ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"13" травня 2025 р. м. ХарківСправа № 922/4851/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді: Кононової О.В.

секретар судового засідання Зубко Ю.В.

розглянувши скаргу ОСОБА_1 (вх. № 7674 від 26.03.2025) на дії та бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Берегових Владислава Сергійовича по справі № 922/4851/23

за заявою ОСОБА_1
до ОСОБА_1
про неплатоспроможність
за участю :

представника ОСОБА_2 - Колесніков А.Г.

представника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби - Банніков А.С.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.11.2024 серед іншого затверджено звіт керуючого реалізацією майна боржника фізичної особи ОСОБА_1 та завершено процедуру погашення боргів ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Постановлено вважати погашеними вимоги, не задоволені через недостатність майна боржника фізичної особи ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), в тому числі:

1. Вимоги Акціонерного товариства "ВТБ БАНК" (ЄДРОПУ: 14359319, 01004, місто Київ, бульвар Тараса Шевченка/ вулиця Пушкінська, будинок 8/26) на загальну суму 43 529 507,21 грн.

2. Вимоги ОСОБА_3 (ідентифікаційний код: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на суму 265 265,70 грн. і 6 056,00 грн зобов`язання зі судового збору на підставі ухвали Господарського суду Харківської області у справі №922/4851/23 від 13.03.2024.

Звільнено боржника - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) від боргів, окрім боргів за вимогами, передбачених ч. 2 ст. 134 Кодексу України з процедур банкрутства.

Припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця Колядинської Олени Миколаївни (РНОКПП НОМЕР_1 ), ухвалено здійснити державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Припинено повноваження керуючого реалізацією майна ОСОБА_1 арбітражного керуючого Корольова Вадима Вячеславовича.

Визнано такими, що не підлягають виконанню виконавчі листи, що видані на виконання погашених, списаних вимог, в тому числі:

- Виконавчий лист №2-9010/10, виданий 26.10.2010 Московським районним судом міста Харкова на виконання заочного рішення Московського районного суду міста Харкова у справі №2-9010/2010 від 05 жовтня 2010 року про стягнення солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь АТ "ВТБ БАНК" в особі Відділення "Харківська регіональна дирекція" ВАТ ВТБ Банк заборгованість за кредитним договором №15.55-00/07-СК, укладеним між АТ "ВТБ Банк" та ОСОБА_4 24.12.2007 року, в розмірі 10 795 704,09 грн. в частині стягнення з ОСОБА_1 (Ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 );

- Виконавчий лист №2-9012/10, виданий 15.02.2013 Московським районним судом міста Харкова на виконання заочного рішення Московського районного суду міста Харкова у справі №2-9012/10 від 29 липня 2010 року, про стягнення солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на користь АТ "ВТБ БАНК" в особі Відділення "Харківська регіональна дирекція" ВАТ ВТБ Банк заборгованість за кредитним договором №15.35-17/07-СК, укладеним між АТ "ВТБ Банк" та ОСОБА_4 24.10.2007, в розмірі 21 685 193, 68 грн. та про стягнення солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 сплачене Державне мито за подання позовної заяви в сумі 1 700, 00 грн. та сплачені витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120,00 грн. на користь АТ "ВТБ БАНК" в особі Відділення "Харківська регіональна дирекція" ВАТ ВТБ Банк в частині стягнення з ОСОБА_1 (Ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ). Провадження у справі закрито.

26.03.2025 до суду від ОСОБА_1 надійшла скарга (вх. № 7674 від 26.03.2025) на дії та бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Берегових Владислава Сергійовича по справі № 922/4851/23. В наданій скарзі ОСОБА_1 просить суд:

1. Визнати дії Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових Владислава Сергійовича - незаконними.

2. Скасувати обтяження №6294419 (спеціальний розділ) від 10.07.2014 року 17:09:48 про арешт нерухомого майна ОСОБА_1 (Ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ОСОБА_8 , Управління державної реєстрації Головного управління юстиції у м. Києві на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони відчуження, серія та номер: 32553476, виданий 04.07.2014 року, видавник: ВПВР ДВС України (Обтяжувач: Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби, ).

3. Стягнути з Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (, адреса: 01001, м. Київ, вул. Городецького, буд. 13) на користь ОСОБА_1 Ідентифікаційний код: АДРЕСА_3 )) понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Ухвалою від 04.04.2025 суд прийняв до розгляду скаргу ОСОБА_1 (вх. № 7674 від 26.03.2025) на дії та бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Берегових Владислава Сергійовича по справі № 922/4851/23.

