ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року Справа №918/1096/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Грязнов В.В. , суддя Миханюк М.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Філії "Відокремленого підрозділу "Рівненської атомної електричної станції" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду Рівненської області, ухваленого 28.01.25 суддею Бережнюк В.В. у м. Рівному, повний текст складено 28.01.25 у справі №918/1096/24

за позовом Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Техкоменерго"

про стягнення штрафу 102 240,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 28.01.25 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техкоменерго" на користь Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (34403, Рівненська обл. м. Вараш, ) - 30 672 грн. 00 коп. - штрафу та 3 028 грн. 00 коп. судового збору. Вирішено наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили. Відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техкоменерго" на користь Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" - 71 568 грн. 00 коп. - штрафу.

Не погоджуючись з ухваленим судовим рішенням від позивача до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга. Із підстав висвітлених у апеляційній скарзі позивач просить суд, прийняти апеляційну скаргу до розгляду та відкрити апеляційне провадження у справі. Скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 28.01.2025 у справі №918/1096/24 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техкоменерго" 102 240,00 грн штрафу та витрат по сплаті судового збору задовольнити в повному обсязі. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги стягнути з відповідача.

Листом Північно-західного апеляційного господарського суду №918/1096/24/823/25 від 17.02.2025 витребувано матеріали справи з Господарського суду Рівненської області. 25.02.25 матеріали справи надійшли на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Рівненської області від 28.01.25 у справі №918/1096/24. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Запропоновано відповідачу у строк до 20.03.2025 надати суду обґрунтований відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому статтею 263 ГПК України та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів позивачу.

01.05.2025 через підсистему "Електронний Суд" від ТОВ "Технокоменерго" до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення, у яких відповідач просить врахувати доводи, викладені в письмових поясненнях та відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

05.05.2025 від Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція надійшла заява про залишення без розгляду відзиву на апеляційну скаргу ТОВ "Технокоменерго".

Згідно з ст.ст. 269, 270 ГПК України апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час дослідження матеріалів справи колегією суддів апеляційної інстанції встановлено наступне.

21.05.2024 року Акціонерним товариством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техкоменерго" (постачальник, відповідач) укладено договір поставки №53-122-01-24-14796 (надалі - договір), відповідно до предмету якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується поставити і передати у власність замовника продукцію, а замовник, в свою чергу зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації №1 (додаток №1 до договору) (том 1, а.с. 5-7).

Згідно з умовами п. 2.2. договору загальна сума договору (вартість продукції) становить 2 910 000,00 гривень.

Відповідно до п. 3.1 договору сторонами погоджено, що продукція поставляється постачальником в строк по 30.11.2024 року. Строк поставки продукції по даному договору вказаний у специфікації №1 та визначається кількістю календарних днів з дати оприлюднення даного договору на веб-порталі Уповноваженого органу згідно Закону України "Про публічні закупівлі". Продукція поставляється постачальником на умовах DDP згідно "Інкотермс-2010". Місце поставки та Вантажоодержувач - 34400, м. Вараш, склад Рівненського відділення ВП "Складське господарство" ДП "НАЕК" "Енергоатом".

Пунктом 4.2. договору визначено, що якість та комплектність продукції повинна відповідати умовам договору, технічній специфікації (додаток 2 до даного договору).

Згідно з умовами п. 8.1. договору приймання продукції за кількістю та якістю (вхідний контроль) здійснюється відповідно до вимог Стандарту Державного підприємства "НАЕК "Енергоатом": "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії" СОУ НАЕК 038:2021, при наявності товарно-супровідних документів передбачених пунктом 8.2. даного договору.

Згідно з положеннями пункту 8.3. договору, успішне проходження продукцією вхідного контролю (ВК-1) підтверджується відповідним актом та ярликом на придатну продукцію згідно Стандарту Державного підприємства "НАЕК "Енергоатом" Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії" СОУ НАЕК 038:2021.

Відповідно до п. 8.4. договору сторони погодили, що датою поставки продукції є дата підписання видаткової накладної або накладної вантажоодержувачем. Ризик випадкового пошкодження або знищення продукції переходить до замовника з моменту поставки продукції.

Згідно п. 8.6. договору у випадку виявлення замовником під час приймання продукції невідповідностей щодо кількості, якості, комплектності, відсутності або неналежного оформлення супровідних документів, постачальник зобов`язаний усунути виявлені невідповідності протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмового повідомлення (вимоги) від замовника. У випадку не усунення виявлених невідповідностей протягом вказаного строку, постачальник сплачує замовнику штрафні санкції передбачені пунктом 9.1. даного договору.

