РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.05.2025Справа № 910/2365/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Хоружого Михайла Вячеславовича

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Прозорівський»

про стягнення 226.698,63 грн

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

27.02.2025 до Господарського суду міста Києва через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Хоружого Михайла Вячеславовича до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Прозорівський» про стягнення 226.698,63 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі укладеного між сторонами договору про надання комплексних послуг № 01/11/2021К36 від 01.11.2021 позивач належним чином здійснював утримання, технічне утримання та аварійне обслуговування будинку № 36-Е по вул. Євгена Коновальця у м. Києві від дати укладення договору по 31.03.2022. З 01.01.2022 вартість послуг за договором визначено в сумі 76.000,00 грн, яку відповідач мав сплачувати щомісячно не пізніше 15-го числа місяця, що настає за розрахунковим. Однак, надані позивачем у лютому та березні 2022 року послуги відповідачем сплачено частково в сумі 20.000,00 грн. Позивач відправив відповідачу вимогу від 28.03.2022 про сплату заборгованості за договором. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договором, позивач повідомив листом № 15/04-1 від 15.04.2022 про призупинення з 01.04.2022 обслуговування внутрішньобудинкових систем та обладнання будинку до повного погашення заборгованості. В подальшому позивачем направлено вимогу № 11/02/25-1 від 11.02.2025 про виконання умов договору та сплату штрафних санкцій, яка залишилась без задоволення. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 226.698,63 грн, з яких 132.000,00 грн основного боргу, 35.734,94 грн пені, 47.472,62 грн інфляційних втрат та 11.491,07 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/2365/25 від 06.03.2025 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

10.03.2025 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» відповідних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 відкрито провадження у справі № 910/2365/25; прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Даною ухвалою відповідачу встановлено строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 17.03.2025 було направлено відповідачу в його електронний кабінет в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд», яка отримана останнім 18.03.2025 о 14:10 год., що підтверджується наявним у справі повідомленням про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи, а тому відповідач мав подати відзив на позов у строк до 02.04.2025 включно.

01.04.2025 від відповідача до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує повністю посилаючись на те, що взаємовідносини сторін за договором № 01/11/2021К36 від 01.11.2021 фактично припинились разом із початком повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну. Оскільки в лютому 2022 року з боку позивача було надано меншу частину від погоджених послуг, тому на користь виконавця перераховано оплату пропорційно до наданого об`єму послуг, що включали в себе, у тому числі, послуги бухгалтера з подання звітності. Останній платіж на користь позивач становив 20.000,00 грн, платіжне доручення № 136 від 11.03.2022. в призначенні платежу вказано «оплата за послуги з 01.02.22р.по 23.02.22р». Таке посилання було залишено з боку замовника у зв`язку тим фактом, що із початком повномасштабного вторгнення рф в Україну ФОП Хоружий М.В. просто зник до кінця березня 2022 року, жодних послуг на користь відповідача не надавав і за повідомленою замовнику інформацією виїхав за межі України. 28.03.2022 ФОП Хоружий М. надіслав безпідставне звернення на електронну пошту ОСББ щодо «необхідності здійснення оплати за «повністю» надані ним послуги у лютому та березні 2022 року, де ним було викладено неправдиву інформацію. Відповідач стверджує, що надані позивачем акти прийому-передачі наданих послуг за спірний період є недостовірними документами, оскільки послуги в лютому 2022 року було надано частково та за них було отримано оплату, а перелік послуг «наданих у березні 2022 року», за які вимагав кошти позивач ним фактично не надавався. Тому у відповідь направлено повідомлення про те, що відповідач не буде підписувати складені ним акти за лютий і березень, оскільки всі фірми, у тому числі бухгалтер, по обслуговуванню будинку нові. Відповідач вважає, що позивачем з урахуванням ст.ст. 258, 261 Цивільного кодексу України строк позовної давності щодо нарахування пені закінчився 16.03.2023 та відповідно 16.04.2023. Щодо розрахунку інфляційних втрат та 3% річних зазначає, що із 24.02.2022 було заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» в Україні. Таким, чином, розрахунок поданий позивачем є некоректним, і тому не може бути задоволеним.

