ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

20.05.2025 Справа№914/1519/25

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 , місто Дрогобич, Львівська область

про забезпечення позову

у справі №914/1519/25

за позовом ОСОБА_1 , місто Дрогобич, Львівська область

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Квадрат», місто Трускавець, Львівська область

за участі третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , місто Дрогобич, Львівська область

за участі третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , місто Дрогобич, Львівська область

про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТзОВ «Квадрат» та змін до статуту.

Представники учасників справи не викликались.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Квадрат» про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТзОВ «Квадрат» від 17.02.2015, оформлені протоколом №3 від 17.02.2015 та додатком №2 змін до Статуту від 17.02.2015.

У позовній заяві позивач зазначив третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та приватного нотаріуса Манзілевську Тетяну Станіславівну.

Ухвалою від 20.05.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, постановив залучити до участі у справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як третіх осіб 1, 2, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Разом із поданням позовної заяви позивачем подано заяву про забезпечення позову б/н від 15.05.2025 (вх.№2116/25 від 16.05.2025), в якій просить суд 1) заборонити приватному нотаріусу Манзілевській Тетяні Станіславівні видавати свідоцтво про право на спадщину, що стосується часток в ТзОВ «Квадрат» () до завершення розгляду справи по суті; 2) заборонити державним та приватним нотаріусам України, у тому числі приватному нотаріусу Манзілевській Тетяні Станіславівні вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо ТзОВ «Квадрат» () в Єдиному держаному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань до завершення розгляду справи по суті.

Правова позиція позивачів.

Заява про вжиття заходів до забезпечення позову обґрунтована тим, що оскільки зміни вже внесені до Єдиного держаного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань то існує обґрунтований ризик вчинення нових реєстраційних дій на підставі спірних документів або повторного їх подання на державну реєстрацію, що ускладнить або унеможливить виконання майбутнього рішення суду. Зокрема, існує реальна загроза звернення спадкоємців учасника товариства або інших осіб до нотаріуса (у тому числі приватного нотаріуса Манзілевської Тетяни Станіславівни, яка відкрила спадкову справу щодо частки у статутному капіталі ТзОВ «Квадрат») з метою проведення нових реєстраційних дій.

У заяві про забезпечення позову позивачем зазначено, що спір стосується перерозподілу часток у статутному капіталі товариства, що має значення для правового статусу позивача. Внесення нових реєстраційних змін під час розгляду справи унеможливить або ускладнить виконання рішення суду.

Відтак, заявник просить суд 1) заборонити приватному нотаріусу Манзілевській Тетяні Станіславівні видавати свідоцтво про право на спадщину, що стосується часток в ТзОВ «Квадрат» () до завершення розгляду справи по суті; 2) заборонити державним та приватним нотаріусам України, у тому числі приватному нотаріусу Манзілевській Тетяні Станіславівні вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо ТзОВ «Квадрат» () в Єдиному держаному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань до завершення розгляду справи по суті.

Висновки суду.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Так, частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) виключено;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) виключено;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною 1 статті 140 Господарського процесуального кодексу України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Підставами забезпечення позову є: 1) наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі; 2) наявність неможливості захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів; 3) необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав, свобод та інтересів позивача в разі невжиття цих заходів.

Разом з тим, особа яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

За умовами статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на положення статей 13, 74, 80 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 12.06.2019 у справі №910/773/19.

Оскільки позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якого не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не застосовується та не досліджується така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (у цьому висновку суд звертається до правової позиції Верховного Суду, що викладена, зокрема, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 року у справі №910/1040/18 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.11.2019 у справі № 916/1867/19).

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Водночас, у Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України, законів України «Про Вищу раду юстиції», «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо недопущення зловживань правом на оскарження» від 16.06.2011р. №5-рп/2011 зазначено, що регулювання підстав та порядку забезпечення позову здійснюється в інтересах не лише позивача, а й інших осіб - учасників провадження, суспільства, держави в цілому з дотриманням критеріїв домірності (пропорційності).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому наявність таких обставин покладається на заявника. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 13.01.2020 справа №922/2136/17.

Позивач звернулася до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Квадрат» про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТзОВ «Квадрат» від 17.02.2015, оформлені протоколом №3 від 17.02.2015 та додатком №2 змін до Статуту від 17.02.2015, який стосується захисту корпоративних прав, щодо перерозподілу часток у статутному капіталі ТзОВ «Квадрат».

Позивач просить суд забезпечити позов шляхом: 1) заборони приватному нотаріусу Манзілевській Тетяні Станіславівні видавати свідоцтво про право на спадщину, що стосується часток в ТзОВ «Квадрат» () до завершення розгляду справи по суті; 2) заборони державним та приватним нотаріусам України, у тому числі приватному нотаріусу Манзілевській Тетяні Станіславівні вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо ТзОВ «Квадрат» () в Єдиному держаному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань до завершення розгляду справи по суті.