Пунктом 9.1. договору передбачено обов`язок постачальника сплатити замовнику пеню у розмірі 0,1 % від суми непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочення, при цьому, у випадку прострочення поставки (недопоставки) продукції понад тридцять днів, постачальник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7% вказаної вартості. У випадку порушення постачальником взятих на себе зобов`язань по поставці продукції відносно якості або комплектності, постачальник сплачує замовнику штраф у розмірі 20% вартості неякісної (некомплектної) продукції.

Відповідно до пункту 6.2. договору про дату оформлення ярлика на придатну продукцію замовник письмово повідомляє постачальника не пізніше 5 робочих днів з дати оформлення ярлика.

Відповідно до п. 12.1 договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та скріплений печатками (для контрагентів які застосовують печатку). Строк дії даного договору - по 30.03.2025, а в частині виконання гарантійних зобов`язань постачальника, що передбачені даним договором - до спливу гарантійних строків.

Договір підписаний уповноваженими представниками позивача та відповідача.

На виконання умов договору, відповідач поставив позивачу продукцію на суму 2 910 000,00 грн.

Без порушення строків, поставка продукції відповідачем здійснена:

- за видатковою накладною № 4 від 05.06.2024 на загальну суму 84 960,00 грн, ВН підписана 06.06.2024 року;

- за видатковою накладною № 5 від 10.06.2024 на загальну суму 840 960,00 грн, ВН підписана 11.06.2024 року;

- за видатковою накладною № 6 від 03.07.2024 на загальну суму 61 248,00 грн, ВН підписана 03.07.2024 року;

- за видатковою накладною № 7 від 03.07.2024 на загальну суму 158 676,00 грн, ВН підписана 03.07.2024 року;

- за видатковою накладною № 8 від 03.07.2024 на загальну суму 159 900,00 грн, ВН підписана 03.07.2024 року;

- за видатковою накладною № 9 від 03.07.2024 на загальну суму 694 044,00 грн, ВН підписана 03.07.2024 року;

- за видатковою накладною № 10 від 04.07.2024 на загальну суму 42 840,00 грн, ВН підписана 08.07.2024 року;

- за видатковою накладною № 11 від 09.07.2024 на загальну суму 78 720,00 грн, ВН підписана 11.07.2024 року;

- за видатковою накладною № 13 від 17.07.2024 на загальну суму 8 940,00 грн, ВН підписана 19.07.2024 року;

- за видатковою накладною № 14 від 01.08.2024 на загальну суму 189 612,00 грн, ВН підписана 02.08.2024 року.

Із порушенням строків поставка продукції відповідачем здійснена згідно:

- видаткової накладної № 15 від 29.08.2024 на загальну суму 32 100,00 грн, ВН підписана 02.09.2024 року;

- видаткової накладної № 17 від 13.09.2024 на загальну суму 46 800,00 грн, ВН підписана 16.09.2024 року.

Нараховані штрафні санкції за порушення строків поставки по ВН №15, 17 відповідачем сплачено добровільно в досудовому порядку.

Згідно з п. 3.1. договору місцем поставки є склад Рівненського відділення філії «ВП Складське господарство" АТ "НАЕК "Енергоатом".

15.07.2024 року відповідачем на склад було поставлено продукцію "контактор КМ- 600ДВ" в кількості 60 шт. на загальну суму 511 200,00 грн згідно видаткової накладної № 12 від 11.07.2024 року.

Відповідно до пункту 8.3 договору успішне проходження продукцією вхідного контролю (ВК-1) підтверджується відповідним актом та ярликом на придатну продукцію згідно Стандарту Державного підприємства "НАЕК "Енергоатом" "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії" СОУ НАЕК 038:2021.

Позивачем 19.07.2024 року, за наслідками здійснення процедури вхідного контролю, було виявлено невідповідність (некомплектність) поставленої продукції умовам договору про що складено довідку № Д1-7-385. В описі зауважень та невідповідностей, що містяться в довідці, вказано про відсутність керуючої контактної групи, що в свою чергу свідчить про некомплектність та неякість продукції (товару). Як наслідок, ярлик на придатну продукцію не видавався.