14.04.2024 від позивача до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив в якій зазначає, що твердження відповідача про те, що жодного обслуговування у спірний період не здійснювалось, не відповідає дійсності. Послуги надавалися відповідачу належним чином, як у лютому так і у березні 2022 року, пропри війну і запроваджений військовий стан. Відповідач не заявляв претензій щодо невиконання або неналежного виконання позивачем своїх обов`язків по договору ні за лютий, ні за березень 2022 року. Відповідач не надав позивачу письмової мотивованої відмови у прийнятті послуги (роботи) за лютий та за березень 2022 року, однак відмовився їх оплатити. Відповідач фактично в односторонньому порядку змінив умови погодженого договору, зменшивши суму оплати з 76. 000,00 грн до 20.000,00 грн. Від відповідача жодного листа до позивача щодо перешкод, які не дають можливості виконувати свої зобов`язання, не надходило. Також не надходило будь яких пропозицій щодо перегляду умов договору на час військового стану. Таким чином, відповідач не надав належних доказів настання форс-мажору (обставин непереборної сили), які звільнили б його від відповідальності за порушення прийнятих зобов`язань. Вважає, що відповідач не надав належних доказів настання форс-мажору (обставин непереборної сили), які звільнили б його від відповідальності за порушення прийнятих зобов`язань. Позивач заявив вимогу про стягнення неустойки не за весь період прострочення зобов`язання, а лише в межах одного року нарахувань (тобто в межах строку позовної давності, передбаченого ст. 258 Цивільного кодексу України), тому просить суд стягнути не 143.549,79 грн, а тільки 35.734,94 грн. З приводу посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 зазначає, що відповідач не є населенням, а є юридичною особою, а позивач не надавав йому житлово-комунальні послуги, тому відсутні обмеження щодо нарахування штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.11.2021 між Фізичною особою - підприємцем Хоружий Михайлом Вячеславовичем (виконавець, позивач) та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Прозорівський» (замовник, відповідач) укладено договір про надання комплексних послуг № 01/11/2021К36 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору цей договір встановлює порядок та умови виконання робіт і послуг з утримання, технічного та аварійного обслуговування об`єкту, що належать співвласникам багатоквартирного будинку, від імені, в інтересах та за рахунок яких діє замовник, який є юридичною особою, створеною власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна, утримання і використання спільного майна.

Згідно з п. 2.1. договору багатоквартирний будинок, що обслуговується на умовах цього договору, знаходиться за адресою: місто Київ, вул. Євгена Коновальця, будинок 36-Е (далі - об`єкт, будинок).

Спір виник в зв`язку з тим, що відповідач в порушення умов договору не сплатив вартість наданих послуг у лютому та березні 2022 року, у зв`язку з чим виникла заборгованість 132.000,00 грн, а також позивачем за несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов`язанні нараховані 35.734,94 грн пені, 47.472,62 грн інфляційних втрат та 11.491,07 грн 3% річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з п. 13.2. договору даний договір діє до 31 жовтня 2022 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Відповідно до п. 5.1. договору вартість послуг за цим договором становить 135.000,00 грн з ПДВ, щомісячно впродовж дії цього договору.

Додатковою угодою № 1 від 01.01.2022 сторонами внесено зміни до п. 5.1. договору та встановлено, що вартість послуг за цим договором з 1 січня 2022 року становить 107.000,00 грн з ПДВ, щомісячно впродовж дії цього договору.

Додатковою угодою № 2 від 01.02.2022 сторонами внесено зміни до п. 5.1. договору та встановлено, що вартість послуг за цим договором з 1 лютого 2022 року становить 76.000,00 грн з ПДВ, щомісячно впродовж дії цього договору.

Згідно з п. 9.1. договору комунікація та спілкування між замовником та виконавцем може здійснюватись за допомогою телефонних дзвінків на/з номери зазначені у цьому договорі та відповідних додатках до нього, електронних поштових скриньок, поштовими листами.

Відповідно до п. 9.2.3. договору для комунікації з виконавцем замовник може використовувати засоби електронної пошти e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно з п. 9.5.3. договору для комунікації із замовником виконавець може використовувати засоби електронної пошти e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з п. 4.2. договору основним показником якості наданих послуг за цим договором є виконання робіт і послуг, факт виконання яких підтверджується актами та іншими первинними, супровідними документами.

Відповідно до п. 10.1. договору виконавець звітує перед замовником за цим договором щомісячно у формі актів наданих послуг та виконаних робіт.

