ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2025 року м.Дніпро Справа № 908/1277/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Паруснікова Ю.Б., Іванова О.Г.,

секретар судового засідання: Абадей М.О.

представники сторін:

від боржника: Данильченко М.С., представник ліквідатора

розглянувши апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на постанову господарського суду Запорізької області від 24.02.2022 року (повний текст складено 04.03.2022 року) у справі №908/1277/21 (суддя Юлдашев О.О.)

боржник Товариство з обмеженою відповідальністю "Агромакс-Люкс", код ЄДР 42551884 (69035, м. Запоріжжя, вул. Жаботинського, 50)

про банкрутство,-

ВСТАНОВИВ:

23.02.2022 року до господарського суду Запорізької області надійшли протоколи зборів та комітету кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю "Агромакс-Люкс" від 17.02.2022 року. Кредиторами прийнято рішення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Ліквідатором вирішено призначити арбітражного керуючого Шимана Є.О., який виконував функції розпорядника майна боржника та надав відповідну згоду.

Постановою господарського суду Запорізької області від 24.02.2022 року, зокрема, припинено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Агромакс-Люкс", код ЄДР 42551884 (69035, м. Запоріжжя, вул. Жаботинського, 50); припинено повноваження розпорядника майна боржника Шимана Є.О.; визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "Агромакс-Люкс", код ЄДР 42551884 (69035, м. Запоріжжя, вул. Жаботинського, 50) - банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру; ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю "Агромакс-Люкс" призначено арбітражного керуючого Шимана Євгена Олександровича.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що у боржника виявлена недостатність майна для задоволення вимог кредиторів.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Головне управління ДПС у Запорізькій області подало апеляційну скаргу на постанову господарського суду Запорізької області від 24.02.2022 року у справі №908/1277/21, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом не досліджено пов`язаність ТОВ "Агромакс-Люкс" з підприємствами-кредиторами: ТОВ "Грейт Ультра", ТОВ "Фрост Трейд".

Звертає увагу, що ТОВ "Агромакс-Люкс" 22.04.2021 року до органу податкового контролю подано Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (форма №20-ОПП) № .

ТОВ "Агромакс-Люкс" подало вищевказане Повідомлення з кодом ознаки надання інформації "6" про 11 земельних ділянок, що знаходяться у с. Дитятки, Іванківського району, Київської області; склад за адресою: Одеська обл., Берсзівський р-н., с. Новоселівка, вул. Цегельна, буд. 40; офіс за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., м. Боярка, вул. Кооперативна, буд. 11. Код ознаки надання інформації "6" означає "6 - закриття об`єкта оподаткування".

За доводами скаржника, в оскаржуваній постанові суд першої інстанції не встановив, за яких обставин всі основні засоби підприємства-боржника були зняті з обліку за 1 місяць до відкриття провадження у справі про банкрутство та початку процедури розпорядження майна. Судом не досліджено, за яких обставин ТОВ "Агромакс- Люкс" відчужувало майнові права на вказані об`єкти оподаткування якраз перед ініціюванням процедури банкрутства.

Також скаржник вказує, що з балансу підприємства вбачається, що за весь час господарської діяльності ТОВ "Агромакс-Люкс" було придбано 6 044 тон ячменю, проте реалізовано 6 000 тон., отже, на переконання скаржника, у ТОВ "Агромакс-Люкс" наявний нереалізований товар (ячмінь) у кількості 44 тони.

Звіти розпорядника майна про проведену роботу та висновок по результатам проведення аналізу фінансово-господарського стану ТОВ "Агромакс - Люкс" в матеріалах справи відсутні.

Скаржник звертає увагу, що судом в постанові зазначено, що згідно з відповідями уповноважених органів на запити розпорядника майна боржника, у останнього не виявлено майна та активів, достатніх для відновлення його платоспроможності, проте виходячи з матеріалів справи відсутні запити розпорядника, а також відповіді.

Також в матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували, що на рахунках боржника відсутні кошти в банках.