Згідно пункту 8.6. договору у випадку виявлення замовником під час приймання продукції невідповідностей щодо кількості, якості, комплектності, відсутності або неналежного оформлення супровідних документів, постачальник зобов`язаний усунути виявлені невідповідності протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмового повідомлення (вимоги) від замовника. У випадку неусунення виявлених невідповідностей протягом вказаного строку, постачальник сплачує замовнику штрафні санкції передбачені пунктом 9.1 даного договору.

У відповідності до абз. 2 п. 9.1. договору у випадку порушення "постачальником" взятих на себе зобов`язань по поставці продукції відносно якості або комплектності, "постачальник" сплачує "замовнику" штраф у розмірі 20% вартості неякісної (некомплектної) продукції.

23.07.2024 року позивач направив на адресу відповідача лист-повідомлення № 22-13794/041 в якому вказував на виявлену некомплектність/неякість продукції "контактор КМ-600ДВ" в кількості 60 шт. До листа додано підтверджуючу довідку про виявлені невідповідності на етапі ВК-1 від 19.07.24 № Д1-7-385 (далі - довідка).

26.07.2024 року позивачем отримано від відповідача лист № 726/11 від 26.07.24 в якому відповідач підтверджує, що на етапі вхідного контролю були виявлені невідповідності поставленої продукції та просить повернути його для усунення невідповідностей. На повернення уповноважує свого представника Шевчука В. В.

01.08.2024 року, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення Ф. 119 № 06 009 449 307 33, відповідачем отримано лист позивача №22-13794/041 від 23.07.24 з довідкою.

02.08.2024 року, згідно накладної-вимоги на відпуск № 433 представником відповідача прийнято повернутий товар "контактор КМ-600ДВ" в кількості 60 шт.

Ураховуючи договірні строки передбачені п. 8.6. договору (30 календарних днів), кінцевою датою для усунення виявлених невідповідностей є 31.08.2024 року.

У порушення вищевказаних строків, товар "контактор КМ-600ДВ" в кількості 60 шт. на суму 511 200,00 грн був поставлений на склад позивача 04.09.2024, згідно видаткової накладної № 16 від 02.09.24 року.

Пунктом 9.4 договору поставки передбачено, якщо відповідний спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору відповідно до чинного законодавства України. Претензійний порядок досудового вирішення спорів є обов`язковим.

З метою досудового врегулювання спору щодо сплати штрафних санкцій за порушення умов договору, позивач надіслав відповідачу претензію № 22-18192/001-юр від 01.10.2024 про сплату штрафних санкцій.

Згідно відповіді відповідача від 22.10.24 № 1022/5, останній частково визнав претензію та здійснив добровільну сплату пені за порушення строків поставки, зокрема по ВН № 15 та № 17. Проте відповідачем не визнається нарахований штраф згідно претензії в розмірі 102 240,00 грн.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 28.01.25 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техкоменерго" на користь Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" - 30 672 грн. 00 коп. - штрафу та 3 028 грн. 00 коп. судового збору. Вирішено наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили. Відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техкоменерго" на користь Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" - 71 568 грн. 00 коп. - штрафу.

Мотивами оскаржуваного судового рішення є те, що на позивача покладено обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Суд першої інстанції надавши оцінку доказам, які наявні в матеріалах справи та заслухавши усні пояснення представників сторін виснував, що позивачем не доведено понесення збитків, пов`язаних з несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язання за договором. Поряд із сим суд першої інстанції зазначив, що штраф є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом. Із огляду на зазначене судом першої інстанції зменшено розмір штрафу на 70% та стягнуто з відповідача 30 672 грн штрафу.

Не погоджуючись із оскаржуваним судовим рішенням через підсистему "Електронний Суд" від позивача до суду апеляційної інстанції надійшла апеляційна скарга. Так, у апеляційній скарзі Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" зазначає на тому, що:

- місцевим господарським судом не враховано приписи ч.1 ст. 550 ЦК України, згідно якої право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання;

- суд першої інстанції не врахував правові позиції, висвітлені у постановах Верховного Суду від 27.02.2019 у справі №910/9765/18 та від 21.02.2024 у справі №922/3438/23. При цьому апелянт зауважує, що місцевий господарський суд лише формально покликається в оскаржуваному судовому рішенні на норми законодавства щодо зменшення неустойки, однак, без будь-якої прив`язки до обставин даної справи, що виключає наявність підстав для зменшення розміру штрафу саме у цій конкретній справі;

- відповідачем порушено норми процесуального права під час подання відзиву на позовну заяву, адже останнім було подано відзив на позовну заяву 20.01.2025, хоча ухвалою Господарського суду Рівненської області від 08.01.25 у даній справі клопотання представника відповідача було задоволено та продовжено ТОВ "Техкоменерго" строк для підготовки письмового відзиву на позов до 17.01.2025.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 2 статті 4 ГПК України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст.174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Також п. 3 ч. 1 ст. 3, ст. 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписом ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно - правовими актами щодо окремих видів договорів.

