ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2025 р. Справа№ 910/1630/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Барсук М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2025

у справі №910/1630/24 (суддя Пукас А.Ю.)

за позовом Департаменту патрульної поліції

до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача : ОСОБА_1

про стягнення 96 145,03 грн, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та хід розгляду справи

До Господарського суду міста Києва звернувся Департамент патрульної поліції з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про стягнення 96 145,03 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) було пошкоджено автомобіль, який належить позивачу на праві власності. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу, водій якого є винним у скоєнні ДТП, застрахована відповідачем, позивач просить стягнути частину суми страхового відшкодування в розмірі 96 145,03 грн, яку відповідач безпідставно не сплатив.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.05.2024 позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача страхове відшкодування у сумі 96 145, 03 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 3 028 грн.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2024 рішення Господарського суду міста Києва від 01.05.2024 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.11.2024 рішення Господарського суду міста Києва від 01.05.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2024 скасовано, а матеріали справи передано на новий розгляд.

Вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 25.11.2024.

Верховний Суд, направляючи справу № 910/1630/24 на новий розгляд, вказав наступне:

- суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки доводам відповідача на предмет належного виконання ним своїх обов`язків за наслідками звернення позивача, обмежившись лише посиланнями на інший розмір заподіяного позивачу матеріального збитку, визначений у Висновку № 11ЕІ-07/2023 від 01.08.2023 станом на момент проведення експертизи;

- з`ясувавши обставини того, що виплата страхового відшкодування була здійснена відповідачем на підставі Висновку № ЕД-19/102-22/11688-АВ від 19.09.2022, суди не надали йому оцінки, обмежившись лише посиланнями на не подання відповідачем власного розрахунку розміру матеріального збитку;

- за висновками судів попередніх інстанцій, між сторонами наявний спір щодо розміру коефіцієнта фізичного зносу, який підлягає врахуванню при визначенні вартості відновлювального ремонту, однак суди не надали своєї оцінки на предмет правильності/помилковості визначення ступеню фізичного зносу як у Висновку № ЕД-19/102-22/11688-АВ від 19.09.2022, так і у Висновку № 11ЕІ-07/2023 від 01.08.2023, що також має істотне значення для правильного вирішення спору.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.02.2025 у справі №910/1630/24 в позові відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виснував про відсутність підстав для стягнення з заявленої додаткової суми страхового відшкодування, обрахованого з розміру матеріального збитку, визначеного у цінах на день проведення нової експертизи, а дії відповідача щодо вирахування вартості відновлювального ремонту в розмірі 160 309, 34 грн з урахування коефіцієнта фізичного зносу 0, 37 та з відрахування суми ПДВ (54200,93 грн) є правомірними.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2025 у справі №910/1630/24 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

- згідно матеріалів судової експертизи, проведеної на виконання ухвали суду №127/26878/22 встановлено конкретний розмір матеріального збитку, завданий власнику автомобіля марки СКС RNV-04 РП (на базі RENAULT MEGANE), д н з 119472, який на дату оцінки складає 256 454, 37 грн.

- розрахунки проведенні ПрАТ «УПСК» містять розбіжності, які не дають можливості встановити дійсний матеріальний збиток завданий внаслідок ДТП;

- з метою визначення вартості завданого збитку, експерт страхової компанії мав би здійснити виїзд до пошкодженого автомобіля, в подальшому - оглянути його, і скласти звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу та надати свої заперечення під час огляду авто експертом.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/4555/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: Барсук М.А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.

Ухвалою суду від 03.03.2025 залишено без руху апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2025 у справі №910/1630/24 та надано строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків шляхом подання доказів надсилання копії апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 17.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на Господарського суду міста Києва від 06.02.2025 у справі №910/1630/24 та повідомлено сторін, що справа буде розглянута без повідомлення (виклику) учасників справи.

Частина 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи не заявлено.

