ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2025м. ДніпроСправа № 904/4661/24

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бєлік В.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) представників сторін, справу:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕВАТОР-АГРО", Полтавська область, Миргородський район, м. Заводське

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСЛЮКСГРУП", м. Дніпро

про стягнення заборгованості за договором поставки № 27092023 від 27.09.2023 у загальному розмірі 68 664,01 грн.

ПРОЦЕДУРА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕВАТОР-АГРО" (далі - позивач) подала за допомогою підсистеми Електронний суд до Господарського суду Дніпропетровської області позовну заяву, у якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСЛЮКСГРУП" (далі - відповідач) заборгованість за договором поставки № 27092023 від 27.09.2023 у загальному розмірі 68 664,01 грн., яка складається з наступних сум: основний борг у розмірі 50 000,00 грн. та пеня у розмірі 18 664,01 грн.

Позовну заяву сформовано через систему "Електронний суд".

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.10.2024 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня вручення ухвали суду від 28.10.2024 усунути недоліки позовної заяви , а саме:

- надати опис вкладення у цінний лист (згідно переліку додатків доданих до позовної заяви та номер поштового відправлення) та фіскальний чек (оригінали або належним чином засвідчені копії), які підтверджують факт відправлення відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів;

- надати свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю на підтвердження того, що Діренко Мирослава Сергіївна має статус адвоката;

- належним чином засвідчену копію правочину (договір поставки № 27092023 від 27.09.2024).

31.10.2024 до суду через систему "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕВАТОР-АГРО" надійшла заява про усунення недоліків.

Таким чином позивачем вимоги ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 28.10.2024 виконано.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

06.12.2024 до суду від відповідача відзив на позовну заяву.

07.01.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про закриття провадження у справі, у якій просить закрити провадження у справі №904/4661/24 в частині стягнення з ТОВ Транслюксгруп на користь ТОВ Елеватор-Агро, заборгованості за непоставлений товар в сумі 50 000, 00грн.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення викладені у заявах по суті справи відповідно до ч.8 ст. 252 ГПК України.

Докази наявні у матеріалах справи є достатніми для винесення судового рішення без виклику сторін.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Проте, вихід за межі встановленого ст. 195 ГПК України строку був обумовлений виключними загальновідомими обставинами, пов`язаними із триваючою військовою агресією Російської федерації на територію України.

Зокрема, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Воєнний стан в Україні неодноразово було продовжено.

З урахуванням викладеного, за об`єктивних обставин розгляд справи був здійснений судом без невиправданих зволікань настільки швидко, наскільки це було можливим за вказаних умов, у межах розумного строку в контексті положень Господарського процесуального кодексу України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ч.4 ст.240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки № 27092023 від 27.09.2023, право вимоги за яким перейшло до позивача, в частині повернення передоплати.

Позиція відповідача

Відповідач наголошує на наявності підстав для відмови в задоволенні позиву мотивуючи тим, що ним 29 листопада 2024 року на адресу Покупця була направлено акт звірки взаємних розрахунків по стану за період: 01.10.2023 - 28.11.2024, згідно якого заборгованість на 28.11.2024 року Постачальника перед Покупцем - відсутня.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ

27 вересня 2023 між ТОВ ТРАНСЛЮКСГРУП (надалі - Постачальник, Відповідач) та ТОВ ЕЛЕВАТОР-АГРО (надалі - Покупець, Позивач) укладено Договір поставки №27092023 (надалі - Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору поставки, на умовах даного Договору Постачальник зобов`язується передати у власність Покупцеві колісні пари з ВУ 53 після проходження ремонту в ДЕПО, визначені у п. 1.2. цього Договору (надалі іменується Товар), а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити Товар.

Згідно з п. 1.2. Договору поставки, найменування, одиниці виміру та загальна кількість Товару, що є предметом поставки за цим Договором, її часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), визначаються Специфікацією, що є додатком до цього Договору.

