ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.05.2025 Справа №905/239/25

Господарський суд Донецької області у складі судді Аксьонової К.І., розглянувши справу

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська», село Сергіївка, Донецька область,

про стягнення штрафу у сумі 135600,00грн,

без виклику сторін

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Акціонерне товариство «Українська залізниця», м. Київ, звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська», село Сергіївка, Донецька область, про стягнення штрафу у сумі 135600,00грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на застосування до відповідача штрафу у розмірі 135600,00грн внаслідок неправильного зазначення відповідачем маси відправленого вантажу за накладною №49686801 від 23.09.2024, що підтверджується комерційним актом №450003/78 від 25.09.2024.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечує, у разі прийняття судом рішення про задоволення позовних вимог просить зменшити розмір штрафу до 10% від заявленої до стягнення суми або до однієї провізної плати.

Заперечення проти позову обґрунтовані посиланням на такі обставини. Завантаження вугілля відбувалось насипом, вагони не були закритими, отже до вагонів було можливим потрапляння будь-яких інших предметів, у тому числі опадів. Зазначає, що вагони з вантажем під час перевезення скоріш за все перебували під грозовими дощами зливного характеру, з попаданням до вантажу природної вологи, що стало причиною утворення надлишку ваги у вагонах. Позивач прийняв спірні вагони з вантажем до перевезення без зауважень, з огляду на що відповідач вважає неправомірним здійснення перевірки та переваження вагонів на станції. Позивач до позову не додає протокол зважування, у якому зафіксовано вагу. Відсутні будь-які докази понесення позивачем збитків, а також того факту, яким чином виявлені залізницею обставини вплинули на безпеку руху. Відповідач є об`єктом критичної інфраструктури і наразі здійснення ним господарської діяльності значно ускладнено у зв`язку з постійними обстрілами території міста Покровська Донецької області та прилеглих територій, у тому числі майнового комплексу та основних засобів підприємства.

Позивач у відповіді на відзив проти доводів відповідача заперечує, наполягає на задоволенні позовних вимог, зазначавши, що відповідно до положень Статуту залізниць України саме на вантажовідправника покладається обов`язок заповнення залізничної накладної на перевезення вантажу та залізниця не зобов`язана перевіряти дані, зазначені у накладних, фактичним даним при прийнятті вантажу до перевезення; штрафна санкція не є договірною, а випливає з положень Статуту залізниць України, затвердженого постановою №457 від 06.04.1998 Кабінету Міністрів України, якими чітко визначено розмір штрафу, тому підстави для його зменшення на думку позивача відсутні. Проти зменшення заявленого до стягнення штрафу заперечує.

Заперечень на відповідь на відзив відповідач не подав.

Рух справи.

Ухвалою від 10.03.2025 позовну заяву суд залишив без руху. Після виправлення недоліків первісно поданого позову суд відкрив провадження у справі ухвалою від 17.03.2025; розгляд справи вирішив здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Повідомлення сторін про відкриття провадження у справі №905/239/25 суд здійснив шляхом направлення ухвали від 17.03.2025 до електронних кабінетів сторін та їх представників в системі «Електронний суд». Заперечень проти розгляду справи без виклику сторін від учасників справи не надійшло.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Між АТ «Українська залізниця» (перевізник), та Товариством з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська» (замовник, вантажовідправник) був укладений договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, шляхом приєднання відповідача до умов договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 25.02.2020 на підставі заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська» про прийняття в цілому пропозиції (акцепту) укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №36975983/2020-002 від 20.03.2020, яка відповідно до повідомлення про укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №48-36975983/2020-002 від 20.03.2020 прийнята АТ «Укрзалізниця».

Умови договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 25.02.2020 наданій до матеріалів справи в редакції оприлюднені на веб-сторінці позивача: httр://uz-cargo.com/contractprojects.htm 31.07.2024 та введені в дію 01.09.2024.

Предметом вказаного договору перевезення є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг і проведення розрахунків за ці послуги (п.1.1 договору).

Згідно з п.п.1.5, 1.6 договору, цей договір є публічним договором, за яким перевізник бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг, пов`язаних з організацією та здійсненням перевезення вантажів залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх замовників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Пропозиції та зміни до договору приймаються і враховуються відповідно до пунктів 9.3 та 9.4 договору та законодавства. Договір, з урахуванням змін до нього, оприлюднюється перевізником як публічна пропозиція для укладення на веб-сайті http://uz-cargo.com/, з накладенням кваліфікованого електронного підпису.

