ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.05.2025 Справа №905/315/25

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали справи за

позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Горлівське АТП", м.Слов`янськ, Донецька область

до відповідача: Державного підпиємства "Добропіллявугілля-видобуток", м.Добропілля, Донецька область

про стягнення 905 948,92грн

Суть справи:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Горлівське АТП", звернувся до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Державного підприємства "Добропіллявугілля-видобуток" про стягнення заборгованості в сумі 905 948,92грн, з яких: 602 890,60грн заборгованість з оплати послуг за договором, 54 061,94грн 3% річних, 248 996,38грн інфляційні втрати.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору №83-22АБ від 28.01.2022 про надання послуг за результатами спрощеної закупівлі №UA-2022-01-13-003180-с в частині оплати наданих виконавцем (позивачем) та прийнятих замовником (відповідачем) послуг згідно з актами здачі-приймання робіт (надання послуг) №26 та №27від 28.02.2022.

Ухвалою від 01.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; визначено сторонам строк для надання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Згідно з положеннями статті 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частині 2 статті 252 ГПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною 3 статті 252 ГПК України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідача було повідомлено про відкриття провадження у справі шляхом направлення копії ухвали від 01.04.2025 засобами електронного зв`язку.

Копія ухвали від 01.04.2025 також розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, що у силу статей 2, 4 Закону "Про доступ до судових рішень" свідчить про наявність додаткової можливості сторін справи ознайомитись із судовими рішеннями. Крім того, на офіційному веб-сайті Господарського суду Донецької області веб-порталу «Судова влада України» у розділі "Новини" «Інше» розміщено відповідне повідомлення про наявність судового провадження у цій справі.

Відповідно до сформованої в КП "ДСС" довідки про доставку електронного листа, ухвала від 01.04.2025 була доставлена до електронного кабінету відповідача 01.04.2025 о 15:30год., вказана довідка долучена до матеріалів справи.

Відповідач заперечень проти розгляду справи у спрощеному позовному провадженні та відзив на позовну заяву до суду не направив.

Відповідно до частини 4 статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною 9 статті 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд врахував, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

З огляду на те, що під час розгляду справи судом було створено сторонам необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених статтями 42, 46 ГПК України, зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність в матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

встановив:

28.01.2022 між Державним підприємством Добропіллявугілля-видобуток (замовник, відповідач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю Горлівське АТП (виконавець, позивач у справі) підписаний договір №83-22АБ про надання послуг за результатами спрощеної закупівлі №UA-2022-01-13-003180-с (далі договір).

Згідно з пунктом 1.1. договору, предметом договору є послуги: код ДК021:2015:60130000-8 «Послуги спеціалізованих автомобільних перевезень пасажирів» (Послуги перевезення працівників ДП «Добропіллявугілля видобуток» (пасажирські перевезення до 35 місць)) (в подальшому послуги) відповідно до виробничих потреб ДП «Добропіллявугілля-видобуток» для ВП «Автобаза».

Відповідно до пункту 1.2. договору, виконавець зобов`язаний надати послуги в пункті призначення згідно узгоджених обсягів.

Про зміну обсягів замовник письмово повідомляє виконавця не пізніше ніж за п`ять днів до початку експлуатації (пункт 1.3. договору).

Виконавець і замовник підводять підсумки виконання умов цього договору шляхом підписання актів наданих послуг (пункт 1.4. договору).

Згідно з пунктом 1.5. договору, детальна інформація щодо послуг, які надаються за цим договором, міститься та визначаються у Технічному завданні (далі Завдання), яке є невід`ємною частиною цього договору (Додаток №1).

Пунктом 2.2. договору визначений термін надання послуг з 01.02.2022 року по 28.02.2022 року.

Відповідно до пункту 3.1. договору за надання послуг, передбачених договором, замовник сплачує виконавцю суму, яка становить 733955,80грн з ПДВ, у тому числі ПДВ: 122325,97грн.

Ціна включає в себе всі витрати на страхування, транспортування, сплату податків і зборів (обов`язкових платежів), вартість паливно-мастильних матеріалів, ремонт, технічне обслуговування (пункт 3.2. договору).

