ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2025 р. Справа№ 927/961/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Барсук М.А.

Руденко М.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

розглянувши апеляційну скаргу Менської міської ради Корюківського району Чернігівської області на рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.01.2025 у справі №927/961/24 (суддя Кузьменко Т.О.) за позовом Акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго" до Менської міської ради Корюківського району Чернігівської області про стягнення 286 577,79 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Акціонерне товариство "Облтеплокомуненерго" звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Менської міської ради Корюківського району Чернігівської області про стягнення 286577,79 грн заборгованості між вартістю економічно-обґрунтованого тарифу та вартістю фактично застосованого тарифу для населення в опалювальному періоді 2021-2022 роках.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до Рішення Менської міської ради № 650 від 05.11.2021 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії АТ "Облтеплокомуненерго" для потреб населення" Менська міська рада взяла на себе зобов`язання відшкодувати різницю між вартістю економічно-обґрунтованого тарифу та вартістю фактично застосованого тарифу для населення в опалювальному періоді 2021-2022 роках, визначивши джерело для відшкодування різниці між такими розмірами - бюджет Менської міської ради, але своє зобов`язання не виконала, що і стало підставою для звернення до суду.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 06.01.2025 у справі №927/961/24 позов задоволено; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 286577,79 грн, судовий збір в сумі 4298,67 грн.

Приймаючи вказане рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, ухвалюючи рішення від 05.11.2021 № 650 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послугу з постачання теплової енергії АТ "Облтеплокомуненерго" для потреб населення", взяв на себе зобов`язання (п. 4) відшкодувати втрати підприємства, зумовлені різницею в тарифах, зазначених у пунктах 1, 3 Рішення № 650.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що Порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2022 року № 1403, визначає механізм надання у 2022 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на компенсацію різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води згідно із ЗУ "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування".

Так, Підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається суб`єктами господарювання та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості (далі учасники розрахунків).

Місцеві держадміністрації розподіляють субвенцію між місцевими бюджетами на підставі проектів договорів про організацію взаєморозрахунків, а також можуть приймати рішення про централізоване перерахування субвенції без розподілу її між зазначеними бюджетами за згодою відповідних місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

До апеляційної скарги апелянтом подано додатковий доказ, а саме лист Департаменту ЕТЗ та ЖКГ Чернігівської ОДА від 23.01.2025 № 06-17/254.

Стосовно долученого додаткового доказу, слід зазначити наступне.

Так, за приписами частини 3 статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Господарський процесуальний кодекс України допускає випадки подачі на стадії апеляційного розгляду нових доказів для підтвердження обставин, на які посилається сторона. Однак неприйнятною є ситуація, коли заявник просить прийняти докази, яких не існувало на момент прийняття оскаржуваного рішення.

У постанові Верховного Суду від 11.09.2019 по справі № 922/393/18 викладена правова позиція щодо подання доказів до суду апеляційної інстанції. Так, у тій справі касаційний суд підтвердив дотримання процесуальних процедур судом попередньої інстанції, який відхилив клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткового доказу через те, що цей доказ датований вже після прийняття рішення судом першої інстанції.

Верховний Суд вказав, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Аналогічна правова позиція з цього питання викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 911/3250/16, від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 26.02.2019 у справі №913/632/17 та від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15.

Отже, наданий апелянтом додатковий доказ не приймається судом апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

АТ "Облтеплокомуненерго" - теплопостачальне підприємство, основним видом діяльності якого є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря (код 35.30.).

Згідно з дефініцією, наведеною в статті 1 Закону України "Про теплопостачання", постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Виконавчим комітетом Менської міської ради 12.10.2021 прийнято рішення № 290 "Про початок опалювального сезону 2021-2022 років", відповідно до пункту 1 якого рада вирішила почати з 13 жовтня 2021 року опалювальний сезон 2021-2022 років в житловому фонді, закладах, установах, підприємствах, організаціях всіх форм власності на території населених пунктів Менської міської територіальної громади.

05.11.2021 Менська міська рада на тринадцятій сесії восьмого скликання прийняла рішення № 650 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послугу з постачання теплової енергії Акціонерному товариству "Облтеплокомуненерго" для потреб населення" (далі - Рішення № 650), відповідно до якого взято до відома, що економічно обґрунтовані тарифи на теплову енергію, які визначаються як сума тарифів на виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії, постачання теплової енергії Акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго" для потреб населення складають, зокрема: тариф на теплову енергію - 1833,00 грн/Гкал (без ПДВ) (п. 1 Рішення №650).

Взято до відома, що економічно обґрунтовані тарифи за послугу з постачання теплової енергії Акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго" для потреб населення складають 2199,60 грн/Гкал (з ПДВ) (п. 3 Рішення № 650).

