4 від 26.08.2024 (т.1, а.с. 22) ТОВ ІСПОЛІН ПЛЮС повідомив Генеральну дирекцію Державної кримінально-виконавчої служби України про звернення до Торгово-промислової палати України у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин, підтвердження яких, Торгово-промисловою палатою України можуть бути надано до 30.09.2024 року.

Генеральна дирекція ДКВС України листом № ГД ДКВС-3205/3 ГД/2024 від 06.09.2024 року продовжила строк для оплати штрафних санкцій ТОВ ІСПОЛІН ПЛЮС у добровільному порядку до 30.09.2024 року, але підтверджуючих документів до 30.09.2024 від ТОВ ІСПОЛІН ПЛЮС до Генеральної дирекції ДКВС України не надходило та претензійні вимоги Генеральної дирекції ДКВС України щодо сплати штрафних санкцій з боку ТОВ ІСПОЛІН ПЛЮС задоволено не було.

Генеральною дирекцією ДКВС України було подано до Акціонерного товариства РВС Банк вимогу вих. № ГД ДКВС-4129/3 ГД/2024 від 31.10.2024 про сплату суми гарантії відповідно до банківської гарантії № 2248-24Г від 10.05.2024 (т.1, а.с. 25-26).

11.11.2024 року Генеральною дирекцією ДКВС України було отримано Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) №3500-24-2051 від 07.11.2024 як додаток до листа АТ «РВС Банк» від 07.11.2024 вих 2885/24.

13.11.2024 року Генеральною дирекцією ДКВС України було отримано Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) №3500-24-2051 від 07.11.2024 як додаток до листа ТОВ ІСПОЛІН ПЛЮС як додаток до листа ТОВ ІСПОЛІН ПЛЮСвід 12.11.2024 вих№ 12/11-2024.

Відповідно до умов Сертифікату Кіровоградська регіональна торгово-промислова палата на підставі ст. ст. 14, 141 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні, Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014р. №44(5), із змінами та доповненнями, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану, які спричинили тривалі повітряні тривоги, аварійні та стабілізаційні відключення електропостачання; вихід з ладу обладнання;

Товариству з обмеженою відповідальністю "ІСПОЛІН ПЛЮС" (місцезнаходження: вулиця Артільна, будинок 2, місто Дніпро, Дніпропетровська область, індекс 49081, країна Україна, код ЄДРПОУЯПН: 33667686) щодо обов`язку (зобов`язання), а саме: продати і відвантажити Товар - ДК 021-2015: 15420000-8 Рафіновані олії та жири (олія соняшникова рафінована бутильована) в обсязі, за адресами Територіальних уповноважених представників Покупця та у строки, визначені у Рознарядці" (Додатку №1) до Договору купівлі-продажу №160-К-24 від 10.05.2024p.; у термін: до 20.06.2024р., укладеним з Державною установою "ГЕНЕРАЛЬНА ДИРЕКЦІЯ ДЕРЖАВНОЇ КРИМІНАЛЬНО-ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ" (код ЄДРПОУ/ІПН 41220556).

Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили):

- дата настання: 03.06.2024 року;

- дата закінчення: 05.07.2024 року.

Таким чином, Відповідач за первісним позовом просить не стягувати з ТОВ ІСПОЛІН ПЛЮС заборгованість за Договором, оскільки така заборгованість виникла внаслідок виникнення форс-мажорних обставин, доказом чого, як стверджує Відповідач, є Сертифікат.

Позивач за первісним позовом вважає сертифікат безпідставним та таким, що не може бути єдиним та безумовним доказом неможливості виконання зобов`язань за договором, що і стало причиною звернення до суду з первісним позовом.

Позивач за зустрічним позовом вказує, що п.7.3 договору купівлі-продажу № 160-К-24 від 10.05.2024 суперечить положенням статті 61 Конституції України та частині 1 статті 203 Цивільного кодексу України, що на підставі частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, є підставою для визнання такого пункту договору недійсним.

Позивач за зустрічним позовом вважає, що під час укладання договору було залишено поза увагою, що договір містить пункти про відповідальність, які дублюють штрафні санкції за одне й те саме порушення.

Пунктом 7.2 договору визначено відповідальність за порушення строків поставки понад 7 календарних днів у розмірі 10% від суми непоставленого в строк товару.

Разом з тим, пунктом 7.3 договору визначено відповідальність у розмірі 25% від вартості непоставленого товару.