Відповідно до п. 1.4 договору надання послуг може підтверджуватись одним з таких документів: накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу, іншими документами.

Договір діє з дня його укладення, але не раніше дати введення в дію, що визначається перевізником в повідомленні про оприлюднення договору здійсненого на веб-сайті httр://uz-cargo-com/ та діє до його припинення (п. 12.1 договору).

У виконання договору 23.09.2024 вантажовідправником, Товариством з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська», зі станції Удачна Донецької залізниці на станцію призначення Кривий Ріг-Головний Придніпровської залізниці було направлено за залізничною накладною №49686801 на групу вагонів вантаж концентрат вугілля кам`яного для коксування, марка К-100 у вологому стані. Вантаж маркований катком ущільнювачем та поперечними смугами 1,5-2м, (вантажоодержувач ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг»).

При оформлені залізничної накладної №49686801 відповідачем вказано у вагоні №55420426 масу вантажу нетто 70000кг, у вагоні №65020547 70000кг. Вантаж у вагони завантажено вантажовідправником. Як свідчить розділ 26 накладної №49686801 маса вантажу визначена на вагонних вагах (150т) заводський номер №545 ВВЕТ-150№071201300 ВВЕТ-150№088 (вантажовідправника).

При прибутті вагонів на попутну станцію Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці було проведено перевірку маси вантажу, під час якої встановлено, що маса вантажу у вагонах не відповідає масі, вказаній відправником у накладній №49686801 від 23.09.2024, а саме: у вагоні №55420426 фактична маса брутто склала 97400кг, тара вагону з ПД 23400кг, маса вантажу нетто за ПД 70000кг, фактична маса вантажу нетто 74000кг, що більше документу на 4000кг; у вагоні №65020547 фактична маса брутто склала 96900кг, тара вагону з ПД 23600кг, маса вантажу нетто за ПД 70000кг, фактична маса вантажу нетто 73300кг, що більше документу на 3300кг.

За результатами перевірки на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці складено акти загальної форми №674 та №676 від 25.09.2024. Результат зважувань зафіксовано в книзі обліку контрольних зважувань та перевірки кількості вантажу у вагонах, витяг з якої (копія) міститься в матеріалах справи. Вагони затримано для відвантаження надлишку вантажу.

Невідповідність фактичної маси вантажу у вагонах №55420426 та №65020547 та маси вантажу, яка зазначена у накладній №49686801 від 23.09.2024, засвідчено комерційним актом №450003/78, складеним 25.09.2024 на підставі актів загальної форми №674 та №676 від 25.09.2024. У розділі Д «Опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку» даного акту зазначено, що при зважуванні вагонів у статичному режимі у присутності заст. ДС Опанасюка, агента комерційного Плітченко, агента комерційного Петренко, на справних вагонних 150тн електронно-тензометричних вагах ст.Нижньодніпровськ-Вузол, заводський номер №032, що пройшли держповірку 31.01.2024, виявилось: у вагоні №55420426 вага брутто 97400кг, тара за документом 23400кг, вага нетто 74000кг, що більше ваги вказаної в документі на 4000кг, понад вантажопідйомність на 4000кг; у вагоні №65020547 вага брутто 96900кг, тара за документом 23600кг, вага нетто 73300кг, що більше ваги вказаної в документі на 3300кг, понад вантажопідйомність на 3300кг. Навантаження вантажу у вагоні №55420426 на рівні бортів, у вагоні №65020547 вище бортів на 10см, маркування із застосуванням катку-ущільнювача та поперековими смугами. Поглиблення немає, маркування не порушене. Вагони без торцевих дверей, розвантажувальні люки з обох сторін закриті. Просипання вантажу немає. В технічному відношенні вагони справні. Зав. вантажним двором за штатним розкладом відсутній.

За наслідками контрольного зважування станцією Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці вагони №55420426 та №65020547 відчеплені від основної накладної, відправлено на станцію призначення Кривий Ріг-Головний Придніпровської залізниці, за перевізним документом №47321153 від 05.10.2024; надлишок вантажу загальною вагою 7300 кг вагонів №55420426 та №65020547 відвантажено у вагон №60624889 та відправлено на станцію призначення за перевізним документом №47552161 від 05.10.2024.

Вказані обставини стали підставою для нарахування заявленого до стягнення в межах даного позову штрафу.

