ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2025 р. Справа № 914/1260/24

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача): Якімець Г.Г.,

Суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників сторін:

від стягувача (скаржника) Конопліцький І.В. (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду)

від боржника Гарбузюк Р.О.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України від 05 грудня 2024 року

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 26 листопада 2024 року (повний текст підписано 29.11.2024), суддя Петрашко М.М.

про розстрочку виконання рішення

у справі № 914/1260/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи Львівгаз, м. Львів

про стягнення 54 194 109,84 грн

встановив:

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 26 листопада 2024 року у справі №914/1260/24 задоволено заяву про розстрочку виконання рішення суду у цій справі; розстрочено виконання рішення Господарського суду Львівської області від 19.09.2024 у справі № 914/1260/24 на 10 місяців шляхом здійснення наступних платежів:

до 19.11.2024 - 5036065,00 грн,

до 19.12.2024 - 5036065,00 грн,

до 19.01.2025 - 5036065,00 грн,

до 19.02.2025 - 5036065,00 грн,

до 19.03.2025 - 5036065,00 грн,

до 19.04.2025 - 5036065,00 грн,

до 19.05.2025 - 5036065,00 грн,

до 19.06.2025 - 5036065,00 грн,

до 19.07.2025 - 5036065,00 грн,

до 19.08.2025 - 5036070,05 грн.

Ухвала суду мотивована тим, що фінансовий стан відповідача є дійсно таким, що істотно ускладнює виконанню рішення суду у цій справі. Також суд зазначив, що при розгляді заяви про розстрочення виконання рішення суду, судом також береться до уваги поведінка відповідача щодо сплати заборгованості, наявність якої встановлено рішенням суду у цій справі. Зокрема, як встановлено судом, відповідач відповідно до платіжної інструкції №18903 від 19.11.2024 сплатив суму судового збору в розмірі 650329,32 грн та відповідно до платіжної інструкції №18905 від 20.11.2024 - частину боргу в розмірі 4385735,68 грн. Відтак, врахувавши встановлені судом обставини, взявши до уваги можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення суду у повному обсязі без надання розстрочки його виконання, а також оцінивши можливі наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення у встановлений строк, враховуючи матеріальні інтереси як позивача, так і відповідача, поведінку відповідача щодо сплати заборгованості, наявність якої встановлено рішенням суду у цій справі, суд першої інстанції дійшов висновку заяву про розстрочку виконання рішення суду у цій справі задовольнити та розстрочити виконання рішення суду відповідно до такого графіка виконання: до 19.11.2024 - 5036065,00 грн, до 19.12.2024 - 5036065,00 грн, до 19.01.2025 - 5036065,00 грн, до 19.02.2025 - 5036065,00 грн, до 19.03.2025 - 5036065,00 грн, до 19.04.2025 - 5036065,00 грн, до 19.05.2025 - 5036065,00 грн, до 19.06.2025 - 5036065,00 грн, до 19.07.2025 - 5036065,00 грн, до 19.08.2025 - 5036070,05 грн.

Не погоджуючись з ухвалою місцевого господарського суду, стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 26 листопада 2024 року у справі №914/1260/24 та відмовити боржнику у задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення суду у цій справі. Зокрема зазначає, що складне фінансове становище відповідача, яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, з урахуванням того, що господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, не може бути безумовною підставою для надання відстрочення виконання судового рішення; при цьому, відстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника (постанова Верховного Суду від 15.03.2018 р. у справі № 910/8153/17). На думку скаржника наведені відповідачем обставини, які помилково взяті до уваги господарським судом, не свідчать про неможливість виконання рішення суду у цій справі, а лише відображають поточну підприємницьку діяльність заявника, що не є обставинами, з якими закон пов`язує можливість відстрочення виконання судового рішення, а обставини, на які посилається відповідач у заяві, лише вказують на несприятливість виконання рішення суду для нього у цей час та можливість настання негативних наслідків у зв`язку з цим; при цьому, фінансове становище відповідача є результатом його власної підприємницької діяльності, в ході якої боржник мав планувати свої видатки на погашення заборгованості, яка виникла ще у 2022 році, оскільки був обізнаний про строк настання її погашення. Водночас наголошує, що Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" не надало жодних доказів ймовірного погашення заборгованості в майбутньому, а Господарський суд Львівської області, приймаючи рішення щодо розстрочення виконання рішення на тривалий час, не дослідив та не встановив можливості погашення заборгованості боржником саме коли сплине термін розстрочки.

У відзиві на апеляційну скаргу боржник просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема зазначає, що ним сплачено частину заборгованості згідно з графіком, встановленим судом, що додатково підтверджує спроможність відповідача сплачувати борг частинами у відповідності до встановленої судом розстрочки. На підтвердження наведеного надав суду копію платіжної інструкції № 19324 від 18 грудня 2024 року на суму 5 036 065 грн.