Боржник згідно відзиву просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. В обґрунтування відзиву зазначає, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11.06.2024 року, яке постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2024 року залишено без змін, визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 25.02.2020 року № 0102, яке стало підставою для звернення податкової з кредиторськими вимогами до боржника.

За доводами боржника, з огляду на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2024 року про залишення в силі рішення першої інстанції, яким скасовані підстави щодо кредиторських вимог Головного управління ДПС у Запорізькій області, ліквідатором внесені зміни до реєстру вимог кредиторів ТОВ "Агромакс-Люкс" у відповідності до вимог законодавства, відповідно, податковий орган не має права на оскарження постанови.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2024 року для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя доповідач: Верхогляд Т.А., судді: Парусніков Ю.Б., Іванов О.Г.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів доходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Предметом розгляду у цій справі стали підстави для припинення процедури розпорядження майном боржника, визнання його банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Загальні умови для визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури у справі про банкрутство, які застосовуються у разі переходу з процедури розпорядження майном, регламентовані положеннями статей 48, 49, 58 КУзПБ, тлумачення яких свідчить, що саме господарський суд, проводячи підсумкове засідання у справі про банкрутство, приймає рішення про введення наступної судової процедури щодо боржника, які визначені положеннями статті 6 КУзПБ, із застосуванням судового розсуду, незалежно від наявності рішення зборів кредиторів про перехід до наступної судової процедури і звернення до господарського суду з клопотанням про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, яке не є саме по собі безумовною підставою для введення господарським судом ліквідаційної процедури боржника.

Частиною четвертою статті 49 КУзПБ законодавцем надано право суду навіть за відсутності відповідного рішення зборів кредиторів боржника, але за наявності обставин (після закінчення термінів, визначених КУзПБ щодо тривалості процедури розпорядження майном, за наявності ознак банкрутства та за відсутності пропозицій щодо санації боржника), прийняти постанову про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури за власною ініціативою (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.04.2021 року у справі № 918/420/16).

За статтею 1 КУзПБ банкрутство - це визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедури санації та реструктуризації і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Кодексом, грошові вимоги кредиторів інакше, як через застосування ліквідаційної процедури.

Відповідно до частини четвертої статті 205 Господарського кодексу України у разі неспроможності суб`єкта господарювання через недостатність його майна задовольнити вимоги кредиторів він може бути оголошений за рішенням суду банкрутом.

Отже, боржник визнається банкрутом за умови встановлення господарським судом його неспроможності відновити свою платоспроможність та задовольнити визнані вимоги кредиторів інакше, як через застосування ліквідаційної процедури.

Відповідно до частини четвертої статті 48 КУзПБ завдання підсумкового засідання суду полягає в з`ясуванні судом ознак неплатоспроможності / банкрутства для визначення наступної судової процедури, згідно з клопотанням комітету кредиторів за його наявності, однак остаточна їх оцінка надається судом, який у підсумковому судовому засіданні в залежності від обставин справи визначає наступну судову процедуру щодо боржника та ухвалює судове рішення про її введення.

У цьому висновку Суд звертається до сталої правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 15.09.2020 року у справі № 915/1261/16, від 12.10.2021 року у справі № 916/3619/19, від 13.12.2022 року у справі № 904/4608/21, від 30.11.2023 року у справі 907/935/21, від 02.07.2024 року у справі № 904/4261/22 тощо.

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими КУзПБ, ГПК України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення, встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), такий, що є найбільш оптимальним в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Отже, на вирішення питання переходу до ліквідаційної процедури впливають, за загальним правилом, три чинники: закінчення 170-денного строку, відведеного для стадії розпорядження майном; наявність ознак банкрутства; наявність рішення зборів кредиторів щодо переходу до ліквідаційної процедури та, відповідно, відсутність пропозицій щодо санації боржника.

У цьому висновку Суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 13.12.2022 року у справі № 904/4608/21.

Щодо способів встановлення ознак банкрутства та належності і допустимості доказів щодо ознак банкрутства боржника Суд зазначає про наступне:

Частиною третьою статті 44 КузПБ передбачено, що розпорядник майна зобов`язаний, зокрема, проводити аналіз фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника та становища на ринках боржника, встановлювати за результатами його проведення наявність або відсутність ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, вчинення незаконних дій у разі банкрутства.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що, визнаючи боржника банкрутом, суд має встановити його неплатоспроможність, тобто недостатність майна для задоволення вимог кредиторів, шляхом здійснення аналізу повноти проведених розпорядником майна заходів, які передбачені в процедурі розпорядження майном, та дослідити надані розпорядником майна належні та допустимі докази на підтвердження повноти проведення процедури розпорядження майном, зокрема, передбаченої у частині третій статті 44 КУзПБ (постанови Верховного Суду від 08.12.2022 року у справі № 908/2415/21, від 23.03.2023 року у справі № 911/1609/21).

При цьому суд має з`ясувати актив і пасив боржника та співставити відомості щодо обох величин. Розмір пасиву боржника підлягає визначенню відповідно до затвердженого судом у порядку статті 47 КУзПБ реєстру вимог кредиторів. Відомості про актив боржника має містити звіт розпорядника майна про фінансово-майновий стан боржника. Зазначений звіт має бути предметом розгляду зборів кредиторів (комітету кредиторів), які на його підставі приймають рішення клопотати про перехід до наступної судової процедури.

Тлумачення положень КУзПБ свідчить, що дійсний фінансово-господарський стан боржника у справі про банкрутство встановлюється господарським судом на підставі комплексного дослідження всіх наявних у справі доказів, зокрема й аналізу фінансового стану боржника, подання якого до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, є обов`язком розпорядника майна боржника, визначеним пунктом 5 частини третьої статті 44 КУПБ, що дозволить суду встановити наявність чи відсутність підстав для висновку про платоспроможність боржника (див. висновок, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.12.2021 року у справі № 908/2755/19, від 23.12.2021 року у справі № 924/1155/18, від 25.05.2023 року у справі № 902/207/22).

Відповідний обов`язок розпорядника майна також передбачений положеннями статті 12 КУзПБ.

Так, згідно з пунктом 3 частини другої статті 12 КУзПБ (в якій зазначені загальні вимоги до прав та обов`язків арбітражного керуючого у справі про банкрутство) на арбітражного керуючого покладений обов`язок проводити аналіз фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника та становища на ринках боржника та подавати результати такого аналізу до господарського суду разом з документами, що підтверджують відповідну інформацію.

Відповідно до пункту 1 Порядку проведення аналізу фінансово-господарського стану суб`єктів господарювання щодо наявності ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 10.09.2020 року № 3105/5, аналіз фінансово-господарського стану суб`єктів господарювання щодо наявності ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства (далі - аналіз) проводиться згідно з Методичними рекомендаціями щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, затвердженими наказом Міністерства економіки України від 19.01.2006 року № 14 (у редакції наказу Міністерства економіки України від 26.10.2010 року № 1361) (далі - Методичні рекомендації). Арбітражний керуючий, призначений судом розпорядником майна, проводить аналіз до проведення перших зборів кредиторів та подає результати аналізу до господарського суду разом з документами, що підтверджують відповідну інформацію.

Відсутність аналізу та дослідження дійсного фінансово-господарського стану боржника на момент вирішення питання про запровадження у справі про банкрутство судової процедури ліквідації суперечить нормам КУзПБ.

Суд також зазначає про передбачене пунктом 4 частини першої статті 12 КУзПБ право арбітражного керуючого залучати для забезпечення виконання своїх повноважень на договірних засадах інших осіб та спеціалізовані організації з оплатою їхньої діяльності за рахунок боржника, якщо інше не встановлено цим Кодексом чи угодою з кредиторами.

Водночас, зазначені вище положення Кодексу (частина друга статті 12, частина третя статті 44 КУзПБ, пункти 7.7- 7.10) покладають обов`язок здійснити аналіз фінансово-господарського стану боржника саме на розпорядника майна.

Так, відповідно до частини 3 статті 12 КУзПБ, під час реалізації своїх прав та обов`язків арбітражний керуючий зобов`язаний діяти добросовісно, розсудливо та з метою, з якою ці права та обов`язки надано (покладено).

Таким чином, підставою для визнання боржника банкрутом є недостатність його майна для задоволення вимог кредиторів, що встановлюється судом шляхом зіставлення активів і пасивів боржника. Без встановлення фінансового стану боржника (зазначення конкретних показників, що відображають наявність фінансових ресурсів), наявності чи відсутності майнових активів у нього, за рахунок яких можна продовжити виробничу діяльність з метою погашення кредиторської заборгованості, без перевірки можливості застосування до боржника іншої, ніж ліквідація, судової процедури, висновок про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури є передчасним, адже таке рішення повинно прийматися за наявності належних та допустимих доказів про відсутність можливості відновити платоспроможність боржника та погасити вимоги кредиторів не інакше, як через застосування ліквідаційної процедури.

У наведених висновках Суд звертається до висновків, сформульованих Верховним Судом в постановах від 30.11.2023 року у справі № 907/935/21 та від 02.07.2024 року у справі № 904/4261/22 з посиланням, зокрема, на висновки в постанові Верховного Суду від 08.03.2023 року у справі № 910/1800/22.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою господарського суду Запорізької області від 01.06.2021 року, зокрема, відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Агромакс-Люкс"; визнано грошові вимоги ініціюючого кредитора до боржника у розмірі 69 660, 26 грн основного боргу; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном боржника; розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Шимана Є.О.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 01.02.2022 року визнано грошові вимоги до боржника: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрост Трейд" на суму: 4 540, 00 грн судового збору - 1 черга задоволення, 1 965 429,95 грн основного боргу четверта черга задоволення; грошові вимоги Головного управління ДПС у м. Києві у розмірі 125 401 302,04 грн відхилено; закрито попереднє засідання.

Як вбачається із матеріалів справи 23.02.2022 року до господарського суду Запорізької області надійшов протокол № 17/02/22 засідання зборів кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю "Агромакс-Люкс" від 17.02.2022 року, за змістом якого кредиторами прийнято рішення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Також із протоколу вбачається, що вказане рішення прийнято на підставі звіту ліквідатора, згідно якого на запити розпорядника майна боржника отримано відповіді уповноважених органів про те, що за Товариством з обмеженою відповідальністю "Агромакс-Люкс" не обліковується майно та активи.

За матеріалами проведеної розпорядником майна інвентаризації майна боржника матеріальні цінності у боржника відсутні, грошові кошти на рахунках підприємства відсутні, дебіторська заборгованість відсутня, кредиторська заборгованість становить 191 365 679,91 грн (т. 1 а.с.78-85).

Згідно змісту вказаного протоколу розпорядником майна здійснено аналіз фінансово-господарської діяльності боржника та зроблено наступні висновки: показник поточної платоспроможності підприємства станом на кінець аналізованого періоду має невід`ємне значення. Підприємство є фінансово нестійким з негативними тенденціями у бік поглиблення нестійкого стану; ознаки фіктивного банкрутства на підприємстві відсутні; ознаки доведення до банкрутства на підприємстві відсутні; станом на кінець аналізованого періоду присутні ознаки надкритичної неплатоспроможності та відповідають фінансовому стану потенційного банкрутства; коефіцієнт покриття та коефіцієнт забезпечення власними засобами менший за їхні нормативні значення. Компанія опинилася в ситуації, коли вона не може виконати свої грошові зобов`язання в силу відсутності коштів та їх еквівалентів для покриття боргу.

При цьому, дійсно, як вбачається із матеріалів справи, на момент прийняття судом першої інстанції оскаржуваної постанови, матеріали справи не містили ані запитів до уповноважених органів, ані відповідей на вказані запити, ані аналізу фінансово-господарської діяльності.

Разом з тим, на момент перегляду апеляційним судом оскаржуваної постанови матеріали справи містять звіт ліквідатора, до якого було долучено вищезазначені матеріали та докази, відповідно до змісту яких у Товариства з обмеженою відповідальністю "Агромакс-Люкс" не виявлено майна та активів, достатніх для відновлення його платоспроможності (т. 6 а.с. 116-212).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тому пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється право на суд, яке включає не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом.

Крім того, при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Практика Європейського суду з прав людини при застосуванні положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує кожному право на звернення до суду, акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції") від 16.12.1992 року).

Суди мають враховувати обов`язок суду сприяти учасникам справи у реалізації їх процесуальних прав з дотриманням принципу розумності та пропорційності, з метою уникнення надмірного формалізму із додержанням балансу між доступом до правосуддя та повагою до принципу res judicata.

За встановлених обставин, колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника на відсутність вказаних вище доказів на час прийняття оскаржуваної постанови, оскільки скасування постанови з таких підстав буде вважатись надмірним формалізом з боку суду за обставин наявності таких документів на момент перегляду оскаржуваної постанови в апеляційному порядку.

Що стосується доводів скаржника про те, що основні засоби підприємства-боржника були зняті з обліку за 1 місяць до відкриття провадження у справі про банкрутство, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, ТОВ "Агромакс-Люкс" 22.04.2021 року до органу податкового контролю подано Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (форма №20-ОПП) № .

ТОВ "Агромакс-Люкс" подало вищевказане Повідомлення з кодом ознаки надання інформації "6" про 11 земельних ділянок, що знаходяться у с. Дитятки, Іванківського району, Київської області; склад за адресою: Одеська обл., Берсзівський р-н., с. Новоселівка, вул. Цегельна, буд. 40; офіс за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., м. Боярка, вул. Кооперативна, буд. 11.

Код ознаки надання інформації "6" означає "6 - закриття об`єкта оподаткування".

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що за видом права на об`єкт оподаткування Повідомлення містить інформацію з кодом "7", що означає право оренди на майно.

Таким чином, вказані земельні ділянки не є основними засобами боржника, за рахунок яких може бути здійснено погашення вимог кредиторів. Відповідно, вищезазначені доводи скаржника відхиляються судом.

Доводи апеляційної скарги про відсутність в матеріалах інформації щодо грошових коштів на рахунку боржника та наявних у боржника 44 тон ячменю спростовуються матеріалами інвентаризації, які містяться у справі.

Щодо пов`язаності кредиторів з боржником колегія суддів зазначає наступне.

У статті 1 КУзПБ визначено термін "заінтересовані особи стосовно боржника". Це - юридична особа, створена за участю боржника, юридична особа, що здійснює контроль над боржником, юридична або фізична особа, контроль над якою здійснює боржник, юридична особа, з якою боржник перебуває під контролем третьої особи, власники (учасники, акціонери) боржника, керівник боржника, особи, які входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі звільнені з роботи за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство, а також особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, щодо яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими; для цілей цього Кодексу заінтересованими особами стосовно арбітражного керуючого чи кредиторів визнаються особи в такому самому переліку, як і заінтересовані особи стосовно боржника.

Апелянт посилається на те, що у певний час Мороз О.В. займав посаду директора боржника та посаду директора його кредиторів. Однак, на думку колегії суддів, ці обставини прямо не свідчать про заінтересованість такої особи відносно боржника у розумінні статті 1 КУзПБ.

За встановлених вище обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження, погоджується з висновком суду першої інстанції про виявлені ознаки неплатоспроможності/банкрутства боржника та наявність підстав для визнання його банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури в цій справі.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова місцевого господарського суду - зміні або скасуванню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на постанову господарського суду Запорізької області від 24.02.2022 року у справі №908/1277/21 залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Запорізької області від 24.02.2022 року у справі №908/1277/21 залишити без змін.

Витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги віднести на Головне управління ДПС у Запорізькій області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Постанова складена у повному обсязі 15.05.2025 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя О.Г. Іванов

Суддя Ю.Б. Парусніков