Призначив судове засідання щодо розгляду скаргу ОСОБА_1 (вх. № 7674 від 26.03.2025) на дії та бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Берегових Владислава Сергійовича по справі № 922/4851/23 на "30" квітня 2025 р. о(об) 11:30 год.

Запропонував державному виконавцеві Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Берегових Владиславу Сергійовичу надати суду письмові пояснення щодо обставин, викладених заявником у скарзі.

22.04.2025 до суду через під систему Електронний суд від Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшли письмові пояснення (вх. №9957), в яких виконавець заперечував проти вимог, викладених в скарзі, зокрема зазначив, що підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини визначені в ч. 4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" та не містять такої підстави, як повернення виконавчого документа стягувачеві. Оскільки виконавчий лист № 2-9010/10 виданий 26.10.2010 Московським районним судом м. Харкова про стягнення солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 на користь Відкритого акціонерного товариства ВТБ Банк заборгованість за кредитним договором № 15.55-00/07-СК від 24.12.2007 у розмірі 10 795 704,09 грн., на виконання якого було відкрито спірне виконавче провадження та в межах якого накладено арешт, був повернутий стягувачеві, - то на переконання виконавця підстави для скасування накладеного арешту відсутні.

У зв`язку з відпусткою судді Кононової О.В., судове засідання щодо розгляду скарги ОСОБА_1 (вх. № 7674 від 26.03.2025) на дії та бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Берегових Владислава Сергійовича по справі № 922/4851/23, яке було призначено на "30" квітня 2025 р. о(об) 11:30 год. не відбулось.

Відповідною ухвалою - повідомленням учасники провадження були повідомлені, що розгляд скарги ОСОБА_1 (вх. № 7674 від 26.03.2025) на дії та бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Берегових Владислава Сергійовича по справі № 922/4851/23 відбудеться 13 травня 2025 року о(б) 15:20 год.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 наполягав на задоволенні скарги, зазначив, що всі інші обтяження боржниці на виконання вимог ухвали Господарського суду Харківської області від 27.11.2024 були зняті, проте Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відмовив в скасуванні обтяження №6294419 (спеціальний розділ) від 10.07.2014 року, мотивуючи таку відмові відсутність підстав для скасування арешту. Також представник ОСОБА_1 зазначив, що розрахунок судових витрат, які він просить відшкодувати буде наданий суду додатково у відповідності до приписів ГПК України.

Представник Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби в судовому засіданні проти вимог, викладених в скарзі заперечував, зазначив, що на момент повернення виконавчого документа стягувачеві підстав для скасування обтяжень не було, оскільки виконавче провадження не було закінчено. Також представник Департаменту зазначив, що на теперішній час також відсутні підстави для скасування обтяжень за спірним виконавчим провадженням, оскільки боржником не сплачені витрати виконавчого провадження на загальну суму 485,70 грн.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши присутніх учасників провадження, вважає за необхідне зазначити наступне.

В проваджені Господарського суду Харківської області перебуває справа №922/4850/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.11.2024, якою був затверджений звіт керуючого реалізацією майна боржника фізичної особи ОСОБА_1 , завершено процедуру погашення боргів ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та закрито провадження по справі, суд серед іншого постановив вважати погашеними вимоги, не задоволені через недостатність майна боржника фізичної особи ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), в тому числі:

1. Вимоги Акціонерного товариства "ВТБ БАНК" (ЄДРОПУ: 14359319, 01004, місто Київ, бульвар Тараса Шевченка/ вулиця Пушкінська, будинок 8/26) на загальну суму 43 529 507,21 грн.

2. Вимоги ОСОБА_3 (ідентифікаційний код: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на суму 265 265,70 грн. і 6 056,00 грн зобов`язання зі судового збору на підставі ухвали Господарського суду Харківської області у справі №922/4851/23 від 13.03.2024.

Звільнено боржника - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) від боргів, окрім боргів за вимогами, передбачених ч. 2 ст. 134 Кодексу України з процедур банкрутства.

Окрім того, вказаною ухвалою суд визнав такими, що не підлягають виконанню виконавчі листи, що видані на виконання погашених, списаних вимог, в тому числі:

- Виконавчий лист №2-9010/10, виданий 26.10.2010 Московським районним судом міста Харкова на виконання заочного рішення Московського районного суду міста Харкова у справі №2-9010/2010 від 05 жовтня 2010 року про стягнення солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь АТ "ВТБ БАНК" в особі Відділення "Харківська регіональна дирекція" ВАТ ВТБ Банк заборгованість за кредитним договором №15.55-00/07-СК, укладеним між АТ "ВТБ Банк" та ОСОБА_4 24.12.2007 року, в розмірі 10 795 704,09 грн. в частині стягнення з ОСОБА_1 (Ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 );