Відповідно до Меморандуму, для застосування при розрахунках з населенням в опалювальному періоді 2021-2022 років вирішено встановити тарифи у розмірах, що застосовувалися Акціонерним Товариством "Облтеплокомуненерго" при розрахунках з населенням за послуги з постачання теплової енергії в опалювальному періоді 2020-2021 років і були встановлені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 10.12.2018 № 1766 "Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню Акціонерним товариством "Облтеплокомуненерго", яке є виконавцем цих послуг", а саме: 1737,61 грн за Гкал (з ПДВ) - послуга з постачання теплової енергії (централізоване опалення).

Втрати підприємства, зумовлені різницею в тарифах, зазначених в пунктах 1, 3 цього рішення, вирішено відшкодувати Акціонерному товариству "Облтеплокомуненерго" з бюджету Менської міської територіальної громади згідно з відповідною програмою, затвердженою Менською міською радою (п. 4 Рішення № 650).

Відповідно до п. 5 Рішення № 650 тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послугу з постачання теплової енергії, визначені цим рішенням, вводяться в дію з 13 жовтня 2021 року та застосовуються до 30 вересня 2022 року за умови укладення договорів відповідно до вимог діючого законодавства.

08.04.2022 Виконавчий комітет Менської міської ради прийняв рішення № 39 "Про закінчення опалювального сезону 2021-2022 років" з 11.04.2022.

Відповідно до розрахунку різниці між вартістю економічно-обґрунтованого тарифу та вартістю фактично застосованого розміру, пред`явленого до сплати споживачам категорії населення м. Мена, загальна сума різниці склала 694372,67 грн, зокрема, за жовтень 2021 - 38574,38 грн, за листопад 2021 - 103601,72 грн, за грудень 2021 - 140200,60 грн, за січень 2022 - 163992,56 грн, за лютий 2022 - 127691,21 грн, за березень 2022 - 72234,16 грн, за квітень 2022 - 48078,04 грн.

Різниця між вартістю економічно-обґрунтованого тарифу та вартістю фактично застосованого розміру пред`явленого до сплати споживачам в загальному розмірі 407794,88 грн, зокрема, за листопад 2021 року в сумі 103601,72 грн, за грудень 2021 року в сумі 140200,60 грн, за січень 2022 року в сумі 163992,56 грн, не заперечується сторонами, сплачена відповідачем відповідно до платіжних доручень № 2383 від 30.12.2021, № 42 від 28.01.2022, № 294 від 29.04.2022 і не є предметом спору у даній справі.

Оскільки протягом опалювального періоду 2021-2022 років відповідачем при визначенні вартості послуг для населення на території Менської міської ради застосовані тарифи, встановлені рішенням Ради № 650 в опалювальному періоді 2021-2022 років, неоплачена відповідачем різниця між вартістю економічно-обґрунтованого та вартістю фактично застосованого тарифів для населення Менської територіальної громади за послуги з теплопостачання, наданих АТ "ОТКЕ", склала 286577,79 грн.

Щодо залишку різниці нарахувань за жовтень 2021 року, лютий-квітень 2022 року в сумі 286577,79 грн позивачем супровідними листами № 2473/05 від 29.11.2021, № 539/05 від 29.04.2022, № 551/05 від 03.05.2022, № 593/05 від 12.05.2022 направлялись відповідачу відповідні акти приймання-передачі, розрахунки обсягу відшкодування різниці між вартістю економічно-обґрунтованого тарифу та вартістю фактично застосованого розміру пред`явленого до сплати споживачам (у розрізі об`єктів теплопостачання), зокрема, у жовтні 2021 на суму 38574,38 грн, у лютому 2022 року на суму 127691,21 грн, у березні 2022 року на суму 72234,16 грн, у квітні 2022 року на суму 48078,04 грн.

Листами № 777/05 від 09.05.2024, № 1613/05 від 30.08.2024 позивач звертався до відповідача з вимогою про сплату заборгованості в сумі 286577,79 грн.

Листом № 04-11/1744 від 16.09.2024 Менська міська рада повідомила позивачу, що остання не має законодавчих підстав для здійснення компенсації різниці між вартістю економічно-обґрунтованого тарифу та вартістю фактично застосованого розміру за опалювальний сезон 2021-2022 років.

Станом на день звернення позивача до суду відповідач не оплатив суму 286577,79 грн, що і стало підставою для звернення позивача до суду.

Відповідно до підпункту 2 пункту а) частини 1 статті 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на теплову енергію (в тому числі її виробництво, транспортування та постачання), тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, на інші комунальні послуги (крім тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, тарифів на комунальні послуги, які встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг), побутові, транспортні та інші послуги.

Згідно з частиною 3 статті 4 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до повноважень органів місцевого самоврядування віднесено встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону.

До основних повноважень органів місцевого самоврядування в сфері теплопостачання, зокрема, належить встановлення для всіх категорій споживачів тарифів на теплову енергію і тарифів на виробництво теплової енергії (крім тарифів на теплову енергію, вироблену на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях та когенераційних установках) у порядку і межах, визначених законодавством (абз. 7 статті 13 Закону України "Про теплопостачання").