Поряд з тим, 21 квітня 2025 року від боржника до суду надійшла заява (доповнення до відзиву на апеляційну скаргу), до якої долучено докази сплати частини заборгованості у відповідності до графіку, затвердженого судом, а саме: копії платіжних інструкцій № 224 від 17 січня 2025 року на суму 5 036 065 грн, № 664 від 18 лютого 2025 року на суму 5 036 065 грн, № 1064 від 18 березня 2025 року на суму 5 036 065 грн та № 1604 від 18 квітня 2025 року на суму 5 036 065 грн. Також повідомив, що черговий платіж буде сплачено у встановлений строк до 19 травня 2025 року.

Судове засідання з розгляду апеляційної скарги проводилося в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за заявою представника стягувача та на підставі відповідної ухвали суду.

Представник стягувача (апелянта) в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив такі задоволити: скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 26 листопада 2024 року у справі № 914/1260/24 та відмовити боржнику у задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення суду у цій справі, з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Представник боржника в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Львівської області від 19 вересня 2024 року у справі № 914/1260/24 позов задоволено частково, присуджено до стягнення з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" 41 586 344,30 грн основного боргу, 4 230 495,46 грн пені, 2 495 180,72 грн штрафу, 620 276,99 грн 3% річних, 778 028,26 грн інфляційних втрат та 650 329,32 грн витрат по сплаті судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вказане рішення залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 05 листопада 2024 року та постановою Верховного Суду від 22 січня 2025 року у цій справі.

До місцевого господарського суду від боржника надійшла заява про розстрочку виконання рішення суду від 19.09.2024 у цій справі, яка обґрунтована тим, що баланс підприємства станом на 30.09.2024 підтверджує зростання від`ємного значення власного капіталу до 2 млрд. 827 млн. 915 тис. грн, що загрожує банкрутством, а звіт про фінансові результати свідчить про отримання за 9 місяців 2024 року доходів (грошових надходжень) в загальній сумі 224,994 млн. грн, що в розрахунку на місяць складає 25 млн. грн. При цьому, як зазначив заявник, динаміка надходжень протягом 9 місяців погіршується, у зв`язку з зменшенням дебіторської заборгованості за раніше надані послуги розподілу газу з 242,759 млн. грн до 71,39 млн. грн. Як вказано у заяві про розстрочку виконання рішення суду, за 9 місяців 2024 року АТ «Львівгаз» зазнало збитків в сумі 150,705 млн. грн, що суттєво погіршило фінансовий стан за час розгляду справи, а у третьому кварталі 2024 року середньомісячна сума витрат на виплату заробітної плати склала 4,912 млн. грн, середньомісячна сума витрат нарахувань на заробітну плату склала 1,027 млн. грн, а платежі з сплати податків і зборів становили 4,871 млн. грн на місяць, з огляду на що обов`язкові витрати на зарплату і податки, примусове виконання рішення яких не зупинить, в місяць складають 10,8 млн. грн. Враховуючи необхідність понесення мінімальних матеріальних витрат на забезпечення господарської діяльності (оплата електроенергії, газу і послуг його транспортування, зв`язку, води, пального та матеріалів і комплектуючих для виготовлення продукції за укладеними договорами) в сумі 10,0 млн. грн на місяць, заявник зазначив, що максимально можлива сума, яку АТ «Львівгаз» може сплачувати щомісячно на виконання рішення суду складає 5,0 млн. грн. Крім того, як вказано у заяві про розстрочку виконання рішення суду, у разі примусового виконання рішення суду господарська діяльність АТ «Львівгаз» буде зупинена через накладення арешту на поточний рахунок і неможливість її забезпечення матеріальними ресурсами. При цьому надходження зменшяться до суми, яка є необхідною для виплати зарплати і податків з погіршенням їх динаміки у часі. Розстрочення не на 10 місяців, а на менший строк, збільшить суму щомісячних виплат на виконання рішення і неминуче спричинить неможливість оплат вже на третій-четвертий місяць розстрочки. Заявник зазначив, що практично всі майнові активи АТ «Львівгаз» були призначені для забезпечення діяльності з розподілу газу та обслуговування об`єкта критичної інфраструктури (газорозподільної системи Львівської області) і є його складовими, без яких розподіл газу споживачам є неможливим, а звернення стягнення на майно в процесі примусового виконання рішення не дасть суттєвого результату. На підтвердження добросовісності та готовності АТ «Львівгаз» неухильно дотримуватися взятих на себе зобов`язань, які наведені у клопотанні про розстрочення виконання рішення суду, боржник надав суду докази виконання зобов`язань за першим платежем графіку сплати заборгованості, не очікуючи ухвали суду за результатом розгляду клопотання.