Керуючись принципом свободи договору сторони за взаємною згодою мають право визначати штрафні санкції, їх кількість, вид, розмір та види порушення зобов`язання, за якими застосовується неустойка тощо.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (частини перша статті 216 ГК України).

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 4 статті 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до частини 2 статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно частини 3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Щодо поданої заяви Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція про залишення без розгляду відзиву на апеляційну скаргу ТОВ "Технокоменерго", колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Рівненської області від 28.01.25 у справі №918/1096/24. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Запропоновано відповідачу у строк до 20.03.2025 надати суду обґрунтований відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому статтею 263 ГПК України та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів позивачу.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву та 01.05.25 через підсистему "Електронний Суд" подав письмові пояснення на апеляційну скаргу, у яких висвітлив свою правову позицію з приводу доводів та вимог апеляційної скарги та оскаржуваного судового рішення.

05.05.25 через підсистему "Електронний Суд" від позивача надійшла заява про залишення без розгляду відзиву на апеляційну скаргу представника ТОВ "Техкоменерго" з огляду на те, що відповідач невчасно подав відзив та не подав заяву про поновлення пропущеного процесуального строку в порядку ст. 119 ГПК України.

Так, суд апеляційної інстанції звертає увагу на правові висновки, висвітлені у постанові Верховного Суду від 09.04.2024 у справі №922/2822/23:

"Ухвалою Верховного Суду від 15.03.2024, зокрема, відкрито касаційне провадження у справі №922/2822/23 на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України за касаційною скаргою на рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 19.03.2024, зокрема, відкрито касаційне провадження у справі №922/2822/23 на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України за касаційною скаргою на додаткову постанову суду апеляційної інстанції.

Від відповідача 04.04.2024 через підсистему «Електронний суд» надійшов до Суду відзив на касаційні скарги.

Втім, у пункті 3 резолютивної частини ухвали від 15.03.2024 у справі №922/2822/23 вказано, що учасники справи мають право подати відзиви на касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції до 02 квітня 2024 року, у свою чергу, відповідачем до відзиву клопотання, визначені статтею 119 ГПК України, не подано.

З огляду на викладене, заслухавши думку учасників справи, Суд протокольною ухвалою від 09.04.2024 відзив у частині доводів щодо касаційної скарги на рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції долучив як письмові пояснення, з огляду на статтю 42 ГПК України до матеріалів справи, та оцінюватиме їх у межах статті 300 ГПК України, в іншій частині як відзив (щодо оскарження додаткової постанови)".

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ГПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.

Так, відповідно до п. 3 ч. 42 ГПК України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Згідно ч. 8 ст. 252 ГПК України визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Ураховуючи судову практику Верховного Суду, а також приписи ГПК України щодо процесуальних прав учасників справи (яким є, зокрема, сторона у даній справі, відповідач ТОВ "Техкоменерго") суд апеляційної інстанції долучає до матеріалів справи письмові пояснення відповідача та відмовляє у задоволенні заяви Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" про залишення без розгляду відзиву на апеляційну скаргу, адже відповідачем подано саме письмові пояснення, а не відзив на апеляційну скаргу, що є процесуальним правом учасника справи та підлягає дослідженню судом під час розгляду справи у порядку спрощеного провадження згідно ст.ст. 42, 252 ГПК України та в межах статті 269 ГПК України.

Щодо незгоди Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" з ухваленим оскаржуваним судовим рішенням в частині порушень місцевим господарським судом приписів ГПК України, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Так, у апеляційній скарзі позивач вказує, зокрема, на те, що відповідачем порушено норми процесуального права та подано відзив на позовну заяву невчасно.

Як убачається з матеріалів справи ухвалою Господарського суду Рівненської області від 04.12.24 у справі № 918/1096/24 відкрито провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду. Згідно п. 5 резолютивної частини ухвали запропоновано відповідачу у строк до 06.01.25 подати відзив і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову.