Відповідно до п.3.1. Договору, Товар повинен бути поставлений Покупцю узгодженими партіями протягом 5-ти робочих днів з моменту здійснення переплати. Пунктом 4.1. Договору встановлено, що ціна Товару зазначена у Специфікації.

Згідно з п.5.1. Договору, розрахунки за Товар здійснюються наступним чином: 100% переплати - протягом 2-х банківських днів з дати підписання специфікації.

27 вересня 2023 року між Постачальником та Покупцем було укладено Специфікацію №1, якою Сторони погодили, що Постачальник зобов`язується поставити Покупцю, а Покупець зобов`язується прийняти й оплатити Товар: Колісна пара б/в (бандаж 68 мм) загальною вартістю 97 920,00 грн в т.ч. ПДВ 16 320,00 грн.

25 вересня 2023 року Постачальник виставив рахунок на оплату №105 на загальну суму Товару 97 920,00 в т.ч. ПДВ 16 320,00 грн.

Покупець належним чином виконав умови Договору поставки №27092023 від 27 вересня та здійснив переплату на рахунок Постачальника в розмірі 97 920,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №2505 від 29 вересня 2024 року. Отже, відповідно до умов Договору поставки, Постачальник зобов`язаний був поставити товар Покупцю до 06 жовтня 2023 року включно.

Проте, Постачальником було порушено умови Договору поставки №27092023 від 27 вересня 2023 року та не здійснено Покупцю поставку Товару.

Згодом, Постачальник почав частково повертати отримані кошти за Договором поставки №27092023 Покупцю, а саме:

30.01.2024 - в сумі 10 000,00 грн.;

02.02.2024 - в сумі 10 000,00 грн;

08.02.2024 - в сумі 10 000,00 грн;

16.02. 2024 - в сумі 7 920,00 грн;

29.02. 2024 - в сумі 10 000,00 грн.

Позивач зазначив, що ТОВ ТРАНСЛЮКСГРУП повернув ТОВ ЕЛЕВАТОР-АГРО переплату за Договором поставки в розмірі 47 920,00 грн замість 97 920,00 грн, внаслідок чого, утворилась заборгованість в розмірі 50 000,00 грн.

Після звернення ТОВ Елеватор-Агро до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості за Договором поставки №27092023 від 27 вересня 2023 року з ТОВ Транслюксгруп, а саме - 26 листопада 2024 року Відповідач сплатив на користь Позивача кошти за непоставлений товар в розмірі 50 000, 00 грн. На підставі чого, Відповідач у відзиві на позовну заяву просить в задоволенні позовних вимог ТОВ Елеватор-Агро відмовити в повному обсязі.

Проте, Відповідачем не сплачено на користь Позивача пеню, що була нарахована в період з 07 жовтня 2023 року по 14 жовтня 2024 року в розмірі 18 664,01 грн.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки №27092023 від 27 вересня 2023 року, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Частинами 1, 2 статті 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтями 525,526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст.530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ч. 1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту ст. 693 Цивільного кодексу України вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

З огляду на фактичні обставини справи та правову кваліфікацію правовідносин сторін, суд визначає правову природу сплаченої позивачем суми коштів у загальному розмірі 15 000,00 грн саме як попередня оплата, тобто кошти, які попередньо оплачені стороною договору на користь іншої сторони з метою виконання нею своїх договірних зобов`язань.

Аванс (попередня оплата) це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок, викладений у постанові Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року в справі № 910/12382/17).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 13 травня 2019 року у справі № 910/15009/17, оскільки позивач сплатив суму попередньої оплати, а відповідач не передав товар, правильним є застосування частини другої ст. 693 Цивільного кодексу України та наявність підстав для задоволення позову і повернення позивачу попередньої оплати.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року справа № 918/631/19 сформувано висновок, що у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини 2 статті 693 та частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України з наступного дня після спливу строку поставки.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Покупець має право на односторонню відмову від договору купівлі-продажу, зокрема, у випадку здійснення покупцем попередньої оплати та непередання продавцем товару після її отримання у встановлені договором строки, у такому випадку покупець має право на повернення попередньої оплати, водночас, з моменту відмови покупця від договору та вимоги повернути попередню оплату - обов`язок продавця поставити товар припиняється.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, відповідне право передбачає собою відмову від договору купівлі-продажу та припинення зобов`язань сторін за договором, в тому числі припинення обов`язку продавця поставити погоджений товар.