Позиції учасників справи

08.04.2025 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу на рішення, в якому останній заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Також, у поданому відзиві відповідач просив стягнути з позивача 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

28.11.2021 о 13 год 20 хв у м. Вінниця водій ОСОБА_2 , який працював інспектором БУПП у Вінницькій області, керуючи службовим автомобілем марки "Renault", д.н.з. НОМЕР_1 на синьому фоні, з увімкненим проблисковим маячком синього та червоного кольору із спеціальним звуковим сигналом, виконуючи невідкладне службове завдання, здійснив проїзд перехрестя вул. Келецька та вул. Космонавтів на заборонений сигнал світлофора (червоний), чим допустив зіткнення з автомобілем марки "Honda", д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . За наслідками ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.04.2022 у справі № 127/33282/21 закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) на підставі пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку притягнення його до адміністративної відповідальності.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.12.2021 у справі № 127/32866/21 визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 11.07.2022 постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 10.12.2021 у справі № 127/32866/21 скасовано. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП закрито на підставі пункту 1 частини першої стаття 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

У постанові від 11.07.2022 у справі № 127/32866/21 суд апеляційної інстанції з посиланням на висновок проведеної на підставі ухвали суду від 13.01.2022 судової автотехнічної експертизи № 557/21-21 від 03.06.2022, зазначив, що водій ОСОБА_1 мав технічну можливість зупинити керований ним автомобіль до смуги руху автомобіля марки "Renault" шляхом термінового гальмування при виконанні ним технічних норм вимог пункту 3.2, 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР України), з моменту появи в зоні прямої видимості автомобіля "Renault" і в його діях буде вбачатися невідповідність технічним нормам вимог пунктів 3.2, 12.3 ПДР України. Також у вказаному висновку зазначено, що водій ОСОБА_2 не мав технічної можливості зупинити керований ним автомобіль до смуги руху автомобіля "Honda" шляхом термінового гальмування при виконанні ним технічних норм вимог пункту 12.3 ПДР України. У цій дорожній ситуації, з технічної точки зору, причиною виникнення даної ДТП стала невідповідність дій водія автомобіля "Honda" д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 нормам вимог пунктів 3.2, 12.3 ПДР України.

Вінницький апеляційний суд також зазначив, що ОСОБА_2 , будучи водієм оперативного транспортного засобу з увімкненими проблисковими маячками синього та червоного кольору і спеціальним звуковим сигналом, виконуючи невідкладне службове завдання, мав право відступити від вимог пункту 8.7.3 ПДР України та при цьому не мав технічної можливості зупинити керований ним автомобіль до смуги руху автомобіля "Honda" шляхом термінового гальмування, що було встановлено за результатами проведення судової автотехнічної експертизи у справі № 127/32866/21.

Відповідно до висновку транспортно-товарознавчого дослідження Вінницького науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру № ЕД-19/102-22/11688-АВ від 19.09.2022 (далі - Висновок № ЕД-19/102-22/11688-АВ від 19.09.2022), складеного на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту службового автомобіля марки "Renault", д.н.з. НОМЕР_1 на синьому фоні, становить 304 947,04 грн.

Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу "Honda", д.н.з. НОМЕР_2 , водій якого є винним у скоєнні ДТП, була застрахована відповідачем на підставі Полісу обов`язкового страхування, позивач 02.11.2022 звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідач заяву позивача про виплату страхового відшкодування задовольнив на загальну суму 160 309,34 грн.

Так, платіжною інструкцією № 162221751 відповідач 01.03.2023 сплатив позивачу 130 000,00 грн страхового відшкодування відповідно до лімітів, установлених Полісом обов`язкового страхування, та 08.03.2023 платіжною інструкцією № 162221878 - 30 309,34 грн страхового відшкодування відповідно до умов Договору добровільного страхування.

У визначенні розміру страхового відшкодування відповідач виходив з того, що у Висновку № ЕД-19/102-22/11688-АВ від 19.09.2022, складеному на замовлення позивача, всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вартість відновлювального ремонту службового автомобіля марки "Renault", д.н.з. НОМЕР_1 , була визначена без урахування фізичного зносу та з урахуванням ПДВ.