Розглядаючи позов по суті, суд виходить з такого.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

З огляду на вимоги ч.ч.1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як встановлено ст.908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.1 ст.307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За змістом ч.5 ст.307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Укладення договору перевезення вантажу відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.307 Господарського кодексу України підтверджується складанням транспортної накладної.

Відповідно до ст. 6 Статуту залізниць України накладна є основним перевізним документом встановленої форми, оформленим відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

Згідно із ст.22 Статуту залізниць України за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом. Під час перевезення масових вантажів у випадках, передбачених Правилами, допускається оформлення однієї накладної (комплекту перевізних документів) на перевезення цілого маршруту або групи вагонів чи комплекту контейнерів (ст. 23 Статуту залізниць України).

Відповідно до п. 2.1 Правил оформлення перевізних документів відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил. У разі пред`явлення вантажу до перевезення навалом, насипом або наливом у графу 20 «Найменування вантажу» вноситься відмітка «навалом», «насипом» або «наливом».

У додатку 3 до цих Правил встановлено, що графа «маса вантажу, визначена відправником» заповнюється, якщо маса вантажу визначена відправником. Вказуються маса у кілограмах брутто вантажу, загальна маса відправки (прописом); у графі «спосіб визначення маси» зазначається спосіб визначення маси вантажу (на вагах, за стандартом, за трафаретом, за обміром, за розрахунками, умовно), тип ваг (товарні, вагонні, елеваторні тощо), їх вантажопідйомність та ким було визначено масу вантажу (залізницею/відправником); у графі «ким завантажено вантаж у вагон (контейнер)» зазначається: відправником або залізницею; у графі «правильність внесених відомостей підтверджую» представник відправника засвідчує правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі. В електронній накладній накладається електронний цифровий підпис відправника.

Пунктом 2.3 Правил оформлення перевізних документів визначено, що представник відправника у графі 55 накладної «Правильність внесених відомостей підтверджую» вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі. Представник відправника повинен мати довіреність на оформлення перевезення.

Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу. Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення (п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення).

Таким чином позивач не зобов`язаний здійснювати перевірку маси та кількості вантажу завантаженого відправником, при цьому він не позбавлений права перевірити правильність відомостей про вантаж, визначених у накладній.

Відповідно до п.5.5 Правил оформлення перевізних документів, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому, відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Правильність внесених до накладної №49686801 від 23.09.2024 відомостей, як це передбачено пунктом 2.3 Правил оформлення перевізних документів, в тому числі маси вантажу, своїм підписом підтвердив представник відправника майстер Вахнова Аліна Григорівна, а саме: у вагонах №55420426 70000кг, №65020547 70000кг. Відповідно до графи 24 вказаної накладної маса вантажу визначена відправником.

Тобто, з матеріалів справи вбачається, що на станції відправлення вантаж прийнятий до перевезення без зауважень та без перевірки маси та кількості вантажу, про що свідчить електронний цифровий підпис працівника станції відправлення у накладній.

Твердження відповідача щодо неправомірності здійснення перевірки та переважування вантажу на попутній станції з огляду на прийняття вантажу до перевезення без зауважень суд вважає безпідставним, оскільки у відповідності до ст.23, ст. 37 Статуту залізниць України дані про масу вантажу зазначає у перевізних документах вантажовідправник, а залізниця має право перевірити правильність цієї інформації.

Відповідно до ст.24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Зазначена норма встановлює чіткі вимоги до відправника щодо оформлення вантажу та покликана забезпечити дисциплінованість учасників господарських відносин та визначає критерії обґрунтованості в подальшому будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача).

Згідно із ст.105 Статуту залізниць України залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що обставини, які можуть слугувати підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів засвідчуються актами.

З наведеними приписами кореспондуються положення ст.129 Статуту залізниць України, якими визначено, що обставини, які можуть бути підставою для застосування матеріальної відповідальності за порушення, допущені під час перевезення вантажів залізницею, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах (ст.129 Статуту залізниць України).

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами (ст.129 Статуту залізниць України).

За змістом наведених положень залізничні перевезення оформляються накладною як обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, що укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони одержувача та супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення. Законодавцем встановлено матеріальну відповідальність вантажовідправника за пред`явлення до перевезення вантажу з неправильним зазначенням його маси у накладній та її невідповідності фактичній масі вантажу, який надійшов до станції призначення, у вигляді штрафу в розмірі п`ятикратної провізної плати за все перевезення.