У матеріалах справи наявний лист позивача № 474 від 09.11.2023 з вимогою про повернення авансу.

Позивач стверджує, що відповідач не здійснив поставку оплаченого товару в обумовлений строк та не повернув суму попередньої оплати, в результаті чого на момент звернення до суду у відповідача існувала заборгованість з повернення суми попередньої оплати в розмірі 50 000,00 грн.

Позивач повідомив, що після звернення ТОВ Елеватор-Агро до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості за Договором поставки №27092023 від 27 вересня 2023 року з ТОВ Транслюксгруп, а саме - 26 листопада 2024 року Відповідач сплатив на користь Позивача кошти за непоставлений товар в розмірі 50 000, 00 грн.

06.02.2025 р. після подачі до суду позовної заяви відповідач сплатив борг в сумі 429052,00 грн. (платіжна інструкція на а.с.56) та подав заяву від 12.02.2025р. про закриття провадження у справі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження є формою закінчення розгляду судом справи без прийняття рішення, у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

З огляду на встановлені обставини, провадження у справі в частині стягнення 50 0000 грн підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмету спору, який припинив своє існування в процесі розгляду справи.

Щодо позовної вимоги про стягнення пені на суму 18 664,01 грн за період з 07.10.2023 по 14.10.2023, нараховану на суму вартості товару, по якому порушено зобов`язання, суд зазначає наступне.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч.1, 3 ст. 549 ЦК України).

Розмір пені, що стягується в судовому порядку, обмежений ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" подвійною обліковою ставкою НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6.2. Договору поставки, за несвоєчасну поставку Товару, Постачальник сплачує Покупцю пеню в розмірі 0,1% від вартості непоставленого (недопоставленого) Товару за кожен день, але не більше розміру подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період прострочення, за кожен день прострочення від вартості оплаченої, але несвоєчасно поставленого або недопоставленого в строк Товару за кожен день прострочення поставки. Оплата пені не звільняє Постачальника від виконання взятих на себе зобов`язань за даним Договором.

Постачальник зобов`язаний був поставити товар Покупцю до 06 жовтня 2023 року включно.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, обґрунтованим для нарахування пені є показник облікової ставки НБУ, а період нарахування за вимогою ч. 6 ст. 232 ГК України.

Велика Палата Верховного Суду, здійснюючи тлумачення ст. 549 ЦК України та ст.231 ГК України виснувала, що незалежно від того, які правовідносини урегульовано конкретними нормами права, наразі в законодавстві сформований єдиний підхід до застосування пені як виду неустойки (штрафної санкції), конститутивною ознакою якої є її нарахування за кожен день прострочення виконання зобов`язання. Поденне нарахування пені є ознакою, яка вирізняє її серед інших видів неустойки (штрафних санкцій) та визначає механізм обчислення (визначення розміру) пені. Тобто вжитий законодавцем у цьому випадку займенник "кожний (кожен)" пояснює формулу обчислення пені, за якою загальна сума пені визначається шляхом множення ставки пені на кількість днів прострочення (постанова від 16.10.2024 у справі №911/952/22).

Законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість періоду нарахування штрафних санкцій. Проте його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18 наведено висновок, за змістом якого, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані сторонами докази, у тому числі зроблений позивачем розрахунок заявлених до стягнення сум, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок.

Таким чином, обґрунтованим для нарахування пені є показник облікової ставки НБУ, а період нарахування за вимогою ч. 6 ст. 232 ГК України.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд зазначає, що він є невірним, оскільки позивачем не враховано, що договір припинив свою дію 09.11.2023.