Водночас до доповнення до клопотання про розстрочення виконання рішення суду заявник долучив копію платіжної інструкції № 18903 від 19.11.2024 про відшкодування суми судового збору в розмірі 650329,32 грн та копію платіжної інструкції № 18905 від 20.11.2024 про сплату частини боргу в розмірі 4385735,68 грн.

Відтак, боржник просив суд розстрочити виконання рішення суду на 10 місяців, шляхом здійснення наступних платежів: до 19.11.2024 - 5036065,00 грн, до 19.12.2024 - 5036065,00 грн, до 19.01.2025 - 5036065,00 грн, до 19.02.2025 - 5036065,00 грн, до 19.03.2025 - 5036065,00 грн, до 19.04.2025 - 5036065,00 грн, до 19.05.2025 - 5036065,00 грн, до 19.06.2025 - 5036065,00 грн, до 19.07.2025 - 5036065,00 грн та до 19.08.2025 - 5036070,05 грн.

Статтею 326 ГПК України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 ст.239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Поряд з тим, відповідно до ч.ч.1,2 ст.331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Згідно з ч.ч.3,4,5 ст.331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Водночас господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При вирішенні питання щодо надання розстрочки виконання рішення, суд враховує, що в цьому випадку відповідач, посилаючись на скрутне фінансове становище, не ухиляється від виконання судового рішення, а лише вказує про неможливість погашення наявної заборгованості за судовим рішенням перед позивачем саме одним разовим платежем, при цьому, інтерес відповідача полягає у погашенні наявних сум боргу при збереженні сталої роботи підприємства, зважаючи на можливість оплатити наявний борг частинами.

Судом першої інстанції при розгляді заяви враховано поведінку відповідача щодо сплати заборгованості, наявність якої встановлено рішенням суду у цій справі; судом встановлено, що відповідач відповідно до платіжної інструкції № 18903 від 19.11.2024 сплатив суму судового збору в розмірі 650329,32 грн та відповідно до платіжної інструкції № 18905 від 20.11.2024 - частину боргу в розмірі 4385735,68 грн.

Апеляційним судом при перегляді ухвали суду першої інстанції також враховано сплату боржником частини заборгованості у відповідності до графіку, затвердженого судом, що підтверджується копіями платіжних інструкцій № 224 від 17 січня 2025 року на суму 5 036 065 грн, № 664 від 18 лютого 2025 року на суму 5 036 065 грн, № 1064 від 18 березня 2025 року на суму 5 036 065 грн та № 1604 від 18 квітня 2025 року на суму 5 036 065 грн. Також боржник повідомив, що черговий платіж буде сплачено у встановлений ухвалою строк до 19 травня 2025 року.

Колегія суддів, всебічно, повно і об`єктивно розглянувши в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, належним чином проаналізувавши докази в обґрунтування заяви, зважаючи на необхідність задоволення інтересів обох сторін, враховуючи їх фінансовий стан та інфляційні процеси в економіці держави, погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що розстрочення виконання рішення, визначеним судом способом (на десять місяців), сприятиме нормальному функціонуванню підприємства стягувача та боржника, а головне реальній можливості виконання рішення суду першої інстанції.

Реальне виконання боржником рішення суду у відповідності до затвердженого судом графіку свідчить про ефективність такого розстрочення.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Беручи до уваги все наведене вище, враховуючи положення ст.331 ГПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для розстрочення боржнику Акціонерному товариству "Оператор газорозподільної системи Львівгаз, виконання рішення Господарського суду Львівської області від 19 вересня 2024 року у справі № 914/1260/24 на десять місяців.

При цьому, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Стаття 6 Конвенції з прав людини гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Право на виконання судового рішення є невід`ємною гарантією відновлення порушеного права позивача та складовою судового захисту його прав.

Відповідно до ч.1 ст.255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, щодо відстрочки або розстрочки виконання рішення, ухвали, постанови, про зміну способу та порядку їх виконання (п.24).

Згідно з ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 275 ГПК України передбачено право суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Слід зазначити, що скаржниками не доведено, а апеляційним судом не встановлено наявності підстав для скасування ухвали суду першої інстанції про розстрочення виконання рішення суду, відтак, оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Судовий збір, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.236, 239, 255, 270, 271, 275, 276, 281, 282, 331 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

ухвалив:

Ухвалу Господарського суду Львівської області від 26 листопада 2024 року у справі №914/1260/24 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України без задоволення.

Матеріали справи № 914/1260/24 повернути до Господарського суду Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 15 травня 2025 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.