Отже допустимими доказами неправильного зазначення у накладній маси вантажу, відправленого вантажовідправником залізницею до станції призначення для отримання вантажоодержувачем, в розумінні ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України, є належно складені працівниками залізниці комерційні акти за наслідком контрольного зважування вантажу, який було здано до перевезення залізницею.

Як встановлено судом при проходженні на попутну станцію Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці було здійснено перевірку маси вантажу у вагонах №55420426 та №65020547 на 150т електронно-тензометричних вагах ст.Нижньодніпровськ-Вузол, заводський номер №032, повірених 31.01.2024, під час якої було виявлено невідповідність фактичної маси вантажу у вищезазначених вагонах з масою вантажу, яка зазначена вантажовідправником у накладній №49686801, про що складено комерційний акт №450003/78 від 25.09.2024, в якому зазначено, що при контрольному зважуванні вагонів у статичному режимі у присутності заст. ДС Опанасюка, агента комерційного ОСОБА_1 , агента комерційного Петренко, на справних вагонних 150тн електронно-тензометричних вагах ст.Нижньодніпровськ-Вузол, заводський номер №032, що пройшли держповірку 31.01.2024, виявилось: у вагоні №55420426 вага брутто 97400кг, тара за документом 23400кг, вага нетто 74000кг, що більше ваги вказаної в документі на 4000кг, понад вантажопідйомність на 4000кг; у вагоні №65020547 вага брутто 96900кг, тара за документом 23600кг, вага нетто 73300кг, що більше ваги вказаної в документі на 3300кг, понад вантажопідйомність на 3300кг. Навантаження вантажу у вагоні №55420426 на рівні бортів, у вагоні №65020547 вище бортів на 10см, маркування із застосуванням катку-ущільнювача та поперековими смугами. Поглиблення немає, маркування не порушене. Вагони без торцевих дверей, розвантажувальні люки з обох сторін закриті. Просипання вантажу немає. В технічному відношенні вагони справні. Зав. вантажним двором за штатним розкладом відсутній.

Відповідно до п.10 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року №644, зі змінами, внесеними відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 року №138, комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Отже п. 10 Правил складання актів на виконання ст.29 Статуту залізниць України визначено імперативно частину суб`єктного складу працівників залізниці, які є уповноваженими особами на підписання комерційних актів: начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також передбачено можливість участі в складенні комерційного акта одержувача вантажу, якщо він брав участь у перевірці, або інших працівників залізниці.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 64 та ч.3 ст.65 Господарського кодексу України підприємство, як організаційна форма господарювання, може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо) та самостійно визначає свою організаційну структуру, чисельність працівників та штатний розпис. Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) виконавчий орган (одноосібний чи колегіальний) підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді (у разі її утворення). Керівник підприємства (одноосібний виконавчий орган), головний бухгалтер, голова та члени наглядової ради (у разі її утворення), голова та члени колегіального виконавчого органу підприємства є посадовими особами такого підприємства. Статутом підприємства посадовими особами підприємства можуть бути визнані й інші особи. Посадові особи підприємства мають обов`язки перед підприємством, передбачені законом, зокрема щодо належного, добросовісного та ефективного управління підприємством (фідуціарні обов`язки).

Отже, якщо в штаті структурного підрозділу залізниці не передбачено посади начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), то на підставі наказу начальника такого підрозділу залізниці чи відповідно до робочої (посадової) інструкції іншого працівника залізниці має бути уповноважено на підписання від імені залізниці комерційних актів для забезпечення вимоги щодо їх оформлення за підписом трьох осіб, перелік яких визначено пунктом 10 Правил складання актів.

Судом встановлено, що комерційний акт №450003/78 від 25.09.2024 складений та підписаний заступником ДС Опанасюком О.М, агентами комерційними Плітченко І.П. та Петренко М.Н.

У розділі Д «Опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку» комерційного акту зазначено, що посада завідуючий вантажним двором за штатним розкладом відсутня.

Опанасюк О.М. є заступником начальника станції, який відповідно до п.1.4 посадової інструкції, на період відсутності начальника станції виконує його обов`язки та набуває відповідних прав, а отже, є підписантом, який має повноваження на підписання комерційних актів в силу прямої вказівки в п.10 Правил складання актів. Матеріали справи містять посадову інструкцію.