Відповідно до п.7.1 договору недопоставкою вважається непоставка товару або його частини протягом дії договору у зв`язку з розірванням договору або відмовою від поставки товару. На думку Позивача за зустрічним позовом, недопоставка товару та порушення строків поставки товару існують одночасно, а саме під час дії договору і по своїй суті недопоставка товару є одночасно й порушенням строків поставки.

Позивач за зустрічним позовом вважає, що договором передбачено дві різні ставки штрафу за порушення строку поставки товару більш ніж на 7 календарних днів, що призводить до множинного трактування умов договору коли дві різні норми регулюють одне й те саме питання.

Вказане стало причиною звернення позивача за зустрічним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає первісні позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, зустрічні позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Статтею 265 ГК України, яка кореспондується з положеннями статті 712 Цивільного кодексу України, встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими, відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 2 статті 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На підставі укладеного між сторонами договору у відповідача виник обов`язок здійснити поставку товару, а у позивача - прийняти та оплатити такий товар на умовах викладених у спірному договорі.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу приписів статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами пункту 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Стаття 549 ЦК України конкретизує визначення таких штрафних санкцій, а саме за частиною 2 штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а за частиною 3, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 2 статті 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В силу ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обов`язку в натурі, стягнення збитків та застосування штрафних санкцій.

Щодо первісного позову.

За укладеним договором Товариство з обмеженою відповідальністю "ІСПОЛІН ПЛЮС" зобов`язалося поставити товар відповідно п.5.1 Договору до 07.06.2024 року включно.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариством з обмеженою відповідальністю "ІСПОЛІН ПЛЮС" товар був поставлений частково, відповідно до видаткових накладних №1195 від 16.05.2024, №1369 від 30.05.2024, №1370 від 29.05.2024 (т.1, а.с.47-49), Постачальником було поставлено товар в кількості 15676,80 кг на загальну суму 636 790,64 грн з ПДВ.

Таким чином, можна зробити висновок, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ІСПОЛІН ПЛЮС" порушило взяті на себе зобов`язання та не здійснило поставку товару у визначений строк повністю.

Оскільки матеріалами справи доводиться часткове невиконання Відповідачем за первісним позовом взятих за Договором зобов`язань, умови якого передбачають застосування штрафних санкцій, позовні вимоги про стягнення штрафу суд визнає обґрунтованими і правомірними.

Суд дослідив Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) №3500-24-2051 від 07.11.2024 і суд оцінює його разом із іншими обставинами у справі.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався ї триває станом на момент вирішення спору.

Сторонами договір укладений на третьому році війни 10.05.2024.

Відповідно до п. 38 постанови ВС від 21.07.2021 у справі №912/3323/20) форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами (ч.1 ст.617 ЦК, ч.2 ст.218 Господарського кодексу України та ст.14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні").

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести, а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі №908/2287/17 також зазначається, що сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати.

Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних.

Звідси Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначає, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Отже, доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Суд дійшов висновку, що наявність форс-мажорних обставин у справі не має місця, оскільки відсутня їхня надзвичайність. Зокрема, сторони уклали договір під час військового стану, коли відбувається збройна агресія російської держави, яка постійно завдає ракетним обстрілам усієї території України, крім того, у 2024 році вже мало місце постійне і регулярне відключення електроенергії у зв`язку із бомбуванням критичної інфраструктури української економіки. Отже, укладаючи договір, Відповідач знав і повинен був розуміти усі ризики здійснення господарської діяльності під час війни. Водночас, суд вважає, що було б несправедливим повністю покладати на Відповідача відповідальність за прострочку внаслідок спірних обставин, оскільки чинник війни неможливо повністю врахувати під час господарювання.

Крім того, відповідач за первісним позовом, повідомляючи позивача за первісним позовом про неможливість своєчасного виконання договору листами від 07.06.2024 № 0706НК/24 та від 20.06.2024 № 20/06/24-20 , в жодному з них не посилався на неможливість виконання договору у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин (т.1 а.с.32, 33).

При цьому, суд вважає за можливе зменшити розмір штрафу на підставі наступного.

Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В силу ст.233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 29.09.2020 у справі №909/1240/19 (909/1076/19), від 24.12.2020 №914/1888/19, від 26.01.2021 №916/880/20, від 23.01.2021 №921/580/19, від 26.01.2021 №916/880/20.

Визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.10.2020 у справі №904/5645/19, від 14.04.2021 у справі №922/1716/20.

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Подібний за змістом правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №923/536/18, від 10.04.2019 у справі №905/1005/18, від 06.09.2019 у справі у справі №914/2252/18, від 30.09.2019 у справі №905/1742/18, від 14.07.2021 у справі №916/878/20.