За умовами пункту 5.1. договору, оплата здійснюється протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі послуг, за звітній місяць та одержання рахунку на оплату, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця.

Розмір плати за послуги перевезення пасажирів визначається згідно підписаного розрахунку, складеного виконавцем, та підписаного акту наданих послуг (пункт 5.2. договору).

Сторони зобов`язані періодично, але не рідше одного разу на місяць, здійснювати звіряння розрахунків за фактично надані послуги. По факту виконаних послуг виконавець надає замовнику до 3 числа наступного за звітним місяцем наступні документи: - акт наданих послуг, - подорожній лист талон замовлення (пункти 5.3., 5.4. договору).

Відповідно до пункту 6.1. договору, виконавець і замовник у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за цим договором несуть взаємну матеріальну відповідальність згідно чинного законодавства і умов договору.

Цей договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2022, а в частині виконання зобов`язань до повного і належного їх виконання сторонами (пункт 9.1. договору).

Сторонами договору підписані додатки до договору - Технічне завдання з додатками: Технічне завдання (Додаток №1), Подорожній лист (Додаток №1.1.), Перелік маршрутів (Додаток №1.2.), Графік руху автобусів (Додаток №1.3.), Акт приймання-передачі послуг (Додаток №1.4.), Розрахунки вартості послуги (Додаток №1.5.), Кількість робочих днів у лютому (Додаток №1.6.), Розрахунок запланованого пробігу (Додаток №1.7.).

Договір та додатки до нього підписані представниками замовника ДП «Добропіллявугілля-видобуток» та виконавця ТОВ «Горлівське АТП», підписи скріплені печатками юридичних осіб.

За твердженнями позивача, на виконання умов договору позивач надав послуги, які були прийнятті відповідачем згідно з актами №26 та №27 від 28.02.2022 здачі-приймання робіт (надання послуг) до договору №83-22АБ від 28.01.2022, на суму 148534,80грн та на суму 454355,80грн.

Акти підписані уповноваженими представниками сторін 28.02.2022 та скріплені печатками. Акти підписані представником відповідача в.о.директора ВП «Автобаза» ДП «Добропіллявугілля-видобуток» М.Пилипенко, без будь-яких зауважень та заперечень.

На підтвердження повноважень особи, яка підписала Акти від імені замовника, до позовної заяви додані копії довіреностей №ДУ1/22 від 05.01.2022 та №ДУ29/21 від 09.02.2022.

На оплату вартості наданих послуг виставлені рахунки №11 від 28.02.2022 в сумі 148534,80грн та №12 від 28.02.2022 в сумі 454355,80грн.

Також до матеріалів позовної заяви позивачем додані копії Талонів замовника до подорожніх листів за лютий 2022 року.

Посилаючись, на обставини того, що в порушення умов договору ДП Добропіллявугілля-видобуток, як замовник послуг, не виконав свої зобов`язання з оплати послуг, виконавець послуг ТОВ Горлівське АТП» звернувся до суду з позовом про стягнення з ДП Добропіллявугілля-видобуток 602 890,60грн заборгованість з оплати послуг за договором №83-22АБ від 28.01.2022, 54 061,94грн 3% річних, 248 996,38грн інфляційні втрати.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи суд виходить з такого:

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що підстави виникнення цивільних прав та обов`язків виникають з договорів та інші правочинів.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами договір є договором про надання послуг.

Водночас суд зазначає, що статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з яким правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В матеріалах справи відсутні і сторонами не подавалось документального підтвердження розірвання, визнання недійсним повністю чи частково договору, у зв`язку з чим суд виходить з принципу правомірності цього правочину.

За приписами частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статті 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Згідно зі статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Як встановлено судом, на підставі договору №83-22АБ від 28.01.2022 позивач надав відповідачу послуги на загальну суму 602 890,60грн, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг) №26 від 28.02.2022 в сумі 148 534,80грн та №27 від 28.02.2022 в сумі 454 355,80грн. Акти підписані уповноваженими представниками сторін 28.02.2022 та скріплені печатками.

Акти підписано без жодних зауважень та заперечень. Доказів того, що під час приймання-передачі наданих послуг складався Акт виявлених недоліків, або після підписання актів відповідач заперечував щодо якості, обсягу та вартості наданих послуг матеріали справи не містять.

Вказане свідчить про фактичне прийняття замовником ДП "Добропіллявугілля-видобуток" наданих позивачем послуг без зауважень.

За умовами пункту 5.1. договору оплата здійснюється протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі послуг, за звітній місяць та одержання рахунку на оплату, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця.

Отже, строк оплати послуг за актами №26 та №27 від 28.02.2022 (акти підписано 28.02.2022) є таким що настав 30.03.2022 (прострочення оплати з 31.03.2022).

Відповідачем оплата послуг не здійснена, докази перерахування позивачу грошових коштів в якості оплати послуг за договором №83-22АБ від 28.01.2022 згідно з актами №26 та №27 від 28.02.2022 в сумі 602 890,60грн, суду не надані.

Таким чином факт прострочення відповідачем оплати за отримані послуги підтверджується наявними у матеріалах справи доказами та під час вирішення спору відповідачем не спростований.

Пунктом 6.1. договору сторони погодили, що виконавець і замовник у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за цим договором несуть взаємну матеріальну відповідальність згідно чинного законодавства і умов договору.

Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Згідно з наданим розрахунком 3% річних позивачем нараховані 3% річних в сумі 54 061,94грн. Такі нарахування проведено позивачем на суму боргу 602 890,60грн за загальний період 31.03.2022 по 26.03.2025.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, судом встановлено, що позивачем правильно визначені періоди нарахувань та наданий розрахунок є арифметично вірним.

Таким чином позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю в сумі 54 061,94грн.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною 2 статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

При цьому індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальність передбачена частиною 2 статті 625 ЦК України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.04.2019 у справі №910/5625/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18.

Згідно з наданим розрахунком позивачем нараховані інфляційні втрати в сумі 248 996,38грн. Такі нарахування проведено позивачем на суму боргу 602 890,60грн за період квітень 2022 року лютий 2025 року.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено, що позивачем правильно визначений період нарахувань та наданий розрахунок є арифметично вірним.

Таким чином позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю в сумі 248 996,38грн.

З наведених підстав та наявних в матеріалах справи доказів, суд приходить до висновку про задоволення позову про стягнення з відповідача заборгованості за договором №83-22АБ від 28.01.2022 в сумі 602 890,60грн, 3% річних в сумі 54061,94грн та інфляційні втрати в сумі 248 996,38грн, а помилкове зазначення позивачем в прохальній частині позову договору №1604-21 АБ від 31.12.2021р. не впливає на висновок суду.

Розподіл судових витрат

При зверненні до суду через підсистему «Електронний суд» позивачем був сплачено судовий збір у розмірі 10863,66грн, що підтверджується платіжною інструкцією №3 від 18.03.2025. Зарахування судового збору у вказаній сумі до спеціального фонду державного бюджету України підтверджено випискою.

Разом з тим, як встановлено судом, за подання позовної заяви про стягнення 905 948,92грн у даній справі позивач з урахуванням коефіцієнту 0,8 мав сплатити судовий збір 10871,38грн (905 948,92 х 1,5 : 100 х 0,8). Недоплачений позивачем судовий збір становить 7,72грн (10871,38грн - 10863,66грн).

Відповідно до статті 163 Господарського процесуального кодексу України та за усталеною судовою практикою суд, встановивши недоплату судового збору за подання позовної заяви, має право за результатом вирішення спору стягнути недоплачену суму судового збору в дохід Державного бюджету України (постанова КГС ВС від 20.02.2020 у справі №914/185/18).

За таких обставин сплачений позивачем за подання позовної заяви судовий збір у сумі 10863,66грн покладається на відповідача, а недоплачений позивачем судовий збір у сумі 7,72грн підлягає стягненню з відповідача в дохід Державного бюджету України.

Судом також встановлено, що у прохальній частині позовної заяви позивач просить вирішити питання про розподіл понесених ним судових витрат у зв`язку із розглядом справи.

У тексті позовної заяви позивач вказав, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, зокрема, на професійну правничу допомогу адвоката становлять 45500,00грн.

За приписами статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Згідно зі статтею 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За приписами пункту 1 частини 2 статті 126 ГПК України розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

Відповідно до абзацу 1 частини 8 статті 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

До позовної заяви представником позивача було надано копію ордеру на надання правничої допомоги серія АН №1646667 від 18.03.2025 та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДН №5090 від 25.07.2018.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Верховний Суд дотримується позиції, що необхідною умовою для вирішення питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують здійснення таких витрат учасником справи (постанови Верховного Суду від 31.01.2019 у справі №19/64/2012/5003, від 05.02.2019 у справі №906/194/18).

Отже, на підтвердження здійснення учасником справи судових витрат на професійну правничу допомогу необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, докази здійснення таких витрат, як уже сплачених стороною, так і тих, що тільки мають бути сплачені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Разом з цим, в порушення вимог абзацу 1 частини 8 статті 129 ГПК України, до ухвалення судового рішення у справі позивачем на підтвердження розміру судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, не було надано договору про надання правової допомоги, доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, їх вартості, не надано жодного фінансового документа.

Згідно з абзацом 2 частини 8 статті 129 ГПК України докази на підтвердження розміру судових витрат подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частиною 1 статті 221 ГПК України передбачено, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ухвали Господарського суду Донецької області від 01.04.2025 справа №905/315/25 розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Позивач був належним чином повідомлений про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та строки розгляду справи.

Відповідно до частини 2 статті 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частиною 8 статті 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи в порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Отже, з аналізу положень частини 8 статті 129, частини 1 статті 221, частини 2, 8 статті 252 ГПК України вбачається, що оскільки в спрощеному позовному провадженні судові дебати не проводяться, таку процесуальну дію як подання доказів на підтвердження розміру понесених судових витрат позивач мав право вчинити або до закінчення розгляду справи по суті, або протягом 5-ти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів (в даному випадку - до закінчення судового розгляду) у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що до закінчення розгляду справи по суті, тобто до ухвалення рішення у справі №905/315/25, позивачем до господарського суду не було заявлено про те, що докази щодо розміру судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи будуть подані після ухвалення судового рішення.

Суд звертає увагу, що з дати відкриття провадження у справі 01.04.2025 до ухвалення у справі рішення за результатами розгляду позовних вимог було достатньо часу для подання позивачем відповідних доказів або для подання зави передбаченої частиною 8 статті 128 ГПК України щодо неможливості подати докази щодо розміру судових витрат до ухвалення рішення по суті. Відсутність судових дебатів під час розгляду справи у спрощеному провадженні не звільняє сторін від обов`язку доказування розміру витрат на правову допомогу у встановленому ГПК України порядку, передбаченому для розгляду справ у спрощеному провадженні.

Проте позивачем така заява до суду не надавалась.

Керуючись статтями 2, 3, 11, 12, 13, 46, 73-79, 86, 91, 123, 126, 129, 165, 236-238, 240, 241, 252, 256 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Горлдівське АТП" до Державного підприємства "Добропіллявугілля-видобуток" про стягнення заборгованості в сумі 905 948,92грн, з яких: 602 890,60грн заборгованість з оплати послуг, 54061,94грн 3% річних, 248 996,38грн інфляційні втрати, задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток» (85001, Донецька область, місто Добропілля, проспект Шевченка, будинок 2; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Горлівське АТП» (84100, Донецька область, Краматорський район, місто Слов`янськ, вулиця Торгова, будинок 60; ) заборгованість з оплати послуг в сумі 602 890,60грн, 3% річних в сумі 54061,94грн, інфляційні втрати в сумі 248 996,38грн, витрати по сплаті судового збору в сумі 10863,66грн.

Стягнути з Державного підприємства Добропіллявугілля-видобуток (85001, Донецька область, місто Добропілля, проспект Шевченка, будинок 2; ) в дохід Державного бюджету України судовий збір у сумі 7,72грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Згідно із статтею 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду.

Рішення складено та підписано 20.05.2025.

Суддя М.О. Лейба