- Виконавчий лист №2-9012/10, виданий 15.02.2013 Московським районним судом міста Харкова на виконання заочного рішення Московського районного суду міста Харкова у справі №2-9012/10 від 29 липня 2010 року, про стягнення солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на користь АТ "ВТБ БАНК" в особі Відділення "Харківська регіональна дирекція" ВАТ ВТБ Банк заборгованість за кредитним договором №15.35-17/07-СК, укладеним між АТ "ВТБ Банк" та ОСОБА_4 24.10.2007, в розмірі 21 685 193, 68 грн. та про стягнення солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 сплачене Державне мито за подання позовної заяви в сумі 1 700, 00 грн. та сплачені витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120,00 грн. на користь АТ "ВТБ БАНК" в особі Відділення "Харківська регіональна дирекція" ВАТ ВТБ Банк в частині стягнення з ОСОБА_1 (Ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Суд зазначає, що відповідно до п. 117, 118 Постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у справі № 910/21981/16 від 13.04.2023 року: "Верховний Суд вважає, що повноваження господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, щодо здійснення відповідного судового контролю поширюються і на правовідносини з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) у виконавчому провадженні, що передбачає звернення стягнення на майно боржника або може вплинути іншим чином на майнові активи боржника, і такий контроль має здійснюватися з моменту відкриття виконавчого провадження та до його завершення чи закриття провадження у справі про банкрутство боржника.

Контроль суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність) боржника, за виконанням судових рішень може здійснюватися, зокрема, шляхом розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, за результатами розгляду якої у разі встановлення обґрунтованості скарги суд ухвалою визнає оскаржувані рішення, дії або бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника)".

Відповідно до ч. 4 ст. 236 Господарсько-процесуального кодексу, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця щодо відмови в знятті обтяжень на виконання ухвали Господарського суду Харківської області від 27.11.2024, якою був визнаний таким, що не підлягає виконанню Виконавчий лист №2-9012/10, виданий 15.02.2013 Московським районним судом міста Харкова на виконання заочного рішення Московського районного суду міста Харкова у справі №2-9012/10 від 29 липня 2010 року.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження №32553476, відкрите на підставі виконавчого листа №2-9010/10 від 26.10.2010.

Відповідно до інформаційної довідки №341897719 від 07.08.2023 за ОСОБА_1 зареєстровано обтяження №6294419 від 10.07.2014 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №32553476, виданий 04.07.2014.

До матеріалів справи додана постанова головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ від 31.08.2017, з якої вбачається, що державним виконавцем встановлено, що згідно інформації наданої Державною фіскальною службою України боржник має відкритий рахунок в установі банку на який державним виконавцем накладено арешт, але грошові кошти на рахунку боржника для виконання рішення суду відсутні. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого за боржником відсутнє нерухоме майно, що належить йому на праві власності. Рухоме майно, що належить боржнику на праві власності також відсутнє. За боржником не зареєстровані земельні ділянки, цінні папери тощо. Відповідно до пунктів 2, 5 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі: якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи.

Ураховуючи викладене, керуючись п.2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий лист № 2-9010/10 виданий 26.10.2010 Московським районним судом м. Харкова повернуто стягувачу.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.11.2024 затверджено звіт керуючого реалізацією майна боржника ОСОБА_1 та визнано виконавчі документи, що були видані на виконання прощених, списаних, погашених вимог, такими, що не підлягають виконанню, у тому числі Виконавчий лист №2-9010/10 виданий 26.10.2010 року Московським районним судом міста Харкова на виконання заочного рішення Московського районного суду міста Харкова про стягнення солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на користь АТ "ВТБ БАНК" в особі Відділення "Харківська регіональна дирекція" ВАТ ВТБ Банк (р/р2100, МФО 321767, ) заборгованість за кредитним договором №15.55-00/07-СК, укладеним між АТ "ВТБ Банк" та ОСОБА_4 24.12.2007 року, в розмірі 10 795 704, 09 грн.

28.02.2025 ОСОБА_1 направила на офіційну електронну адресу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України заяву про зняття арештів з ОСОБА_1 , до якої був долучена належним чином засвідчена копія ухвали Господарського суду Харківської області від 27.11.2024 року у справі № 922/4851/23.

28.03.2025 на адресу представника ОСОБА_1 надійшла відповідь на звернення щодо зняття арештів. Зокрема, в наданій відповіді уповноважена особа Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України повідомила, що 31.08.2017 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закон), наслідками якого не передбачено зняття арешту з майна боржника (частина перша статті 40 Закону).