07.01.25 до підсистеми "Електронний Суд" від представника відповідача до місцевого господарського суду надійшло клопотання від 06.01.25 про продовження процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву.

Так, у зазначеному клопотанні представником відповідача зазначено, що з моменту укладання договору про надання правової допомоги представник ТОВ "Техкоменерго" перебуває на лікарняному у зв`язку з участю в дорожньо-траспортній пригоді. На підтвердження зазначеної обставини представником долучено до заяви про продовження процесуального строку висновки про тимчасову непрацездатність №Т5АХ-353Н-628Т-645Т (період непрацездатності з 24.12.2024 по 30.12.2024 включно), №8Х75-НХ86-8МВ8-73Н4 (період непрацездатності за 02.01.2025 по 06.2025) та протокол про адміністративне правопорушення №201217.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 08.01.25 у цій справі клопотання представника відповідача задоволено. Продовжено ТОВ "Техкоменерго" строк для підготовки письмового відзиву на позов до 17.01.2025 року.

Як зазначає апелянт відповідачем 20.01.25, в порушення вже продовжених процесуальних строків, було подано відзив на позовну заяву. Ця обставина встановлена та висвітлена в оскаржуваному рішенні Господарського суду Рівненської області від 28.01.25. Натомість, судом першої інстанції було прийнято такий відзив без жодних обґрунтувань, щодо наявності/відсутності поважних причин порушення строків. Клопотань про повторне поновлення процесуальних строків від відповідача не надходило.

Дослідивши поданий ТОВ "Техкоменерго" відзив на позовну заяву, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що процесуальний документ сформований в підсистемі "Електронний Суд" 17.01.2025, однак зареєстрований відповідальною особою канцелярії Господарського суду Рівненської області за вх. №431/25 20.01.25. Суд апеляційної інстанції зауважує, що 17.01.2025 за календарним днем є п`ятницею, а тому, процесуальний документ зареєстровано у перший робочий день 20.01.2025.

Відповідно до ч.ч. 6,7 ст. 116 ГПК України останній день строку триває до 24 години, але коли в цей строк слід було вчинити процесуальну дію тільки в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Із огляду на зазначене колегія суддів апеляційної інстанції виснує, що доводи позивача про порушення відповідачем процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву не віднайшли свого підтвердження з огляду на те, що відзив сформовано в підсистемі "Електронний Суд" 17.01.2025, а реєстрація вхідної кореспонденції є обов`язком відповідальної особи відділу канцелярії суду, а не учасника спору та не може покладати на останнього тягар відповідальності за реєстрацію кореспонденції у інший день.

Щодо незгоди апелянта зі зменшенням місцевим господарським штрафних санкцій, заявлених до стягнення суми, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Так, у постанові Верховного Суду від 02.04.2025 у справі №914/2711/22 висвітлено наступну правову позицію:

"Відповідно до частини першої статті 233 ГК у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною ж третьою статті 551 ЦК встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Судова практика щодо застосування вказаних норм ГК та ЦК наразі є усталеною (див. зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №923/587/20, від 01.10.2020 у справі №904/5610/19, від 02.12.2020 у справі №913/698/19, від 26.01.2021 у справі №922/4294/19, від 24.02.2021 у справі №924/633/20, від 03.03.2021 у справі №925/74/19, від 16.03.2021 у справі №910/3356/20, від 30.03.2021 у справі №902/538/18, від 19.01.2021 у справі №920/705/19, від 27.01.2021 у справі №910/16181/18, від 31.03.2020 у справі №910/8698/19, від 11.03.2020 у справі №910/16386/18, від 09.07.2020 у справі №916/39/19, від 08.10.2020 у справі №904/5645/19, від 14.04.2021 у справі №922/1716/20, від 13.04.2021 у справі №914/833/19, від 22.06.2021 у справі №920/456/17) і відповідно до неї при визначенні розміру неустойки судам належить керуватися наступними загальними підходами (правилами):

- обидва кодекси містять норми, які дають право суду зменшити розмір обрахованих за договором штрафних санкцій, але ГК вказує на неспівмірність розміру штрафних санкцій з розміром збитків кредитора як на обов`язкову умову, за наявності якої таке зменшення є можливим, тоді як ЦК виходить з того, що підставою зменшення можуть бути й інші обставини, які мають істотне значення;

- зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки;

- довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання;

- неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора;

- господарський суд повинен надати оцінку як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення;

- закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення;

- чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, а тому таке питання вирішується господарським судом згідно статті 86 ГПК, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів;

- підприємництво за своєю суттю є ризикованою діяльністю, в Україні діє принцип свободи договору та заборони суперечливої поведінки, сторони добровільно уклали договір і визначили штрафні санкції, тому суд має зменшувати розмір таких санкцій саме у виключних випадках з урахуванням всіх обставин справи.

