ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2025 р. Справа№ 910/11947/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Ткаченка Б.О.

при секретарі судового засідання: Ніконенко Є.С.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідачів: Сидоренко С.І.

при розгляді апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Роботизовані Агросистеми»

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2025, повний текст рішення складено 17.01.2025

у справі № 910/11947/24 (суддя Ягічева Н.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Роботизовані Агросистеми»

до Фізичної особи-підприємця Яковенко Валерія Івановича

про стягнення 305 250,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

До Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Роботизовані Агросистеми» надійшла позовна заява до Фізичної особи-підприємця Яковенко Валерія Івановича, в якій викладені позовні вимоги про стягнення з відповідача 305 250,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами усних переговорів сторони погодили, що відповідач надасть позивачу послуги з маркетингу, проте, такі послуги не надавалися, печатка та підпис директора на спірному акті не ставилися, що стало підставою звернення позивача до суду з позовом про стягнення 305 250,00 грн попередньої оплати.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.01.2025 у справі № 910/11947/24 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення мотивоване тим, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що позивач до звернення з позовом в суд звертався до правоохоронних органів з заявою про втрату, підробку чи інше незаконне використання третіми особами всупереч його волі, належної йому печатки. Таким чином, відтиск печатки підприємства, наявний на Акті № JPCT-000004 від 30.10.2022, є свідченням участі такого підприємства, як юридичної особи, у здійсненні певної господарської діяльності (у даному випадку - погодження умов надання відповідачем послуг). Отже надані позивачем документи є належними та допустимими доказами існування між сторонами договірних відносин з відповідними обов`язками. Всупереч вказаних вимог позивачем не доведено у встановленому законом порядку належними, достатніми і допустимими доказами тих обставин, на які він посилався як на підставу та обґрунтування заявлених вимог про повернення коштів. Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із рішенням Господарського суду міста Києва від 14.01.2025 у справі № 910/11947/24, Товариство з обмеженою відповідальністю «Роботизовані Агросистеми» звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить прийнято апеляційну скаргу до розгляду. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2025 у справі № 910/11947/24 та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник зазначає про те, що доданий до матеріалів справи представником ФОП Яковенка Валерія Івановича акт №JPCT-000004 від 20.10.2022 директором ТОВ «Роботизовані Агросистеми» не підписувався, згоди на використання аналогу власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) директором надано не було. Щодо печатки, то директором ТОВ «Роботизовані Агросистеми» в жовтні 2022 року було виявлено, що втрачена печатка, яка знаходилась за адресою: вул.Бродівська Бічна, 3, де ТОВ «РАС» фактично здійснює свою господарську діяльність. Із заявою в поліцію про викрадення печатки на той час не звертались, оскільки не були відомі обставини її зникнення. В результаті, 11.11.2022 було подано оголошення в газету «Вільне життя» № 88 про те, що печатку, частину первинної бухгалтерської документації 2021-2022рр. ТОВ «Роботизовані Агросистеми» вважати недійсними.

Скаржник вказує на те, що постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 816/91/17 зазначає, що з актів здачі-приймання виконаних робіт, що мають загальний характер та не конкретизують обсягу надання маркетингових послуг, не містять інформації, яка б розкривала зміст та суть таких послуг, калькуляцію кожного з виду послуг тощо, не вбачається можливим встановити осіб, які виконували маркетингові послуги, у який спосіб та з використанням яких вихідних даних, а також яким чином надання таких послуг пов`язане з господарською діяльністю підприємства.

Водночас, скаржник вказує на те, що Акт № JPCT-000004 від 30.10.2022 не визначає, що саме було виконано в ході надання маркетингових послуг.

На думку скаржника, суд першої інстанції застосував висновок ВС від 05.12.2018 у справі № 915/878/16, який не є релевантним, оскільки даний висновок зроблений на підставі дослідження нормативного-правових актів, а саме Постанови КМ України №1893 від 27.11.1998 «Про затвердження інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію», які не можуть бути застосовані до даної справи, оскільки втратили чинність на момент виникнення спірних правовідносин у даній справі.

Також скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на позицію ВС від 16.03.2023 справа №910/8155/20, в якій вказано, що хоча печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин, це не вказує на те, що саме вона є єдиним та належним доказом підтвердження особи, яка вчинила правочин, а суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, і оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, скаржник вважає, що судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання про призначення у справі судову почеркознавчої та технічної експертизи та відмовлено у задоволенні клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, таких, як заяви свідка колишнього директора позивача, в якій він стверджував, що печатку не ставив, документ не підписував та дозволу на використання факсимільного підпису у даному документі не надавав.