У зв`язку із викладеним, та приймаючи до уваги доводи відповідача за первісним позовом, суд вважає за можливе на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України та ч.1 ст. 233 ГК України, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, зменшити суму штрафних санкцій на 30% зі стягненням з відповідача за первісним позовом штрафу в розмірі 492 513,85 грн.

Щодо зустрічного позову.

Пунктом 7.2. договору передбачено, що у випадку порушення термінів (строків) поставки товару відповідно до умов Договору (у тому числі термінів (строків) заміни неякісного товару), зазначених у пунктах 2.4, 5.1, 5.9, 5.12 цього Договору, Продавець сплачує Покупцю пеню, яка обраховується із вартості непоставленого в строк товару в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день затримки, а у разі прострочення понад 7 (сім) календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 10% вартості непоставленого в строк товару (п.7.2 Договору).

Згідно п. 7.3. договору, у випадку недопоставки товару в обсязі, передбаченому договором, продавець сплачує покупцю штраф у розмірі 25% вартості непоставленого товару.

Позивач за зустрічним позовом вважає, що п.7.3 договору суперечить положенням статті 61 Конституції України та частині 1 статті 203 Цивільного кодексу України, що на підставі частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, є підставою для визнання такого пункту договору недійсним.

Відповідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 названого Кодексу.

Приписами статті 217 Цивільного кодексу України встановлено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 7.1. Договору сторони визначили що:

- поставкою товару вважається, що продавець поставив покупцю в обумовлений в Договорі (Рознарядці (Додаток 1 до Договору)) термін (строк) товар, в обсязі та за цінами, що передбачено умовами цього Договору;

- недопоставкою товару вважається непоставка продавцем загального обсягу товару або його частини, який визначено цим Договором, під час строку дії Договору або у випадку розірвання Договору з підстав, визначених пунктом 6.2.4 Договору, або відмову продавця здійснити поставку товару;

- порушенням строків поставки товару є поставка продавцям частини або повної партії товару з порушенням термінів (строків), визначених в Договорі.

У випадку порушення термінів (строків) поставки товару відповідно до умов Договору (у тому числі термінів (строків) заміни неякісного товару), зазначених у пунктах 2.4., 5.1., 5.9., 5.12. цього Договору, ПРОДАВЕЦЬ сплачує ПОКУПЦЮ пеню, яка обраховується із вартості непоставленого в строк товару в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день затримки, а у разі прострочення понад 7 (сім) календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 10 % вартості непоставленого в строк товару (п. 7.2. Договору).

У випадку недопоставки товару в обсязі, передбаченому Договором, продавець сплачує покупцю штраф у розмірі 25% вартості непоставленого товару (п. 7.3. Договору).

Отже, відповідно до п. 7.2. штраф у розмірі 10% застосовується у випадках, коли Продавцем здійснено порушення строків поставки товару більше ніж на 7 днів, але товар було поставлено в межах дії Договору.

А штраф у розмірі 25 %, який передбачений п. 7.3. застосовується коли Продавцем взагалі не було поставлено Товар за Договором, тобто була здійснена недопоставка.

Відтак, п. 7.2 та п. 7.3 договору застосовуються у різних випадках, і тому за цим Договором Продавець не притягується до відповідальності двічі одного виду за одне й те саме правопорушення, оскільки це різні порушення Договору.

Крім того, позивач за первісним позовом не наводить підстав для визнання недійсним саме п. 7.3 договору, а не п.7.2.

Враховуючи викладене суд не вбачає підстав для визнання п. 7.3. договору купівлі-продажу № 160-К-24 від 10.05.2024 недійсним, та відмовляє в задоволенні зустрічного позову.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи здійснюється розподіл судових витрат.

Щодо первісного позову.

З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за первісним позовом покладається на відповідача за первісним позовом.

Щодо зустрічного позову.

З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за зустрічним позовом покладається на позивача за зустрічним позовом.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Первісний позов Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСПОЛІН ПЛЮС" про стягнення штрафних санкцій у розмірі 703 591,21 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСПОЛІН ПЛЮС" (36022, м. Полтава, вул. Героїв «Азову», б.17, приміщення 2, ) на користь Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" (03115, м. Київ, вул. Святошинська, 27, ) 492 513,85 грн. штрафу та 10 553,87 грн. судового збору, про що видати наказ.

В решті позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСПОЛІН ПЛЮС" до Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" про визнання недійсним пункту 7.3 договору № 160-К-24 від 10.05.2024 - відмовити.

Судові витрати за зустрічним позовом покласти на позивача за зустрічним позовом.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано - 20.05.2025.

Суддя Н.Г. Назаренко