Тобто, при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій судам належить брати до уваги як обставини, прямо визначені у статті 233 ГК та статті 551 ЦК, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними.

При цьому, суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення штрафних санкцій; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення неустойки. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи. Суд повинен належним чином мотивувати своє рішення про зменшення неустойки, із зазначенням того, які обставини ним враховані, якими доказами вони підтверджені, які аргументи сторін враховано, а які відхилено (статті 86, 236-238 ГПК). Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 17.07.2021 у справі №916/878/20.

Так, стаття 86 ГПК передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина п`ята статті 236 ГПК України).

Таким чином, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

З обставин цього спору вбачається, що така оцінка була проведена судами попередніх інстанції, а відповідна мотивація викладена в судових рішеннях. Ця мотивація співпадає із усталеними підходами, які склалися в судовій практиці при вирішенні питання щодо зменшення розміру неустойки, і протилежні доводи касаційної скарги у цій частині є необґрунтованими".

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне надати оцінку доводам відповідача про наявність обставин, які можуть бути підставою для зменшення штрафних санкцій, адже як вбачається з матеріалів справи саме він є заінтересованою особою, яка заявила пов`язане з цим клопотання та просила врахувати відзив на позовну заяву при розгляді справи №918/1096/24 і зменшити суму штрафних санкцій, передбачених п. 9.1 договору поставки №53-122-01-24-14796 від 21.05.2024 на 90%, а саме до 10 224 грн.

Так, ТОВ "Техкоменерго" зазначає про те, що:

- 98% номенклатури товару за договором поставлені без порушення якості такого товару та відповідно, ТОВ "Техкоменерго" добросовісно виконав свої зобов`язання як постачальник за договором;

- відповідач визнав порушення зобов`язання щодо порушення строків поставки товару та сплатив відповідну пеню, що підтверджується й самим позивачем;

- згідно п. 8.6 договору строк порушення зобов`язання за видатковою накладною №16 від 02.09.2024 становить 5 календарних днів, що свідчить про намагання відповідачем виконати якомога швидше покладене на останнього зобов`язання за договором;

- відповідач належним чином виконав поставку 66 позицій номенклатури товару за договором та жодних претензій щодо якості товару позивач не має;

- у позивача відсутні будь-які збитки внаслідок протермінування строку заміни неякісного товару відповідачем;

- відповідач не є виробником товару та не має можливості оперативно повторно замінити товар, що в свою чергу залежить від дій третіх осіб (виробників обладання та/або дистриб`юторів).

У той же час в апеляційній скарзі АТ "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" вказує на приписи ст. 42 ГК України згідно якого підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Також апелянт зауважує на принципі свободи договору.

Ураховуючи вищезазначені доводи сторін, колегія суддів апеляційної інстанції під час ухвалення даного судового рішення враховує: добровільне виконання відповідачем зобов`язань по сплаті пені; темпоральний критерій, а саме усунення недоліків 02.09.2024 замість визначеного строку поставки - 31.08.2024 (незначне порушення строків); відповідач не є виробником товару та заміна товару залежить від дій третіх осіб; відсутність в матеріалах справи доказів реально понесених збитків позивачем у період прострочки (5 днів) поставки товару належної якості.

Частиною 3 ст. 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно застосував дискреційні повноваження в даній справі, зменшивши штраф до 30 672 грн, із огляду на доводи сторін та докази, які наявні в матеріалах справи. Відтак доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними та документально необґрунтованими, що як наслідок не може бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Сплачений судовий збір згідно ст. 129 ГПК України покладається на АТ "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція".

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 272, 273, 275, 276, 277, 278, 279, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Філії "Відокремленого підрозділу "Рівненської атомної електричної станції" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду Рівненської області від 28.01.25 у справі №918/1096/24 залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до частини 3 статті 287 ГПК України не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Миханюк М.В.