Також в наданому листі представник Департаменту зазначив, що провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

В межах одного виконавчого провадження державний виконавець позбавлений можливості одночасно винести постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та постанову про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, на переконання Департаменту повернення виконавчого документа стягувачеві без виконання не є підставою для закінчення виконавчого провадження, зняття арешту та скасування інших заходів виконання рішення.

Також в листі зазначено, що відповідно до пункту 16 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, постанова про зняття арешту з майна боржника, постанова про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України, постанова про зняття майна з розшуку або скасування інших заходів примусового виконання рішення виноситься державним виконавцем органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем, яким виконавчий документ повернуто стягувачу, без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження, за заявою боржника у разі, якщо: після повернення виконавчого документа стягувачу наявні обставини, визначені частиною першою статті 39 Закону (крім випадків, коли виконавчий документ перебуває на примусовому виконанні), а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена), та виконавчого збору, який підлягав стягненню у цьому виконавчому провадженні (крім випадків, коли відповідно до статті 27 Закону виконавчий збір стягненню не підлягає).

Представник Департаменту зауважує, що витрати виконавчого провадження в сумі 485,70 грн за спірним виконавчим провадженням боржником не сплачено, а тому у відділу відсутні правові підстави для задоволення заяви та зняття арешту з майна боржника до моменту сплати витрат виконавчого провадження.

При дослідженні наданих суду доказів та пояснень, наданих учасниками справи, судом встановлено, що в письмових поясненнях, що надійшли до суду, представником Департаменту зазначено, що на час відкриття виконавчого провадження № 32553476 діяло "Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень", затверджений наказом Міністерства юстиції України від 20.05.2003 № 43/5.

На даний час виконавчі провадження створюються і зберігаються в автоматизованій системі виконавчого провадження. "Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження" затверджено наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 № 2432/5.

Відповідно вказаної в поясненнях інформації виконавче провадження № 32553476 завершено у Автоматизованій системі виконавчого провадження.

Проте виконавець в своїх поясненнях зазначає, що Автоматизована система виконавчого провадження містить інформацію з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень з певними обмеженнями. В Автоматизованій системі виконавчого провадження, яка знаходиться в мережі Інтернет відсутня інформація про здійснення виконавчих дій у ВП № 32553476 державним виконавцем Берегових В.С.

При цьому представник Департаменту в поясненнях зазначає, що виконавче провадження № 32553476, завершено (повернено виконавчий документ стягувачу) 31.08.2017 та на даний час знищено.

Водночас представник Департаменту посилається на статтю 59 Закону України "Про виконавче провадження" щодо відсутності підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника.

Суд стосовно таких заперечень зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження", арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до п. 2, 5, 7 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу, якщо:

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника);

7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Відповідно до ч. 4 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, арешти з майна боржника знімаються, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи, про що виконавець виносить постанову, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, виконавець вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна"

Оскільки виконавчий лист №2-9010/10 було повернуто стягувачу на підставі ч. 1 ст. 37 Закону України, а після цього ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.11.2024 року визнано таким, що не підлягає виконанню згідно з п. 4 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" арешти з майна ОСОБА_1 знімаються, відомості про Колядинську О.М. виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи.

Відповідно до абзацу 3 пункту 20 "Інструкції з організації примусового виконання рішень", у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", встановлено, що такий виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, виконавець, керуючись частиною четвертою статті 40 Закону України "Про виконавче провадження", виносить постанову про скасування заходів примусового виконання, здійснених під час виконання такого виконавчого документа, без винесення постанови про відновлення виконавчого провадження".

Відповідно до абзацу 14, частини 16 Інструкції з організації примусового виконання рішень, постанова про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення виноситься не пізніше наступного робочого дня з дня отримання виконавцем підтвердження наявності обставин для винесення такої постанови.

Так, судом встановлено, що, враховуючи направлення відповідної заяви на електронну адресу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ, державному виконавцю Берегових В.С. 03.03.2025 стало відомо про наявність обставин для винесення постанови по скасування заходів примусового виконання рішень. Однак головним державним виконавцем Берегових В.С. не вчинено відповідних заходів щодо скасування обтяження №6294419 з майна боржника в межах ВП №32553476.

Станом на даний час, обтяження №6294419 (спеціальний розділ) від 10.07.2014 не скасовано, чим порушуються законні права та інтереси ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.5 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

У постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі №2-356/12, від 03 листопада 2021 року у справі №161/14034/20, від 22 грудня 2021 року у справі №645/6694/15, Верховний суд прийшов до висновку: «Бездіяльність державного виконавця щодо незняття арешту з майна є триваючим правопорушенням, а тому оскаржується в будь-який час шляхом подання скарги в порядку, передбаченому ГПК. Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Враховуючи висновки Верховного Суду, викладеним в Постанові від 07.07.2021 у справі №910/21981/16 від 13.04.2023, суд вважає скаргу Колядинської О.М. такою, що подана вчасно.