У процесі розгляду цивільної справи № 127/26878/22 за позовом Департаменту поліції до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди позивачу стало відомо, що між Страховою компанією та ОСОБА_1 було укладено Договір добровільного страхування.

У межах цієї справи було призначено судову транспортно-товарознавчу експертизу, за результатами якої складено висновок експерта № 11ЕІ-07/2023 від 01.08.2023 (далі - Висновок № 11ЕІ-07/2023 від 01.08.2023), яким визначено розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки "Renault", д.н.з. НОМЕР_1 , станом на дату оцінки у сумі 256 454,37 грн. При цьому, розмір матеріального збитку визначено з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових автомобіля марки "Renault", д.н.з. НОМЕР_1 , який складає 0,30.

Умовами Полісу розмір франшизи встановлено в сумі 0,00 грн, а ліміт відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих, встановлений у розмірі 130 000,00 грн. Натомість, за Договором добровільного страхування ліміт відповідальності страховика становить 200 000,00 грн.

Оскільки відповідач відмовилася відповідно до умов Договору добровільного страхування, укладеного з ОСОБА_1 , виплатити різницю між сумою матеріального збитку, визначеної судовим експертом у Висновку № 11ЕІ-07/2023 від 01.08.2023, та виплаченою сумою страхового відшкодування у розмірі 96 145,03 грн (256 454,37 грн - 160 309,34 грн) Департамент поліції звернувся до суду з цим позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до змісту глави 82 ЦК України законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" (тут і далі в редакції закону на момент виникнення спірних правовідносин) договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Нормами ст. 979 Цивільного кодексу України (тут і далі в редакції закону на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Як вбачається з матеріалів справи, транспортний засіб - автомобіль марки «Honda», д.н.з. НОМЕР_2 , яким спричинено ДТП, знаходився під керуванням ОСОБА_1 . Вина водія ОСОБА_1 встановлена постановою Вінницького апеляційного суду від 11.07.2022 у справі №127/32866/21. Спір з цього приводу між сторонами відсутній.

Відповідно до ч. 6 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Цивільно-правова відповідальність осіб внаслідок експлуатації автомобіля марки «Honda», д.н.з. НОМЕР_2 , на момент скоєння ДТП була застрахована у відповідача згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АТ/852522 від 04.08.2021 та договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту № 035/323/207256 від 04.08.2021.

Отже, оскільки ОСОБА_1 експлуатував автомобіль марки «Honda», д.н.з. НОМЕР_2 , на законних підставах, відповідальність за шкоду, заподіяну майну внаслідок експлуатації цього автомобіля, несе відповідач як особа, що застрахувала цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 988 Цивільного кодексу України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

За змістом пункту 2.1 статті 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

За загальним правилом згідно з положеннями статті 1192 ЦК з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092).

Пунктом 3.9 Методики передбачено, що фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану КТЗ унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості КТЗ, що виникає в процесі його експлуатації. Фізичний знос може розраховуватись у вигляді коефіцієнта фізичного зносу складників залежно від технічного стану КТЗ, який відображає взаємозв`язок умов експлуатації і технічного стану КТЗ з вартістю його складників.

Так, в підтвердження визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки "Renault", д.н.з. НОМЕР_1 , позивач посилається на експертний висновок № 11ЕІ-07/2023 від 01.08.2023 , яким визначено розмір матеріального збитку станом на дату оцінки у сумі 256 454,37 грн. При цьому, розмір матеріального збитку визначено з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових автомобіля марки "Renault", д.н.з. НОМЕР_1 , який складає 0,30.

Відповідач заперечує проти вказаного висновку, зазначаючи, що у Висновку № 11ЕІ-07/2023 від 01.08.2023 експерт використав ціни на запчастини та вартість робіт, що діяли на момент складання висновку, тобто на 01.08.2023, а не на дату ДТП - 28.11.2021, а тому відсутні підстави виходити з суми матеріального збитку 256 454,37 грн.