Згідно з п. 10.2. договору акти виконаних робіт виконавець формує до 5-го числа місяця, що слідує за звітним.

Відповідно до п. 10.3. договору виконавець передає акти виконаних робіт та наданих послуг замовнику на погодження та підпис у спосіб визначений цим договором, нарочно замовнику через своїх співробітників та/або уповноважених осіб або відправляє способом поштового зв`язку із повідомленням про вручення.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем складено наступні акти прийому-передачі наданих послуг на загальну суму 152.000,00 грн, які з боку відповідача не підписані та не скріплені печаткою:

від 28.02.2022 на суму 76.000,00 грн (за лютий 2022 року);

від 31.03.2022 на суму 76.000,00 грн (за березень 2022 року).

28.03.2022 позивачем з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_2 на електрону пошту відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1, що зазначені в договорі як засоби зв`язку, було надіслано вимогу про сплату наданих у лютому 2022 році за договором послуг вартістю 76.000,00 грн.

Позивач у позовній заяві зазначив, що акт наданих послуг за лютий 2022 року був надісланий відповідачу електронною поштою разом із зазначеною вище вимогою. Відповідач заперечень щодо отримання акту наданих послуг за лютий 2022 року не навів, а отже дана обставина у відповідності до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України не підлягає доказуванню.

З матеріалів справи вбачається, що згідно платіжного доручення № 136 від 11.03.2022 відповідачем частково сплачено послуги в сумі 20.000,00 грн, в «призначенні платежу» вказано - за період з 01.02.2022 по 23.02.2022.

15.04.2022 позивачем з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_2 на електрону пошту відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1, що зазначені в договорі як засоби зв`язку, було надіслано акт виконаних робіт за договором за березень 2022 року на суму 76.000,00 грн.

Відповідач 15.04.2022 у відповідь з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 на електронну пошту позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив, що акти виконаних робіт за лютий та березень ніхто підписувати не буде; все нове - фірми з обслуговування та бухгалтер.

З матеріалів справи вбачається, що в подальшому 17.11.2022 позивачем на адресу відповідача було надіслано рекомендованою кореспонденцією за № 461 рахунок № 01/03/22К36 від 01.03.2022 за лютий 2022 року на суму 76.000,00 грн; акт прийому-передачі наданих послуг від 28.02.2022 за лютий 2022 року на суму 76.000,00 грн; рахунок № 01/04/22К36 від 01.04.2022 за березень 2022 року на суму 76.000,00 грн; акт прийому-передачі наданих послуг від 31.03.2022 за березень 2022 року на суму 76.000,00 грн, вимогу № 28/03-1 від 28.03.2022; повідомлення № 15/04-1 від 15.04.2022 про призупинення договору, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 17.11.2022.

Згідно роздруківки з офіційного сайту АТ «Укрпошта» в мережі Інтернет вбачається, що відправлення за трекінгом № 461 не вручено адресату, причина не вручення 23.03.2023 «по заяві», однак не вказано чиєї відправника чи одержувача.

У суду відсутня можливість встановити причини повернення даного відправлення з огляду на сплив строку зберігання інформації щодо цього відправлення на офіційному сайті АТ «Укрпошта» в мережі Інтернет.

Як зазначає відповідач ним, у зв`язку з тим, що позивачем надано меншу частину від погоджених послуг за договором, на підставі п. 6.4.5. договору, здійснено перерахунок послуг за лютий 2022 року та визначено його у розмірі 20.000,00 грн.

Суд вважає, що такі дії відповідача суперечать умовам договору, з огляду на наступне.

Так, згідно п. 6.4.5 договору визначено, що замовник має право проводити перерахунок розміру оплати за неналежне надання послуг відповідно до умов договору.

Однак, пунктом 6.4.2 договору визначено, що при невиконанні або неналежному виконанні виконавцем своїх обов`язків на підставі двостороннього акту претензії, який складається в довільній формі, при присутності співробітника виконавця, вимагати перерахунку вартості обслуговування.

Виконавець має право не прийняти акт претензію, якщо він складений без присутності представника виконавця а не було надано обґрунтованих претензій представнику виконавця (п. 6.5.4. договору).

Доказів того, що відповідачем складено акт претензію та надіслано або вручено позивачу не подано.