У зв`язку з відсутністю на станції Нижньодніпровськ-Вузол по штатному розкладу таких посад, як начальник вантажного району, завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи та задля дотримання п.10 Правил складання актів, позивачем на підтвердження повноважень комерційних агентів Плітченко І.П. та Петренко М.Н. на підписання комерційних актів подано до матеріалів позовної заяви наказ № 425 від 01.09.2023 «Про призначення відповідальних осіб, які мають право підпису комерційних актів» та наказ №428 від 06.09.2023 про внесення змін до наказу №425/ДС від 01.09.2023, посадові інструкції комерційних агентів, затверджені начальником ст.Нижньодніпровськ-Вузол Івановим С. від 31.08.2023 та від 01.05.2023.

З огляду на наведене суд дійшов висновку, що комерційний акт №450003/78 від 25.09.2024 підписаний уповноваженими працівниками залізниці в порядку п. 10 Правил складання актів та вважаються такими, що складені з дотриманням вимог чинного законодавства України.

Доказів того, що комерційний акт №450003/78 від 25.09.2024 з боку залізниці підписано не належними особами, суду не представлено.

Зважування маси вантажу у вагонах №55420426 та №65020547 на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці здійснювалось на 150т електронно-тензометричних вагах ЗВВТ Дніпровська дирекція залізничних перевезень заводський №032, повірених 31.01.2024, огляд-перевірка 10.07.2024. Відміткою у паспорті підтверджено, ваги придатні для зважування.

Пунктом 5 Правил приймання вантажів до перевезення встановлено, що загальна маса вантажу визначається відправником зважуванням або розрахунковим способом. До розрахункових способів визначення маси вантажу належать: за трафаретом (підсумовування маси вантажу, зазначеної на кожному вантажному місці), за стандартом (множення суми стандартної маси вантажного місця на кількість місць вантажу), за заміром висоти наливу (з подальшим визначенням густини та об`єму вантажу за таблицею калібрування цистерн, розробленою заводом-виробником цистерни). За домовленістю відправника, залізниці та одержувача вантажу можуть бути встановлені інші способи визначення маси вантажу. Спосіб визначення маси вантажу і тип ваг відправник зобов`язаний зазначити в накладній. Усі засоби вимірювальної техніки, які використовуються для визначення маси вантажів, мають бути повірені відповідно до вимог чинного законодавства. Засоби ваговимірювальної техніки повинні бути взяті на облік залізницею та відповідати вимогам Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 31 липня 2012 року № 442, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 жовтня 2012 року за № 1716/22028, та інших нормативно-правових актів.

Пунктами 2.1, 2.2, 2.3 Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, визначено, що ЗВВТ, які перебувають у власності як залізниць, так і організацій, які не належать до сфери управління Укрзалізниці (далі сторонні організації), підлягають обліку залізницями.

Узяття на облік ЗВВТ здійснюється за письмовим зверненням власника ЗВВТ до начальника дирекції з наданням завірених власником копій: експлуатаційної документації; методики повірки, атестованої згідно з вимогами Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність»; свідоцтва про повірку (якщо це передбачено методикою повірки) або державну метрологічну атестацію ЗВВТ, виданого згідно з ДСТУ 2708:2006 «Метрологія. Повірка засобів вимірювальної техніки. Організація та порядок проведення» або ДСТУ 3215-95 «Державна система забезпечення єдності вимірювань. Метрологічна атестація засобів вимірювальної техніки. Організація та порядок проведення»; переліку вантажів, маса яких буде визначатися на ЗВВТ; висновку за результатами діагностичного обстеження ЗВВТ (у разі потреби).

Якщо ЗВВТ відповідають вимогам цієї Інструкції, інших нормативно-правових актів та нормативних документів, вони беруться на облік ревізором вагового господарства дирекції, який відповідно до вимог пункту 2.2 розділу 2 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20 грудня 1996 року № 411, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 лютого 1997 року за № 50/1854 (далі ПТЕ), оформлює технічний паспорт засобу ваговимірювальної (далі технічний паспорт ЗВВТ) згідно з додатком 1 до цієї Інструкції. У технічному паспорті ЗВВТ робиться запис про повірку або державну метрологічну атестацію, вказується нормована похибка для різних режимів зважування згідно з вимогами пункту 1.9 розділу I цієї Інструкції, зазначається можливість зважування небезпечних вантажів згідно з наданими документами та робиться запис про придатність ЗВВТ для зважування відповідних вантажів, що перевозяться залізничним транспортом. У технічному паспорті електронних ЗВВТ записуються також заводські номери датчиків, вагопроцесора, у разі потреби контрольне число фіскальної реєстрації регулювання ЗВВТ, зазначене в експлуатаційних документах виробника ЗВВТ, яке визначає його технічний стан. Технічний паспорт ЗВВТ надається начальнику станції, на якій будуть оформлятися перевізні документи за результатами зважування на цих ЗВВТ. Технічні паспорти ЗВВТ повинні зберігатися в місці, визначеному розпорядчим документом начальника станції, який забезпечує їх схоронність. На прохання власника ЗВВТ йому може бути надано копію технічного паспорта ЗВВТ. Технічні паспорти ЗВВТ, які зберігаються у начальника станції, є документами, згідно з якими розглядаються претензії, пов`язані з визначенням маси вантажу.