Також скаржник повідомляє про те, що позивач звернувся до правоохоронних органів із заявою про викрадення печатки, підроблення, складання офіційного документа та використання завідомо підробленого документа, про що внесено відомості в ЄРДР, який додається до клопотання про призначення експертизи як длдаток до апеляційної скарги.

На думку скаржника, акт виконаних робіт є недостатнім доказом надання маркетингових послуг, оскільки він здебільшого засвідчує лише факт оформлення, а не сам процес виконання, тому скаржник вважає, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про реальність надання таких послуг.

Узагальнені доводи відповіді на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач у відзиві на апеляційну скаргу вказав на те, що ні в апеляційній скарзі, ані в клопотанні про призначення почеркознавчої експертизи Позивач взагалі не навів жодного обґрунтування існування винятковості випадку, з яким пов`язано прийняття під час апеляційного провадження нових доказів, які не були предметом дослідження під час розгляду справи в суді першої інстанції, а також не надав належних доказів неможливості подання до суду першої інстанції клопотання про долучення до матеріалів справи доказів з причин, які об`єктивно не залежали від нього.

Відповідач вважає, що позивач мав можливість надати суду першої інстанції інформацію та підтверджуючі документи про подання заяв про злочин як на стадії подання позовної заяви, так і протягом розгляду справи у суді першої інстанції, якщо вважав, що дані обставини мають значення для правильного та законного вирішення справи, зазначене підтверджується хронологією подання позивачем заяв про злочин, а саме, як вбачається з витягу з ЄДР заява про злочин щодо викрадення печатки була подана позивачем 01.08.2024, а позовна заява позивача зареєстрована у Господарському суді міста Києва 30.09.2024. Наступна заява про злочин (підробка документів) була подана позивачем 27.12.2024 та кримінальне провадження по ній було відкрите в цей же день, тобто, в період розгляду судом першої інстанції даної справи та ще до прийняття рішення по справі. Разом з тим, позивач не повідомив суд першої інстанції про наявність даного кримінального провадження теж.

Відповідач вказує на те, що позивачем не спростований той факт, що договір про надання маркетингових послуг укладався між сторонами у спрощений спосіб, більше того позивач підтвердив, що домовленості щодо надання послуг між сторонами були досягнуті. Договір не розірваний, не визнаний недійсним. Визнання позивачем недійсною печатки через оголошення в газеті також не спростовує факту надання послуг відповідачем. Дане оголошення жодного слова не містить про те, що печатка була втрачена або викрадена. Твердження позивача про те, що Акт приймання-передачі наданих послуг є формальним документом, спростовується тим, що даний Акт є документом, який має всі необхідні реквізити первинного документа, передбаченого Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відповідно є належним та достатнім доказом надання маркетингових послуг позивачу.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до автоматизованого розподілу справу № 910/11947/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Роботизовані Агросистеми» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2025 у справі № 910/11947/24. Призначено справу № 910/11947/24 до розгляду у судовому засіданні 18.03.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2025 відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Роботизовані Агросистеми» про призначення експертизи у справі № 910/11947/24.

На підставі ст. 202, 216 ГПК України, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2025 оголошено перерву у розгляді справи № 910/11947/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Роботизовані Агросистеми» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2025 до 08.04.2025.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, систематичні оголошення сигналу повітряної тривоги, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/11947/24 розглядалась протягом розумного строку.

Явка учасників справи та позиції учасників справи

Представник позивача у судове засідання 08.04.2025 не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Представник відповідача у судовому засіданні 08.04.2025 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2025 у справі № 910/11947/24 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, позивач, на підставі рахунку на оплату маркетингових послуг № JPCN-000346 від 30.09.2022, виставленого відповідачем, перераховано грошові кошти у сумі 305 250,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 46 від 11.10.2022.

Позивач вказує на те, що оплату на спірну суму здійснено на підставі виставленого відповідачем рахунку, однак, 04.11.2022 директор позивача - Чайківський І.І. звільнений і тому новому директору - Радомінському М.Б. не було відомо про існування між сторонами договірних відносин на підставі усних переговорів. Після вказаних обставин директор - Радомінський М.Б. провів переговори з колишнім директором Чайківським І.І., який повідомив, що між сторонами були проведені усні переговори про надання відповідачем позивачу, маркетингових послуг до кінця 2022. Позивачем було здійснено попередню оплату, проте, послуги так і не були надані. На акті № JPCT-000004 від 30.10.2022 в якому містився підпис директора та печатка позивача, колишній директор Чайківський І.І. не підписував, та печатка ним не ставилася. При цьому, під час зміни директора позивача та передачі документів було виявлено втрату печатки, про що було подано оголошення в газету «Вільне життя».