Більш того, матеріали справи взагалі не містять жодних доказів того, що відповідач звертався до позивача щодо обсягу та якості наданих у спірний період послуг та/або здійснення перерахунку вартості цих послуг з урахуванням фактичного обсягу їх надання.

Посилання відповідача на те, що ним 01.02.2022 на електрону пошту позивача направлялось звернення щодо наявності претензій до виконання позивачем обов`язків не приймаються судом до уваги, оскільки стосуються наданих послуг у січні 2022 року, що не є предметом спору у даній справі.

Відповідач зазначає, що відповідач із початком повномасштабного вторгнення рф в Україну жодних послуг не надавав та виїхав за межі України, проте такі твердження не заслуговують на увагу суду, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Крім того суд відзначає, що з умов договору не вбачається, що обумовлені договором послуги виконуються особисто позивачем.

Суд вважає слушними посилання позивача на те, що договір включає в себе комплекс робіт та послуг з утримання, технічного та аварійного обслуговування будинку, серед яких є роботи та послуги, що надаються сезонно, періодично, цілодобово або за потреби/вимоги і сплачуються на щомісячній основі незалежно від об`єму та/або кількості послуг та отриманих заявок.

Згідно з п. 10.4. договору замовник зобов`язаний протягом 2 (двох) робочих днів підписати акт та надіслати його виконавцю. Якщо замовник протягом двох робочих днів не підписує наданий виконавцем акт наданих послуг (робіт) і не надає письмової мотивованої відмови у прийнятті послуги (роботи) через її невідповідність замовленню, послуга вважається прийнятою.

Відповідно до п. 10.5. договору якщо замовник не матиме заперечень до актів, складених виконавцем протягом строку, встановленого договором, то послуга (робота) вважатиметься наданою (виконаною). Виконавець може підписати акт в односторонньому порядку. Такий акт вважатиметься погодженим, а послуги (роботи) - наданими в повному обсязі.

Проте, відповідач отримавши акти прийому-передачі наданих послуг від 28.02.2022 та від 31.03.2022 не підписав їх та не повернув позивачу, мотивованої письмової відмови у прийняті послуг також не надав, а отже в силу умов п. 10.4. та п. 10.5. договору послуги за вказаними актами за договором вважаються наданими та прийнятими відповідачем без зауважень.

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу України визначено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Пунктом 5.2. договору визначено, що оплата здійснюється замовником у безготівковій грошовій формі на банківський рахунок виконавця щомісячно до 10-го та не пізніше 15-го числа місяця, що настає за розрахунковим. За дату оплати приймається дата поступлення коштів на поточний рахунок виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 6.2.2. договору замовник зобов`язаний своєчасно оплачувати надані виконавцем послуги та роботи на умовах та в порядку, визначеному цим договором.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача з досудовою вимогою № 11/02/25-1 від 11.02.2025 про сплату заборгованості, що складається з 132.000,00 грн основного боргу, 142.081,51 грн пені, 47.472,62 грн інфляційних втрат та 11.339,17 грн 3% річних.

Дана вимога надіслана 13.02.2025 рекомендованою кореспонденцією № 987, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 13.02.2025 та отримана відповідачем 17.02.2025, що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту АТ «Укрпошта» в мережі Інтернет вбачається, що відправлення за трекінгом № 987.

Відповідач дану вимогу позивача залишив без відповіді та задоволення.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріали справи свідчать, що в порушення умов договору відповідачем не здійснено оплату наданих послуг за лютий та березень 2022 року у повному обсязі на загальну суму 132.000,00 грн (76.000,00 грн + 76.000,00 грн - 20.000,00 грн), внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем у зазначеному розмірі.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів того, що відповідачем виконано зобов`язання по сплаті наданих послуг не подано.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача вартості наданих послуг в розмірі 132.000,00 грн.

Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується що відповідач, в порушення умов договору, у визначений строк зобов`язання щодо оплати наданих послуг не здійснив, та є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст.ст. 546, 547 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 5.4. договору за недотримання строків оплати зазначених в цьому договорі замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, нарахованої протягом всього періоду прострочення зобов`язання, та 3% річних від суми боргу. Сума боргу сплачується замовником з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даною нормою передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов`язання щодо оплати за надані послуги, а також передбачили інший період нарахування ніж встановлений законом, оскільки зазначили, що нарахування здійснюється по день фактичної оплати.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивачем пред`явлено до стягнення з відповідача 35.734,94 грн пені нарахованої із застосуванням подвійної облікової ставки НБУ на суму боргу 132.000,00 грн за період з 01.01.2024 по 25.02.2025.