Верховний Суд, направляючи дану справу на новий розгляд, у постанові від 25.11.2024 зазначив, що Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не встановлює обов`язку страховика коригувати розмір страхового відшкодування залежно від коливання курсу валюти та відповідної зміни вартості відновлювального ремонту після виплати страхового відшкодування, здійсненного без порушення порядку та строків.

Також Верховний Суд наголосив на тому, що суди не надали своєї оцінки на предмет правильності/помилковості визначення ступеню фізичного зносу як у Висновку № ЕД-19/102-22/11688-АВ від 19.09.2022, так і у Висновку № 11ЕІ-07/2023 від 01.08.2023, що також має істотне значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до приписів ст. 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Так, оцінюючи висновок № 11ЕІ-07/2023 від 01.08.2023, колегія суддів встановила, що експертом при визначені розміру матеріального збитку були використанні цін на запчастини та вартість робіт, які діяли на момент складання висновку (01.08.2023), а не на дату ДТП - 28.11.2021.

Як вбачається із висновку № 11ЕІ-07/2023 від 01.08.2023, на який посилається позивач, ціна нового транспортного засобу визначена згідно довідника «Бюлетень автотоварознавця» ДНДІСЕ №129, 2023 та станом на дату оцінки складає 621 470,00 грн.

Водночас, у Висновку № ЕД-19/102-22/11688-АВ від 19.09.2022, ціна нового транспортного засобу визначена згідно довідника «Бюлетень автотоварознавця» ДНДІСЕ №125, 2022 та станом на дату оцінки складає 681 820,00 грн.

Показник ринкової вартості (С) досліджуваного КТЗ у даних експертизах через часову різницю у проведенні досліджень теж зазначений різний, а саме ринкова вартість (С) у Висновку № 11ЕІ-07/2023 від 01.08.2023 становить 435 427,45 грн.

Колегія суддів відзначає, що Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не встановлює обов`язку страховика коригувати розмір страхового відшкодування залежно від коливання курсу валюти та відповідної зміни вартості відновлювального ремонту, а тому у суду відсутні правові підстави для стягнення зі страхової компанії на користь позивача додаткової суми страхового відшкодування, обрахованого з розміру матеріального збитку, визначеного у цінах на день проведення експертизи.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові позиції Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 686/5234/15-ц, на неврахування якої наголошував Верховний Суд, направляючи справу на новий розгляд.

Пунктом 32 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» у разі виникнення необхідності у визначенні розміру ймовірного страхового відшкодування оцінка застрахованого майна проводиться з урахуванням умов страхування та дотриманням принципів корисності і заміщення.

Для застрахованого майна, подібного до майна, що продається (купується) на ринку, оцінка розміру ймовірного страхового відшкодування проводиться виходячи з характеристики майна на дату заподіяння збитків до настання страхового випадку шляхом розрахунку прямих збитків.

У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого об`єкта, ймовірний розмір страхового відшкодування оцінюється як відповідна частка оцінених прямих збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.

А тому, визначення вартості матеріального збитку на підставі висновку від 01.08.2023, розрахунок якого був здійснений з урахуванням вихідних даних на момент проведення експертизи, а не на момент ДТП, є неможливим, оскільки відповідач не може нести відповідальність за зміну показників ринкової вартості транспортного засобу, вартості складників та в цілому ремонту з причин не здійснення позивачем відновлення майна за наслідком отримання виплати.

У даному випадку колегія суддів враховує, що за наслідками ДТП Департамент поліції 02.11.2022 звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування та надав Висновок № ЕД-19/102-22/11688-АВ від 19.09.2022, складений на його замовлення, згідно з яким вартість відновлювального ремонту службового автомобіля марки "Renault", належного позивачу, становила 304 947,04 грн.

Водночас, як вбачається із вказаного вище висновку вартість відновлювального ремонту була визначена без урахування фізичного зносу та з урахуванням ПДВ.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем самостійно здійснено розрахунок вартості матеріального збитку згідно Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092, враховуючи дані, наведені у висновку від 19.09.2022.