Заявник вважає, що існують реальні підстави вважати, що незабезпечення позову може мати негативні наслідки у вигляді вчинення нових реєстраційних дій на підставі спірних документів або повторного їх подання на державну реєстрацію, що ускладнить або унеможливить виконання майбутнього рішення суду, оскільки на думку заявника, існує реальна загроза звернення спадкоємців учасника товариства або інших осіб до нотаріуса (у тому числі приватного нотаріуса Манзілевської Тетяни Станіславівної, яка відкрила спадкову справу щодо частки у статутному капіталі ТзОВ «Квадрат») з метою проведення нових реєстраційних дій.

Однак, жодних належних та допустимих доказів того, що на дату звернення позивача до суду із заявою про забезпечення позову відповідачу та третім особам 1, 2 або іншим особам не було видано свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 суду не надано, також не надано жодних належних та допустимих доказів того що приватний нотаріус Манзілевська Тетяна Станіславівна відкрила спадкову справу щодо частки у статутному капіталі ТзОВ «Квадрад», що як наслідок ставить під сумнів ефективність захисту прав та законних інтересів позивача шляхом вжиття судом обраного ним заходу забезпечення позову.

Відповідно до частини 2 статті 81 Закону України «Про нотаріат» будь-яке втручання в діяльність нотаріуса, зокрема з метою перешкоджання виконанню ним своїх обов`язків або спонукання до вчинення ним неправомірних дій, у тому числі вимагання від нього, його помічника, інших працівників, які знаходяться у трудових відносинах з нотаріусом, відомостей, що становлять нотаріальну таємницю, забороняється і тягне за собою відповідальність відповідно до законодавства.

Відповідно до підпункту 4.15. пункту 4 Глави 10 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5, Видача свідоцтва про право на спадщину може бути відкладена у разі: витребування нотаріусом відомостей або документів від фізичних або юридичних осіб, при цьому строк, на який може бути відкладено видачу свідоцтва про право на спадщину, не може перевищувати одного місяця; необхідності отримання нотаріусом від заінтересованих осіб згоди на подачу спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, заяви про прийняття спадщини згідно з вимогами частини другої статті 1272 Цивільного кодексу України. За обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Отже, чинним законодавством України прямо передбачений обов`язок нотаріуса зупинити нотаріальне провадження, тобто тимчасово припинити вчинення нотаріальних дій на невизначений строк, за умови надходження від заінтересованої особи відповідної заяви та надання доказів звернення до суду з позовною заявою.

Судом встановлено, що позивачем шляхом подання до суду позовної заяви про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТзОВ «Квадрат» від 17.02.2015, оформлені протоколом №3 від 17.02.2015 та додатком №2 змін до Статуту від 17.02.2015, фактично зводиться до захисту корпоративних прав, щодо перерозподілу часток у статутному капіталі ТзОВ «Квадрат».

Доказів звернення позивача з відповідною заявою до нотаріуса про перебування но розгляді суд поданої ним позовної заяви та зупинення у зв`язку з цим вчинення нотаріальних дій по спадковій справі, а також відмови нотаріуса у прийнятті такої заяви , суду не надано.

З огляду на викладене, враховуючи наявність спеціальної правової норми, яка імперативно визначає підставу обов`язкового зупинення нотаріусом вчинення нотаріальних дій на підставі письмової заяви позивача, як заінтересованої особи, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем ОСОБА_1 , того, що не вжиття судом обраного нею захисту забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення її позовних вимог, оскільки позивач не скористалася наданим їй правом особисто здійснити захист свого інтересу у зазначений вище спосіб.

За вказаних обставин, приймаючи до уваги відсутність належного обґрунтування позивачем обраного ним заходу забезпечення позову з точки зору гарантування ефективного захисту його прав, суд приходить до висновку про відсутність передбачених частиною 2статті 136 Господарського процесуального кодексу України підстав для забезпечення позову, у зв`язку з чим у забезпеченні позову слід відмовити.

Забезпеченням позову обмежуються суб`єктивні права, свободи та інтереси відповідача з метою реалізації в майбутньому рішення суду та задоволених вимог позивачів.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання рішення суду. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Матеріали заяви не містять жодних доказів того, що не вжиття заходів забезпечення позову, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, за захистом яких вони звернулися до суду; спірні правовідносини мають приватно-правовий характер і волевиявлення однієї із сторін щодо спірного об`єкта у таких відносинах не може свідчити про безумовну необхідність обмежити таке волевиявлення у судовому порядку, особливо у випадку коли інша сторона має титульне, захищене законом право щодо об`єкта спору.

Відтак, подана позивачами заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 136, 137, 140, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили у порядку і строки передбачені статтею 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена у порядку і строки визначені розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса сторінки суду http://lv.arbitr.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію.

Ухвалу складено та підписано 20.05.2025

Суддя Сухович Ю.О.