В зв`язку з тим, що взяті на себе зобов`язання по сплаті наданих послуг відповідач не виконав, він повинен сплатити позивачу, крім суми основного боргу, пеню розмір якої, за обґрунтованими розрахунками позивача становить 35.734,94 грн.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 35.734,94 грн обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності щодо нарахування пені за прострочення сплати послуг за лютий та березень 2022 року, який на думку відповідача сплив 16.03.2023 та 16.04.2023 не заслуговують на увагу суду з огляду на наступне.

Як зазначалось вище, сторони фактично у договорі передбачили нарахування пені за період, що перевищує шестимісячний період нарахування, встановлений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, у зв`язку з чим позивач обрав початком періоду нарахування пені не від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (з 16.03.2022 та відповідно 16.04.2022), а з 01.01.2024.

Відповідно до ч. 1 ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Підпунктом 2 пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 2120-ІХ від 15.03.2022 «Про несення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», доповнено розділ «Прикінцеві положення» Цивільного кодексу України пунктом 19 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу, продовжуються на строк його дії».

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 на території України із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та наразі триває.

Чинною редакцією п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (набрала чинності 30.01.2024) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем на момент звернення з позовом до суду не пропущений встановлений ст. 258 Цивільного кодексу України строк позовної давності щодо нарахування пені.

В зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті за надані послуги позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 47.472,62 грн інфляційних втрат та 11.491,07 грн 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 47.472,62 грн інфляційних втрат та 11.491,06 грн 3% річних.

В іншій частині 3% річних позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачем допущено арифметичну помилку при підрахунку загальної суми 3% річних.

Відповідач в обґрунтування відсутності підстав для нарахування інфляційних втрат та 3% річних посилається на те, що постановою Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням.

Дані посилання відповідача судом не приймаються до уваги, оскільки заборона, встановлена постановою Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 тільки для категорії споживачів «населення», до якої відповідач не відноситься, та за несвоєчасну та/або неповну несплату за «житлово-комунальні послуги», які не є предметом договору.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Хоружого Михайла Вячеславовича є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стосовно розподілу витрат позивача на правову допомогу в розмірі 15.000,00 грн слід зазначити наступне.

Згідно ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частина 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Стаття 161 Господарського процесуального кодексу України визначає, що заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

У позовній заяві позивачем наведено попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат на правничу допомогу в розмірі 15.000,00 грн.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

08.02.2025 між Адвокатським об`єднанням «Агер» (адвокат) та Фізичною особою-підприємцем Хоружим Михайло Вячеславовичем (Клієнт) укладено договір № 08/02/25 про надання правової (правничої) допомоги (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору адвокат бере на себе зобов`язання здійснювати захист, представництво інтересів та надавати певні види правової (правничої) допомоги Клієнту по стягненню заборгованості з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Прозорівський», що виникла з договору № 01/11/2021К36 про надання комплексних послуг від 01.11.2021, здійснити супровід розгляду його справи у суді першої інстанції, апеляційної та касаційної інстанції, а також на стадії виконання судового рішення, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та компенсувати фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до п. 1.4. договору у відповідності до умов цього договору адвокат надає Клієнту правову (правничу) допомогу шляхом:

1.4 1. Надання усних та письмових консультацій:

1.4.2. Складання процесуальних та інших документів (листів, скарг, заяв, претензій, вимог, позовних заяв, відзивів, відповідей на відзив, заперечень, пояснень, клопотань, апеляційних та касаційних скарг, тощо) і їх подачі до:

- загальних та/або спеціалізованих судів (господарських, адміністративних) всіх інстанцій (першої, апеляційної, касаційної):

- до органів та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів;

- правоохоронних органів України;

- підприємств, установ, організацій, незалежно від форм власності та підпорядкування та фізичних осіб;

1.4.3. Представництва та захисту інтересів Клієнта в судах, державних органах, органах місцевою самоврядування, перед юридичними та фізичними особами, тощо.