Відповідно до наявного в матеріалах справи технічного паспорту засобу ваговимірювальної техніки (ЗВВТ) №14 Дніпровська дирекція залізничних перевезень дата прийняття ЗВВТ в експлуатацію 26.12.2012; міжповірочний інтервал ЗВВТ 12 місяців; інтервал між оглядами-перевірками ЗВВТ 6 місяців, відміткою у паспорті підтверджено, державна повірка здійснювалась 31.01.2024, ваги придатні для зважування. Тобто ваги, на яких проводилось контрольне переважування вантажу, проходили своєчасну перевірку та повірку. Доказів, які б викликали сумніви у достовірності показів зазначеного засобу ваговимірювальної техніки, матеріали справи не містять.

Вказане свідчить, що станом на дату складання комерційного акту №450003/78 від 25.09.2024 засіб вимірювальної техніки був повірений як того вимагають норми чинного законодавства.

Таким чином комерційний акт №450003/78 від 25.09.2024 за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правилам складання актів, а тому приймається судом в якості належного доказу на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладній, фактичній масі вантажу.

Згідно з п.27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом №644 від 21.11.2000 Міністерства транспорту України, з подальшими змінами, надлишок вантажу порівняно з масою, вказаною в накладній, вважається таким, що не перевищує норму, якщо він не виходить за межу граничного розходження визначення маси нетто, яке становить 0,2%. Норми недостачі або надлишку маси для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки, розраховуються від маси нетто.

Надлишок вантажу у вагонах №55420426 та №65020547 перевищує вказану норму.

Доводи відповідача щодо ймовірного збільшення ваги вантажу внаслідок природних явищ (дощу) та потрапляння під час транспортування до вагону води мають характер припущень, які жодним чином не підтверджені, отже ці доводи суд до уваги не бере.

Згідно із ст.24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній.

Відповідно до ст.122 Статуту залізниць України за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із ст. 118 Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Згідно з приписами ст. 118 Статуту залізниць України за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

У накладній №49686801 зазначено, що провізна плата за вагон зі станції Удачна Донецької залізниці до станції Кривий Ріг-Головний Придніпровської залізниці у вагонах №55420426 та №65020547 становить 13560,00грн.

За розрахунком позивача штраф (п`ятикратний розмір провізної плати) становить 135600грн, виходячи з формули (13560 х 5)+(13560 х 5).

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок штрафу, суд встановив його арифметичну правильність та відповідність фактичним обставинам справи.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення штрафу у сумі 135600грн є обґрунтованими та доведеними матеріалами справи.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення штрафу.

В обґрунтування зменшення суми штрафу відповідач посилається на обставини введення в Україні воєнного стану, зазначає, що відповідач здійснює свою господарську діяльність в ускладнених умовах у зв`язку із постійними обстрілами території міста Покровськ та прилеглих територій, які є місцем знаходження майнового комплексу та основних засобів відповідача. Вказані обставини призвели до часткової зупинки господарської діяльності відповідача та понесення ним збитків. Відповідач вказує, що перевезення вантажу більшої маси ніяким чином не спричинило понесення позивачем збитків, не привело до тяжких наслідків, не викликало небезпеку та загрозу дорожньому руху. Зазначає, що заявлені до стягнення суми штрафу неспівмірні з допущеними позивачем порушеннями, поряд з цим стягнення з боржника суми штрафу може стати джерелом надмірного збагачення кредитора.