Позивачем в односторонньому порядку розірвано Договір поставки шляхом направлення відповідної вимоги до відповідача.

Так, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 665 Цивільного кодексу України, у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

З огляду обставини справи договір був розірваний в односторонньому порядку, а також умовами Договору не передбачені штрафні санкції за розірвання спірного Договору.

Наявний в матеріалах справи лист позивача № 474 датований 09.11.2023, а строк дії договору, відповідно до п. 8.2. договору, до 30.12.2023.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, що прямо передбачено ч. 4 ст. 631 ЦК України. Проте поняття "строк дії договору" та "строк виконання зобов`язання" не є тотожними (відповідний висновок також міститься у постановах Верховного Суду від 07.08.2018 у справі № 910/7981/17 та від 18.11.2019 року у справ № 910/16750/18).

Отже, п. 6.2. договору передбачено нарахування пені тільки за просточку не поставленого товару у встановлений строк, а на повернення попередньої оплати таких нарахувань договором не передбачено.

Так, вірним періодом нарахуванням є з 07 жовтня 2023 року по 09 листопада 2023 року.

Встановивши факт необґрунтованого розрахунку пені, Суд здійснив власний розрахунок стягуваної суми пені на суму вартості товару 97 920,00 грн, яка підлягає стягненню у розмірі 3 348,06 грн.

В частині стягнення пені у розмірі 15 315,96 грн. відмовити.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про більшу вірогідність доказів, наданих позивачем у підтвердження обґрунтування своєї позиції. Відповідно позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Такі висновки суду засновані передусім на відсутності належних спростувань з боку відповідача цих обставин.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є доведеними, обґрунтованими, а відтак підлягають частковому задоволенню.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Щодо судового збору.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У той же час, згідно із частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Оскільки позовну заяву у даній справі було подано до суду через систему "Електронний суд", судовий збір, який підлягав сплаті позивачем, становить 2 422,40 грн.

При цьому, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Позивачем при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 3 028,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1987 від 18.10.2024.

Суд відзначає, що, у зв`язку з внесенням позивачем судового збору у більшому розмірі, частина судового збору у сумі 605,60 грн (3 028,00 грн - 2 422,40 грн) підлягає поверненню позивачу з державного бюджету в порядку, передбаченому пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" (після надходження відповідного клопотання за ухвалою суду).

Також, відповідно до ч. 4 ст. 231 ГПК України при закритті провадження у справі суд також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

За змістом ч. 2 ст. 123 ГПК України порядок повернення судового збору встановлюється законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір". Згідно з приписами п. 5 ч. 1 ст. 7 вказаного Закону сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Оскільки провадження у даній справі в частині стягнення 50 000 грн підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю предмету спору, суд приходить до висновку, що сума судового збору, сплачена позивачем при зверненні з позовом до Господарського суду Дніпропетровської області, підлягає поверненню з Державного бюджету України в сумі 1 763,95 грн.

Суд також інформує позивача, що 07.01.2025 року набув чинності наказ Міністерства фінансів України від 26.11.2024 № 606 "Про внесення змін до Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів", зареєстрований в Міністерстві юстиції України 10.12.2024 за № 1888/43233. Даним наказом внесено зміни до механізму повернення судового збору у випадках, визначених статтею 7 Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволених вимог у розмірі 118,12 грн.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 231, 233, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Провадження в частині стягнення 50 000,00 грн - закрити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транслюксгруп" (49000, м. Дніпро, вул. Святослава Хороброго, буд. 8; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕВАТОР-АГРО" (37240, Полтавська область, Миргородський район, м. Заводське, вул. Чубинського Павла, буд. 5А; ) пеню у розмірі 3 348,06 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 118,12 грн.

В частині стягнення пені у розмірі 15 315,96 грн. відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено та підписано - 15.05.2025.

Суддя В.Г. Бєлік