Враховуючи викладене, позивач, вважаючи, що його права порушені відповідачем, заявив вимогу про повернення перерахованих ним грошових коштів у розмірі 305 250,00 грн шляхом стягнення їх з відповідача у судовому порядку на підставі ч.2 ст.693 ЦК України.

Водночас, відповідач позов не визнав, вказав, що послуги були надані, претензій щодо наданих послуг або повернення передоплати останньому не надходило. Акт приймання - передачі наданих послуг підписаний без зауважень. Належних доказів втрати печатки, позивачем не надано.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги і, як наслідок, відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем виставлено рахунок на оплату № JPCN-000346 від 30.09.2022 за маркетингові послуги на суму 305 250,00 грн.

В подальшому, перерахування коштів позивачем здійснено перерахування відповідачу згідно із платіжним дорученням № 46 від 11.10.2022 грошові кошти у розмірі 305 250,00 грн з призначенням платежу: «оплата за послуги № JPCN-000346 від 30.09.2022 без ПДВ».

Також, в матеріалах справи наявний підписаний між сторонами акт № JPCT-000004 від 30.10.2022, без зауважень та заперечень, за результатами надання послуг.

Отже, позивач шляхом оплати вказаного рахунку, фактично погодив підстави перерахування коштів, а відповідач прийняв оплату і здійснював дії щодо надання послуг, тобто між сторонами виникли взаємні права та обов`язки.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно із статтею 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Частиною першою статті 641 ЦК України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до частини першої статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Згідно з частиною сьомою статті 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Частинами 1 та 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Враховуючи, що зміст відносин сторін можливо встановити з документів, якими обмінялися сторони (рахунок на оплату, платіжна інструкція з посиланням на реквізити рахунку), судом першої інстанції вірно встановлено, що між сторонами укладено господарський договір з надання послуг у спрощений спосіб.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що посилання позивача на те, що акт № JPCT-000004 від 30.10.2022 не підписувався директором останнього, та не скріплювався печаткою підприємства, не можуть братись до уваги, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до пункту 2.4 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (надалі Положення), первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Згідно з пункту 2.5 Положення документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Відтак, підписання та засвідчення печаткою позивача акту, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і відповідають вимогам, зокрема статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за виконані роботи (надані послуги).

Оскільки печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин, повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на документи, що фіксують здійснення господарських операцій.

У справі, що розглядається, встановивши наявність відбитку печатки позивача на акті, колегія суддів апеляційної інстанції вказує на те, що саме позивач несе повну відповідальність за законність використання його печатки при нанесенні відбитків на документи, що фіксують здійснення господарських операцій.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.07.2024 у справі № 911/2502/22.

Посилання скаржника на витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань не є належними та допустимими доказами, які свідчать про те, що акт № JPCT-000004 від 30.10.2022 не підписувався директором позивача, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 75 ГПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Крім того, зазначені витяги не були надані позивачем до господарського суду першої інстанції, водночас, позивачем не обґрунтовано поважність причин неподання таких доказів до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що відтиск печатки підприємства, наявний на акті № JPCT-000004 від 30.10.2022, є свідченням участі такого підприємства, як юридичної особи, у здійсненні певної господарської діяльності (у даному випадку - погодження умов надання відповідачем послуг), отже надані позивачем документи є належними та допустимими доказами існування між сторонами договірних відносин з відповідними обов`язками.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду з огляду на встановлені обставини справи, погоджується із висновком господарського суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку із чим, підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2025 у справі № 910/11947/24.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Посилання господарського суду першої інстанції на постанову Кабінету Міністрів України № 1893 від 27.11.1998 «Про затвердження Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію», яка втратила чинність 04.11.2016, не призвело до прийняття неправильного рішення у справі.

Щодо посилання скаржника на оголошення, подане в газеті «Вільне життя» № 88 про визнання недійсною, зокрема, печатки, колегія суддів апеляційної інстанції вказує на те, що зі змісту вказаного оголошення не вбачається втрати такої печатки.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи викладене вище, дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 14.01.2025 у справі № 910/11947/24, наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування свого рішення за аргументами та доказами, які наявні у матеріалах справи. При цьому, рівень деталізації судом своїх доводів в будь-якому разі не призвів до неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2025 у справі № 910/11947/24, відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає інші посилання скаржника, викладені ним у апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Роботизовані Агросистеми» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2025 у справі № 910/11947/24 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2025 у справі № 910/11947/24 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Роботизовані Агросистеми» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2025 у справі № 910/11947/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2025 у справі № 910/11947/24 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу № 910/11947/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Постанова підписана 14.05.2025.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді А.Г. Майданевич

Б.О. Ткаченко