Розглядаючи клопотання відповідача про зменшення штрафу, суд бере до уваги, що згідно з ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені ст.551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил ст. 86 Господарського процесуального кодексу України за відсутності в законі переліку виняткових обставин господарський суд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав, за яких можливе зменшення штрафу.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки над розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків, тобто не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Положення п.24 Статуту залізниць України встановлюють чіткі вимоги до відправника щодо оформлення вантажу та покликані забезпечити дисциплінованість учасників господарських відносин та визначають критерії обґрунтованості в подальшому будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача).

Відтак недотримання вимог, визначених Статутом залізниць України, який є спеціальним нормативним актом, що визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, покладає на порушника відповідальність, яка в даному випадку передбачена п.п. 118, 122 Статуту залізниць України.

Підстав вважати такий штраф надмірно великим у порівнянні з допущеним відповідачем порушенням суд не вбачає. Штраф має стягуватися з вантажовідправника незалежно від наявності збитків залізниці та наслідків.

Аналогічна за змістом правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/2339/17, від 12.02.2018 у справі №906/434/17.

Суд також звертає увагу, що позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами, які несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення розміру заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань, кореспондує обов`язок сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту, на підставі належних і допустимих доказів.

При цьому винятковими є такі обставини, які дозволяють суду, а не зобов`язують його зменшити нараховані в силу закону чи договору штрафні санкції. Інакше нівелюється юридичне значення винятковості обставин та право суду на зменшення таких штрафних санкцій.

Також слід зауважити, що штрафні санкції за своєю правовою природою є засобами стимулювання боржника належним чином виконати свій обов`язок, а не покласти на нього додатковий, тому передбачені законодавством санкції повинні застосовуватися у разі порушення зобов`язання, а їх зменшення допустиме лише за наявності виняткових обставин.

Відповідно до ч.3 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а ч.1 ст. 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених ст.3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Статтями 1, 16 Закону України «Про транспорт» визначено, що транспорт є однією з найважливіших галузей суспільного виробництва і покликаний задовольняти потреби населення та суспільного виробництва в перевезеннях; підприємства транспорту зобов`язані забезпечувати безпеку життя і здоров`я громадян, безпеку експлуатації транспортних засобів, охорону навколишнього природного середовища.

Залізничний транспорт є однією з важливих базових галузей економіки України, забезпечує її внутрішні та зовнішні транспортно-економічні зв`язки і потреби населення у перевезеннях; діяльність залізничного транспорту, як частини єдиної транспортної системи країни, сприяє нормальному функціонуванню всіх галузей суспільного виробництва, соціальному і економічному розвитку та зміцненню обороноздатності держави, міжнародному співробітництву України; залізниці та підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоров`я громадян, які користуються його послугами, а також безпеку поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України; безпека руху комплекс організаційних і технічних заходів, спрямованих на забезпечення (ст.ст.2, 11 Закону України «Про залізничний транспорт»).

Так, навантаження вагону з перевищенням його вантажопідйомності, що має місце у даному випадку, фактично загрожує безпеці руху поїздів. З урахуванням цього штраф за неправильно зазначену масу вантажу у випадку перевищення вантажопідйомності дисциплінує учасників даних відносин та має кінцеву мету забезпечення безпеки на транспорті.

За ч.2 ст.216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

У цілому взаємозв`язок стратегічного значення відповідача, про що він зауважує, судом не виключається, однак сам по собі, а також як підстава для зменшення передбаченого законодавством штрафу, відповідачем не доведений.

Водночас суд вважає недоведеним факт винятковості наведених відповідачем обставин, адже за матеріалами справи неправильне зазначення саме відповідачем відомостей про масу вантажу в накладній №49686801 від 23.09.2024 у вагонах №55420426 та №65020547, про що було складено комерційний акт №450003/78 від 25.09.2024, приписами ст. 118, 122 Статуту залізниць передбачено нарахування штрафу саме відправнику.

Водночас відповідачем не доведено наявність об`єктивних причин, які б перешкоджали йому сплатити суму нарахованих штрафних санкцій.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу.

З урахуванням правомірності та доведеності матеріалами справи позовних вимог про стягнення штрафу у сумі 135600,00грн, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

За приписами ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на відповідача. Інших судових витрат сторонами до розподілу не заявлено.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 233, 236-237, 239-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська» (85333, Донецька область, село Сергіївка, провулок Верхній, б. 44; ) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вулиця Єжи Гедройця, б.5, ) штраф у розмірі 135600,00грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення суд склав та підписав 19.05.2025.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суд підписав без його проголошення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст.241 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч.1 ст.256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів; зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя К.І. Аксьонова