Згідно п. 7.37 Методики коефіцієнт фізичного зносу розраховують за формулою:

Ез=1-С/Цн, де

Ез - коефіцієнт фізичного зносу;

Цн - ціна нового транспортного засобу;

С- ринкова вартість.

А тому, перевіривши здійсненний відповідачем розрахунок матеріального збитку, враховуючи, що нормативний річний пробіг автомобіля марки "Renault", належного позивачу, складає 19 500 тис. км., а фактичний пробіг на момент ДТП становив 28 840 тис. км., то коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу (Ез) вірно визначено у розмірі 0,37.

Схожий коефіцієнт фізичного зносу застосований експертом в експертному висновку № 11ЕІ-07/2023 від 01.08.2023.

Відповідно до п. 8.2 Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу визначається за формулою: Сврз = Ср+См+Сс * (1-Ез).

Висновком № ЕД-19/102-22/11688-АВ від 19.09.2022 встановлено наступні показники:

- вартість ремонтно-відновлювальних робіт (Ср) = 42 074,40 грн;

- вартість необхідних для ремонту матеріалів (См) = 18 611,10 грн;

- вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту (Сс) = 244 261,54 грн.

Застосувавши коефіцієнт фізичного зносу Ез=0,37 до вихідних даних, зазначених у вказаному вище висновку, вартістю відновлювального ремонту буде Сврз = 42 074,40 грн + 18 611,10 грн + 244 261,54 грн. х (1-0,37) = 214 510,27 грн. (в тому числі 54 200,93 грн. ПДВ).

Відповідно до абз. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

А тому, оскільки позивач звернувся до відповідача із заявою про страхове відшкодування 02.11.2022, до якої додано саме висновок від 19.09.2022, відповідачем на виконання вимог статті 36 Закону правомірно та обґрунтовано здійснено розрахунок суми страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (згідно статті 29 Закону) в розмірі 0,37 та без урахування ПДВ (згідно пункту 36.2 статті 36 Закону).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до приписів Закону, з врахуванням лімітів відповідальності за шкоду, заподіяну майну, згідно полісу АТ/852522 (130 000 грн), відповідачем були здійснені наступні виплати:

130 000 грн. за полісом №АТ/852522, що підтверджується платіжним дорученням № 162221751 від 01.03.2023;

30 309,34 грн. за полісом № 035/323/207256, що підтверджується платіжним дорученням № 162221878 від 08.03.2023.

А тому, відповідачем у повному обсязі були виконані взяті на себе обов`язки за Полісом №АТ/852522 та договором № 035/323/207256, здійснивши розрахунок страхового відшкодування на підставі висновку експертного дослідження, що виконане на замовлення Позивача, сплативши страхове відшкодування у розмірі 160 309,34 грн., (вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу та за вирахуванням суми ПДВ).

Доводи позивача щодо покладення на відповідача відповідальності у повному обсязі з огляду на існування між ним та його страхувальником (винною особою) Договору добровільного страхування суд першої інстанції вірно відхилив, оскільки згідно пункту 5.1.2 Договору підлягає відшкодуванню прямий (реальний) збиток потерпілої третьої особи, що дорівнює перевищенню суми збитків, завданих внаслідок настання страхового випадку, над страховою сумою (лімітом зобов`язань Страховика щодо виплати страхового відшкодування) згідно з Полісом ОСЦПВВНТЗ.

Тобто, з умов договору вбачається, що він укладений на випадок недостатності суми виплати за Полісом третій особі, що в даному випадку і відбулося, а тому виплата за таким договором є додатковою та розширює суму виплати, розрахованої Відповідачем у відповідності до вимог Закону.

Доводи апелянта, що відповідач безумовно зобов`язаний виплатити суму страхового відшкодування в межах загального ліміту відповідальності страховика, колегія суддів відхиляє, оскільки, як вже було зазначено вище, у відповідача виник обов`язок з виплати страхового відшкодування з урахуванням зносу, який визначається відповідно до законодавства та за мінусом франшизи.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Колегія суддів при оцінці обставин справи виходить з того, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Тобто, якщо позивачу недостатньо страхового відшкодування, яке було здійснено страховою компанією винної особи, він має право вимоги до винної у ДТП особи на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 21.03.2018 у справі №333/1050/15-ц).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Таким чином, різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, повинна сплачувати особа, з вини якої настав страховий випадок.