Щодо посилання державного виконавця на відсутність законодавчих підстав для скасування арештів, то суд зазначає, що згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", яка кореспондується зі статтею 11 Господарського процесуального кодексу України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у справах "Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" від 23.10.1991, "Федоренко проти України" від 01.06.2006 зазначив, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття майно, а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як наявне майно, так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого права власності (пункт 74 Рішення ЄСПЛ від 2 березня 2005 року у справі Von Мaltzan and others v. Germany), ЄСПЛ робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту.

Статтю 1 Першого протоколу Конвенції можна застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В рішенні у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 Європейський суд з прав людини визначив основні критерії, згідно з якими необхідно оцінювати дотримання вимог статті 1 Першого Протоколу до Конвенції у справах, що стосуються втручання в майнові права особи:

- чи мало місце втручання у майно в розумінні Конвенції;

- чи було втручання законним в контексті положень національного законодавства;

- чи переслідувало втручання мету, спрямовану на задоволення інтересів суспільства;

- чи було втручання у право власності справедливим, тобто чи було дотримано "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи.

Подібні висновки щодо застосування статті 1 Першого Протоколу до Конвенції містять рішення у справах "Стретч проти Сполученого Королівства", "Рисовський проти України", "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", "Спорронг та Льонротт проти Швеції", "Беєлер проти Італії", "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" тощо.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27 квітня 2023 року у справі № Б26/16-10 (904/959/21).

Судом встановлено, що державним виконавцем не вчинено заходів щодо скасування заходів примусового виконання рішень після отримання виконавцем ухвали Господарського суду Харківської області від 27.11.2024 року у справі №922/4851/23, якою виконавчий документ визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Суд вважає, що відмова в скасуванні обтяжень майна Колядинської О.М. за виконавчим провадженням щодо виконавчого документа, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, є порушенням прав, гарантованих Першим Протоколом, оскільки така бездіяльність державного органу не ґрунтується на нормах закону та не переслідує легітимної мети, спрямованої на захист інтересів суспільства, окремої особи чи держави, порушує баланс інтересів суспільства та особи, якій певні права було гарантовано законом.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Беєлер проти Італії", "Онер`їлдіз проти Туреччини", "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", "Москаль проти Польщі"). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії" від 20.05.2010, "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси ("Онер`їлдіз проти Туреччини" та "Беєлер проти Італії").

Таким чином, дії державного виконавця щодо відмови в скасуванні обтяжень вже по знищеному виконавчому провадженню з посиланням на необхідність відшкодування витрат виконавчого провадження не може бути правомірним виправданням відмови у реалізації фундаментального права особи мирно володіти своїм майном.

Висновок Європейського суду з прав людини, викладений у рішенні "Щокін проти України" від 14.10.2010, пунктом 56 якого, Європейський суд з прав людини, коментуючи можливість двозначного тлумачення норм матеріального права як на користь особи, так і на користь держави, вказав: "відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого важливого фінансового питання, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника".

Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що бездіяльність державного виконавця суперечить абз. 3 п. 20, абз. 14 ч. 16 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень", ч. 4 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", а також принципам законності, професіоналізму та ефективності.

У зв`язку з чим скарга ОСОБА_1 на дії та бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимоги скаржниці про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, то з урахуванням зробленої представником ОСОБА_1 заяви в порядку, передбаченому ч.2 п. 8 ст. 129 ГПК України про надання доказів в підтвердження понесених витрат протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення, наразі питання щодо відшкодування таких витрат судом не вирішується.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 232-235, 343, 344 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Задовольнити скаргу ОСОБА_1 (вх. № 7674 від 26.03.2025) на дії та бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Берегових Владислава Сергійовича по справі № 922/4851/23.

Визнати дії Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових Владислава Сергійовича - незаконними.

Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скасувати обтяження №6294419 (спеціальний розділ) від 10.07.2014 року 17:09:48 про арешт нерухомого майна ОСОБА_1 (Ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Кондратюком Сергієм Ігоровичем, Управління державної реєстрації Головного управління юстиції у м. Києві на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони відчуження, серія та номер: 32553476, виданий 04.07.2014 року, видавник: ВПВР ДВС України (Обтяжувач: Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби, ).

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення суддею.

Ухвала підлягає оскарженню протягом десяти днів з дня складання повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду.

Ухвала підписана "19" травня 2025 р.

Суддя Кононова О.В.