На представництво інтересів Фізичної особи-підприємця Хоружого Михайла Вячеславовича адвокатом Лехкар О.В. видано ордер серії ВХ № 1090233 від 25.02.2025.

Підтвердженням того, що Лехкар О.В. є адвокатом свідчить свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 558 від 08.09.2011.

Згідно з п. 5.2. договору винагорода (гонорар) адвоката (вартість правової (правничої) допомоги за представництво інтересів Клієнта та супровід розгляду цієї справи у суді першої інстанції встановлюється у фіксованому розмірі і складає 15.000,00 грн без ПДВ.

Згідно з п. 5.6. договору винагорода адвоката (вартість правової (правничої) допомоги) за цією угодою не залежить від кількості судових засідань, обсягу і кількості підготовлених процесуальних документів, тривалості розгляду справи у судах, часу, витраченого на підготовку необхідних процесуальних документів.

Відповідно до п. 5.7.1. договору оплата за цим договором здійснюється в наступному порядку: за представництво інтересів Клієнта та супровід розгляду цієї справи у суді першої інстанції Клієнт сплачує частину винагороди у розмірі 8.000,00 грн протягом трьох днів з дня укладання цього договору, іншу частину винагороди у розмірі 7.000,00 грн Клієнт сплачує протягом п`яти днів з дня винесення судом ухвали про відкриття провадження у справі.

Адвокатським об`єднанням «Агер» було виставлено Клієнту рахунок на оплату № 1 від 10.02.2025 на надання правової (правничої) допомоги по стягненню заборгованості з ОСББ «Прозорівський», що виникла з договору № 01.112021К36 від 01.11.2021, на суму 8.000,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач згідно платіжної інструкції № 2.92832927.1 від 10.02.2025 (призначення платежу: надання правової (правничої) допомоги по стягненню заборгованості з ОСББ «Прозорівський», що виникла з договору № 01.112021К36 від 01.11.2021) перерахував на рахунок Адвокатського об`єднання «Агер» за надання правової допомоги кошти в сумі 8.000,00 грн.

31.03.2025 Адвокатським об`єднанням «Агер» виставлено Клієнту рахунок на оплату № 2 на надання правової (правничої) допомоги по стягненню заборгованості з ОСББ «Прозорівський», що виникла з договору № 01.112021К36 від 01.11.2021, на суму 7.000,00 грн

Згідно платіжної інструкції № 2.112225533.1 від 31.03.2025 позивач перерахував на рахунок Адвокатського об`єднання «Агер» кошти в сумі 7.000,00 грн (призначення платежу надання правової (правничої) допомоги по стягненню заборгованості з ОСББ «Прозорівський», що виникла з договору № 01.112021К36 від 01.11.2021).

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката не подано; не співмірність витрат не доведено.

Слід зазначити, що за змістом статті ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19).

Адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Отже, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

На підтвердження надання правової допомоги суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.09.2020 у справі № 520/9408/18.

Наявними в матеріалах справи документами підтверджується факт надання та сплати правової допомоги позивачу на погоджену між адвокатом та Клієнтом суму у розмірі 15.000,00 грн.

Суд приходить до висновку про відповідність заявленого позивачем розміру витрат на професійну правову допомогу критеріям, що визначені ст. 126 Господарського процесуального кодексу України та не вбачає підстав для його зменшення.

Враховуючи те, що позивачем підтверджено правовий статус адвоката, співмірність розміру витрат з наданими послугами та їх оплату, господарський суд дійшов висновку, що у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивача на професійну правничу допомогу покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам в сумі 14.999,99 грн.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Прозорівський» (01113, м. Київ, вул. Євгена Коновальця, 36-Е; ) на користь Фізичної особи-підприємця Хоружого Михайла Вячеславовича ( АДРЕСА_1 ; код РНОКПП НОМЕР_1 ) 132.000 (сто тридцять дві тисячі) грн 00 коп. основного боргу, 35.734 (тридцять п`ять тисяч сімсот тридцять чотири) грн 94 коп. пені, 47.472 (сорок сім тисяч чотириста сімдесят дві) грн 62 коп. інфляційних втрат, 11.491 (одинадцять тисяч чотириста дев`яносто одна) грн 06 коп. 3% річних, 2.720 (дві тисячі сімсот двадцять) грн 38 коп. витрат по сплаті судового збору та 14.999 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн 99 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя В.В.Сівакова