Вказана позиція підтверджується постановою Верховного Суду від 25.11.2019 у справі №761/41395/16-ц.

З огляду на викладене вище, оскільки відповідачем вірно здійснено розрахунок майнової шкоди з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу із застосуванням показників С (ринкова вартість) та Цн (ціна нового транспортного засобу) згідно висновку від 19.09.2022, матеріалами справи підтверджується факт виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо сплати позивачу страхового відшкодування у сумі 160 309, 34 грн, яка розрахована з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу 0,37 та з відрахуванням суми ПДВ (54 200,93 грн), а тому суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволені позовної вимоги про стягнення з відповідача 96 145,03 грн. страхового відшкодування.

Стосовно заявлених у відзиві на апеляційну скаргу 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, актів наданих послуг тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

На підтвердження понесених ним судових витрат відповідач долучив до матеріалів справи: договір про надання правової допомоги № 1/07-2024 від 15.07.2024, акт про надання правової допомоги № 226 від 28.03.2025 на суму 10 000,00 грн, платіжну інструкцію № 162229244 на суму 10 000,00 грн, ордер, свідоцтво.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу позивач висловив свої заперечення проти стягнення даної суми, вказавши, що вона є неспівмірною із заявленим позовом.

За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Колегією суддів враховано, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю.

Так, для встановлення розумного розміру наданих послуг адвоката слід надати належну правову оцінку договору у сукупності з іншими доказами, складністю справи та виконання адвокатом робіт (наданих послуг), витраченим часом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та виконання робіт, ціною позову та (або) значення справи. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Як зауважила Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц, Верховний Суд у справі № 905/1795/18, у справі № 922/2685/19, нормами процесуального законодавства передбачено основні критерії визначення та розподілу судових витрат такі, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При вирішенні питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу в цій справі суд також враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20, згідно з якими для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат і вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.

Крім того Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію стосовно того, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.

Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Колегія суддів, оцінивши надані адвокатом відповідача послуги з професійної правничої допомоги, дійшла до висновку, що заявлені до стягнення з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. не відповідають критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних, неспівмірні із складністю справи і необхідним обсягом правничих послуг.

Так, позовні вимоги повністю базуються на поданих позивачем документах та стосуються лише визначення вірної суми страхового відшкодування. Правові позиції щодо спорів стосовно стягнення сум страхового відшкодування є сталими.

Як вбачається із акту про надання правової допомоги № 226 від 28.03.2025, адвокатом відповідача були надані послуги з підготовки та подачі до Північного апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу; кількість часу, витраченого на надання послуг - 7 годин, вартість 10 000,00 грн.

Водночас, поданий до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу дублює як поданий під час першого розгляду справи відзив на позовну заяву, так і подані під час нового розгляду справи додаткові пояснення, а тому витрачання адвокатом відповідача 7 годин на складання такого відзиву є непропорційними, неспівмірними із наданою правовою допомогою та складністю даного спору.

А тому, з огляду на предмет та підстави позовних вимог, враховуючи поведінку сторін, складність спору, оцінюючи фактичні витрати з урахуванням всіх аспектів і складності справи, беручи до уваги, що запропонований відповідачем до відшкодування розмір судових витрат на правову допомогу у даному випадку не повністю відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності у розумінні приписів ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, а також керуючись принципом розумності судових витрат, з урахуванням усіх встановлених вище обставин, колегія суддів дійшла до висновку про покладення на позивача лише 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2025 у справі № 910/1630/24 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ :

1. Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2025 у справі № 910/1630/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2025 у справі № 910/1630/24 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Стягнути з Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3; ідентифікаційний код 40108646) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 40; ідентифікаційний код 20602681) 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесені ним у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

5. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи №910/1630/24 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя М.А. Барсук

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко