ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" травня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/731/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Літвінов С.В., дослідивши матеріали позовної заяви за вх. № 752/25 від 27.02.2025 за позовом: Приватного підприємства науково-виробничої фірми "Альянс" (вул. Тираспольська (Приморський), 17, м. Одеса, Одеський р-н, Одеська обл., 65020) до відповідача: Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" ( вул. Праці, 6, м. Чорноморськ, Одеська обл., Одеський р-н, 68001) про стягнення 148 500 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 8, ч. 2, 5 ст. 252 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство науково-виробнича фірма "Альянс" звернулося із позовною заявою про стягнення з Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" на його користь плату у розмірі 148 500 грн за договором надання послуг з розробки підсистеми охорони на базі BAS ERP № 19/45-А від 29.03.2019; покладення судових витрат, у тому числі витрати на оплату правничої допомоги на відповідача.

Ухвалою суду від 03.03.2025 позовну заяву залишено без руху.

06.03.2025 до суду від Приватного підприємства науково-виробничої фірми "Альянс" надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.03.2025 відкрито провадження у справі. Справу прийнято розглядати за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін). Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст. 165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог ст. 166 ГПК України протягом 10 днів з дня отримання відзиву. Встановлено відповідачу строк для подання заперечень із урахуванням вимог 167 ГПК України, протягом 10 днів з дня отримання відповіді на відзив.

Відповідачу ухвала про відкриття провадження у справі була надіслана в межах строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України до електронного кабінету.

Згідно сформованих довідок про доставку електронного листа, ухвала суду була доставлена до електронного кабінету відповідча 12.03.2025.

При цьому, згідно з ч.ч.4 та 5 ст.6 ГПК України, Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів)..

Частиною 7 статті 6 ГПК України передбачено, що особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою. В умовах воєнного чи надзвичайного стану у разі знеструмлення електромережі суду чи настання інших обставин, які унеможливлюють функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, суд може вручати особі, яка зареєструвала електронний кабінет, будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, у паперовій формі..

Згідно з ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Отже, оскільки ухвала суд про відкриття провадження у справі направлена судом до електронного кабінету, суд доходить висновку, що відповідач повідомлений про відкриття провадження у справі та прийняття позовної заяви до розгляду.

Згідно з ч.ч.5, 7 ст. 252 ГПК України ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учассуд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від учасників справи до суду не надходило.

Водночас суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Зі змісту ст. 165 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що свої заперечення проти позову відповідач може викласти у відзиві на позовну заяву. При цьому, згідно ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Відповідач надав відзив на позов відповідно якому просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Обгрунтовуючи відзив, відповідач посилається на те, що в ДП «МТП «Чорноморськ» відсутні будь які документи що підтверджують про те, що роботи за даним Договором виконані.

Відповідач зазначає, що позивач не надав підписаного акта приймання-передачі, який є обов`язковим для підтвердження виконаних послуг (п. 3.3 договору).

Отже, відповідач стверджує, що відсутність підписаного акту приймання-передачі означає, що Відповідач не має зобов`язання сплачувати заявлену суму.

Позивач надав відповідь на відзив відповідно якої вважає обставини викладені у відзиві на позов не обгрунтованими та просить суд задовольнити позовні вимоги з підстав викладених у відповіді на відзив.

Крім того, позивач вважає, що посилання на факт відсутності акту прийому - передачі послуг є недоречним та не має доказового значення у даній справі.

Розглянувши матеріали справи суд встановив.

29.03.19 року був укладений між Державним підприємством «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (далі - Замовник або Відповідач) та Приватним підприємством науково-виробнича фірма «Альянс» (далі - Виконавець або Позивач) договір №19/45-A надання послуг з розробки підсистеми охорони на базі BAS ERP (ДК 230000-6 «Послуги з розробки програмного забезпечення на замовлення») (далі - Договір), відповідно до умов якого Виконавець надає Замовнику послуги з розбробки підсистеми охорони на базі BAS ERP, а Замовник зобов`язується прийняти та здійснити оплату в порядку та на умовах, передбачених договором ( п.п.1.1., 1.2. Договору).

Невід`ємним додатком до Договору є Технічне завдання, відповідно до якого Виконавець надає послуги (п.1.3. Договору).

Загальна вартість послуг становить 297 000 грн.(п.2.2. Договору).

Порядок оплати Позивач та Відповідач встановили у п.2.4. Договору, згідно якого Відповідач здійснює передплату (аванс) у розмірі 50% від загальної ціни Договору, що складає 148 500 грн. без ПДВ.

Остаточний розрахунок проводиться Відповідачем протягом 60 банківських днів з дати підписання Акту приймання - передачі послуг на підставі виставленого Виконавцем рахунку.

09.07.19 року Позивачем було виставлено Відповідачу рахунок №226 на суму 297 000 грн.

12.07.19 року Відповідачем у відповідності до п. 2.4. Договору, був сплачений Позивачу аванс у розмірі 50% вартості послуг за Договором, що складає 148 500 грн., згідно платіжного доручення №1796.

Відповідно до п.8.1. Договору, даний Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до 31.12.19 року, але в будь - якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором.

Позивач вказує, що з моменту укладення Договору без будь-яких причин та пояснень припинив комунакацію з Позивачем по Договору, закрив доступ на сервер, на якому велися роботи Позивачем, чим фактично призвів до неможливості виконати Позивачем Договір, впровадити та ввести в експлуатацію всі напрацьовані розробки за Договором.

Позивач зазначає, що враховуючи приписи ч.2 ст. 903 ЦК України, Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ», як Замовник з вини якого виникла неможливість виконати Договір, зобов`язаний виплатити Виконавцеві - ПП НВФ «Альянс» плату в повному обсязі у розмірі 297 000 грн..

Крім того, керуючись пунктом 6.8. Договору, Позивачем була застосована претензійна процедура врегулювання господарського спору шляхом надіслання Претензії на адресу Відповідача з пропозицією досудово врегулювати спір та виплатити Позивачу решту плати по Договору у сумі 148 500 грн на платіжні реквізити Позивача.

Як зазначає позивач, « 26» грудня 2024 року Відповідачем була отримана претензія однак відповіді від Відповідача не надходило.

Враховуючи вищевикладене, Приватне підприємство науково-виробнича фірма "Альянс" звернулося із позовною заявою про стягнення з Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" на його користь плату у розмірі 148 500 грн за договором надання послуг з розробки підсистеми охорони на базі BAS ERP № 19/45-А від 29.03.2019; покладення судових витрат, у тому числі витрати на оплату правничої допомоги на відповідача, а також суму судових витрат.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: припинення правовідношення.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За правилами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ч.1 ст.510 ЦК України визначено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Як встановлено судом, 29.03.2019 р. між Державним підприємством «Морський торговельний порт «Чорноморськ») (надалі - Порт, Позивач, ДП «МТП «Чорноморськ», Замовник) та Приватним підприємством науково - виробнича фірма «Альянсу» складено договір надання послуг з розробки підсистеми охорони на базі BAS ERP № 19/45-А.

Відповідно до умов даного Договору Виконавець за дорученням Замовника надає послуги з розробки підсистеми охорони на базі BAS ERP (далі - Послуги) а Замовник зобов`язується прийняти та здійснити оплату Послуг в порядку та на умовах, передбачених цим Договором (п.1.1.).

Предмет закупівлі: ДК 021:2015 - 72230000-6 «Послуги з розробки програмного забезпечення на замовлення» (п.1.2.).

Виконавець надає Замовнику Послуги згідно з Технічним завданням (Додаток 1) до даного Договору, який є його невід`ємною частиною (п.1.3.).

Розрахунки за цим Договором здійснюються в національній валюті України - гривні. Замовник оплачує вартість послуг в безготівковій формі шляхом здійснення прямого банківського переказу коштів на рахунок Виконавця (п.2.1.).

Загальна вартість послуг становить 297 000 грн. 00 коп. (двісті дев`яносто сім тисяч гривень 00 копійок) без ПДВ (п.2.2.).

Оплата Послуг здійснюється наступним чином: Замовник здійснює передплату (аванс) у розмірі 50 % (п`ятдесят) відсотків від загальної ціни цього Договору, що складає 148 500 грн. 00 коп. без ПДВ. Авансування відбувається протягом 10 банківських днів з дати отримання належним чином оформленого Виконавцем рахунку.

Остаточний розрахунок проводиться протягом 60 банківських днів з дати підписання Акта прийому-передачі наданих послуг на підставі виставленого Виконавцем рахунку (п.2.4.).

Так, ДП «МТП «Чорноморськ» отримали від ПП науково-виробнича фірма «Альянс» рахунок на оплату №226 від 09 липня 2019р.

12.07.2019 р. платіжним дорученням №1796 перераховано передплату в сумі 148 500,00 грн., що не заперечується сторонами.

Відповідач стверджує, що в ДП «МТП «Чорноморськ» відсутні будь які документи що підтверджують про те, що роботи за даним Договором виконані.

Відповідно до Договору, факт виконання Виконавцем замовлення Послуг оформлюється Сторонами відповідним актом приймання-передачі послуг, який підписується повноважними представниками Сторін в момент виникнення факту передачі таких Послуг (п. 3.3).

У випадку відмови Замовника від підписання Акту приймання-передачі Послуг. Замовник протягом двох робочих днів з дати отримання Акту приймання-передачі Послуг, повинен надіслати на адресу Виконавця письмове обґрунтування відмови від підписання цього Акту, в іншому випадку Послуги, що є предметом цього Договору, вважається поставленою у відповідності до умов цього Договору (п.3.4).

Відповідач вказує, що Позивач не надав підписаного акту приймання-передачі, який є обов`язковим для підтвердження виконаних послуг, не надав підтверджень виконаних робіт та взагалі не отримував Акту приймання-передачі послуг від ПП Науково-виробнича фірма «Альянс»

Суд звертає увагу, що передача послуг мала б відбутися за актом, коли Відповідач надав би Позивачу стандарти (протоколи) зв`язку з обладнанням на прохідних Відповідача, структури бази даних СКУД (система контролю та управління доступом) та параметрів доступу до неї та не закрив би доступ на сервер, на якому велася розробка підсистеми охорони за Договором. А тому посилання на факт відсутності акту прийому - передачі послуг є недоречним та не має доказового значення у даній справі.

Також, відповідач зазначає, що не отримав доступу до розробленого ПЗ, що унеможливлює перевірку якості та функціональності послуги.

З моменту укладення Договору, Позивач виконав об`єм послуг, а саме: 1.1. Розробка плану проєкта; 1.2. Розробка схеми роботи підсистеми охорони з якої необхідно реалізувати алгоритм у програмі; 1.3. Розбробка інформаційному обміну щодо подій по перепусткам. Розробка проекту заявки на оформлення пішохідних перепусток на територію поромного комплексу. (п. 2 Технічного завдання Додатку 1 до Договору); 1.4. Подання заяви на перепустку клієнтами з використанням зовнішнього інформаційного порталу. Робота з мобільними пристроями, планшетами, які забезпечують отримання робітниками інформації від підсистеми за запитами щодо перепусток (розробка мобільного додатку); розробка щодо сплати перепустки з використанням зовнішнього інформаційного порталу (інтеграція сервісу LiqPay). (п.п.3,4,5 Технічного завдання Додатку 1 до Договору); 1.5. Розробка щодо руху документа для оформлення разових перепусток («опис технічної роботи прохідної») та виниклі питання щодо неї у Позивача в ході виконання розробки; 1.6. Нотатки Позивача в ході виконання Договору.

Відповідачем ніяким чином не спростовано, що роботи за даним Договором не виконані.

Якщо б Замовник вважав, що послуги, які надавалися у процесі виконання Договору не відповідать умовам Договору або якості надання послуг, або вони надавалися із недоліками, то Замовник мав би заявити про це Виконавцю. Відповідні дії не були вчинені Замовником, що означає, що послуги Виконавця за Договором надавалися у відповідності до умов Договору.

Як зазначає позивач, та підтверджено матеріалами справи, у лютому 2020 року, вийшов на зв`язок із Позивачем з боку Відповідача новий начальник відділу комп`ютерних технологій Відповідача - Олександр Калінін (електронна пошта ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Позивач в особі директора Юрія Олексійовича Нєроди ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) вказував Відповідачу про неможливість повністю завершити роботу за Договором та повідомив, що частина робіт була виконана, проте не введена в експлуатацію, оскільки Відповідачем не були передані стандарти (протоколи) зв`язку з обладнанням на прохідних Відповідача, а також не передані структура бази даних СКУД (система контролю та управління доступом) та параметри доступу до неї.

Таким чином, необхідна інформація для завершення послуг з розробки так і не була надана Відповідачем, доступ до сервера не був відновлений.

Отже, суд вважає, що невиконання Позивачем Договору на суму остаточного розрахунку має прямий причинно - наслідковий зв`язок між діями Відповідача та як наслідок неможливістю Позивачем ввести в експлуатацію всі напрацьовані розробки згідно Технічного завдання Додатку 1 до Договору.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу.

Згідно з ч.1 ст.903 ЦК України замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст. 903 ЦК України, у разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Суд доходить до висновку, що саме внаслідок умисних дій Відповідача Позивач був позбавлений можливості повною мірою виконати свої зобов`язання за Договором що, у відповідності до ч.2 ст.903 ЦК України, покладає на Відповідача обов`язок виплати Позивачу плати в повному обсязі.

Відповідно посилання Відповідача, що оплата остаточного розрахунку можлива лише після приймання послуг є недоречним, оскільки Відповідач ухилявся у подальшому виконанні вказаного Договору, припинив комунікацію за ним, закрив доступ на сервер, не надав необхідної інформації для завершення надання послуг, чим призвів до неможливості виконання Позивачем Договору, а тому зобов`язаний виплатити Позивачу плату у повному обсязі на підставі приписів ч. 2 ст. 903 ЦК України.

Крім того, суд звертаємо увагу, що твердження Відповідача про нібито неотримання акту №282 від 31.07.19 р. не відповідають дійсності, оскільки разом із цим актом поштою були направлені також й інші акти по «ІТС» (інформаційно-технологічний супровід) з жовтня 2019 по січень 2020 р.р. по іншому укладеному договору №23/01-137 від 23.01.29 р.,

Отже, зазначені обставини додатково свідчать, що у Відповідача наявний на підприємстві, акт №282 від 31.07.19 р., так і акти за період з жовтня 2019 по січень 2020 р.р

Враховуючи приписи законодавства, встановлення судом заборгованості відповідача та не погашення заборгованості, заявлені позивачем позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,4грн. покладаються на відповідача, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України із застосуванням коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн суд зазначає наступне.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу позивач подав договір про надання правової допомоги № 02/09/24 від 02.09.2024, додаткова угода №1 до договору про надання правової допомоги № 02/09/24 від 02.09.2024, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 004924, ордер на надання правничої допомоги серії ВН № 1467060 від 29.01.2025 на представництво інтересів позивача, платіжна інструкція № 4071 про сплату 15 000грн., детальний опис наданих послуг.

Дослідивши додані позивачем докази, суд установив, що відповідно до п.1 додаткової угоди №1 від 18.11.2024 до договору про надання правової допомоги № 02/09/24 від 02.09.2024 сторони дійшли згоди внести зміни у пункт 1.1. Розділу 1 Договору, виклавши його у наступній редакції: « 1.1. Адвокат зобов`язується надати клієнту правову допомогу, яка полягає у представництві інтересів останнього у господарській справі №916/3204/24 та у іншій господарській справі в Господарському суді Одеської області, у зв`язку із захистом його інтересів перед Державним підприємством «Морський торговельний порт «Чорноморськ», а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених Договором».

Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до статей 16, 58 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України ).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На виконання вимог статей 124 та 129 Господарського процесуального кодексу України позивач у позовній заяві вказав попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правову допомогу, які поніс або очікує понести у зв`язку з розглядом справи у розмірі 15 000,00 грн. та є фіксованим розміром гонорару відповідно п. 3 додаткової угоди №1 від 18.11.2024 до договору про надання правової допомоги № 02/09/24 від 02.09.2024 .

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд враховує висновок Європейського суду з прав людини, відповідно до якого заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, справа "Баришевський проти України" від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: "East/West Alliance Limited" проти України" від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На предмет відповідності зазначеним критеріям суд оцінює поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, за змістом частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Відповідач заяви про зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу не подав.

Загальний розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу, які суд визнає фактичними та необхідними, становить 15000,00 грн. які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (вул. Праці, 6, м. Чорноморськ, Одеська обл., Одеський р-н, 68001, ) на користь Приватного підприємства науково-виробнича фірма «Альянс» (вул. Тираспольська (Приморський), 17, м. Одеса, Одеський р-н, Одеська обл., 65020, ) плату у розмірі 148 500 грн. за договором надання послуг з розробки підсистеми охорони на базі BAS ERP №19/45-A від 29.03.19 року, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422 гривні 40 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Літвінов