За частинами 1 - 3, 14 статті 20 Закону України "Про теплопостачання", тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими.

Тарифи на виробництво теплової енергії, в тому числі на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії, на транспортування та постачання теплової енергії встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законодавством.

Встановлення тарифів на теплову енергію нижче розміру економічно обґрунтованих витрат на її виробництво, транспортування та постачання не допускається.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про ціни та ціноутворення" дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у процесі формування, встановлення та застосування цін Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, органами, що здійснюють державне регулювання діяльності суб`єктів природних монополій, органами місцевого самоврядування та суб`єктами господарювання, які провадять діяльність на території України, а також здійснення державного контролю (нагляду) та спостереження в сфері ціноутворення.

Частинами 1-3 статті 12 Закону України "Про ціни та ціноутворення" передбачено, що державні регульовані ціни запроваджуються на товари, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, мають істотну соціальну значущість, а також на товари, що виробляються суб`єктами, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку. Державні регульовані ціни повинні бути економічно обґрунтованими (забезпечувати відповідність ціни на товар витратам на його виробництво, продаж (реалізацію) та прибуток від його продажу (реалізації). Зміна рівня державних регульованих цін здійснюється в порядку і строки, що визначаються органами, які відповідно до цього Закону здійснюють державне регулювання цін.

Державне регулювання цін здійснюється Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, зокрема, шляхом установлення обов`язкових для застосування суб`єктами господарювання фіксованих цін (стаття 13 Закону України "Про ціни та ціноутворення").

За змістом статті 15 Закону України "Про ціни та ціноутворення" Кабінет Міністрів України, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які встановили державні регульовані ціни на товари в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, зобов`язані відшкодувати суб`єктам господарювання різницю між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів.

Установлення Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування державних регульованих цін на товари в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, без визначення джерел для відшкодування різниці між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів не допускається і може бути оскаржено в судовому порядку.

Відповідач, ухвалюючи рішення від 05.11.2021 № 650 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послугу з постачання теплової енергії АТ "Облтеплокомуненерго" для потреб населення", взяв на себе зобов`язання (п. 4) відшкодувати втрати підприємства, зумовлені різницею в тарифах, зазначених у пунктах 1, 3 Рішення № 650.

Матеріалами справи встановлено, що за період з жовтня 2021 року по квітень 2022 року обсяг відшкодування різниці між вартістю економічно-обґрунтованого тарифу та вартістю фактично застосованого розміру, пред`явленого до сплати споживачам становить 694372,67 грн.

При цьому, різницю нарахувань за листопад 2021 року, грудень 2021 року та січень 2022 року в сумі 407794,88 грн відповідачем сплачено, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

Позивач звертався до відповідача з вимогою про сплату залишку різниці нарахувань за жовтень 2021 року, лютий-квітень 2022 року в сумі 286577,79 грн, що підтверджується листами № 777/05 від 09.05.2024 (отримано відповідачем 13.05.2024), № 1613/05 від 30.08.2024 (отриманого відповідачем 05.09.2024).

За приписами частини 4 статті 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач не відшкодував витрати, зумовлені різницею в тарифах в сумі 286577,79 грн, у семиденний строк з моменту отримання вимоги позивача та не спростував, що в опалювальному періоді 2021-2022 року різниця між вартістю економічно-обґрунтованого та вартістю фактично застосованого тарифу для населення Менської територіальної громади за послуги з теплопостачання, надані АТ "Облтеплокомуненерго", становила іншу суму, ніж 286577,79 грн.

Стосовно доводів апелянта про те, що Порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2022 року № 1403, визначає механізм надання у 2022 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на компенсацію різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води згідно із ЗУ "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування", слід зазначити наступне.

Спірні правовідносини тривали і виникли до ухвалення Закону України від 29.07.2022 № 2479-IX "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" та набрання ним законної сили (19.08.2022), яким установлений мораторій на підвищення цін (тарифів) на ринку природного газу та в сфері теплопостачання протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано.

На момент виникнення спірних правовідносин та протягом періоду, за який виникла заборгованість, не було запроваджено мораторію на підвищення цін на природний газ. У спірний період позивач у відносинах щодо постачання теплової енергії та гарячої води для населення діяв згідно з тарифами, щодо яких не було запроваджено мораторій згідно з частиною 1 статті 1 Закону України від 29.07.2022 № 2479-IX "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування".

Взаєморозрахунки або перерахування субвенції проводяться у порядку та на умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, за рахунок та в межах видатків державного бюджету за цільовим призначенням, джерелом формування яких є надходження, визначені Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" та на наступні роки на погашення заборгованості з різниці в тарифах (абзац дев`ятий статті 4 Закону № 1730-VIII).

Такий Порядок затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2022 року № 1403 "Про затвердження Порядку та умов надання у 2022 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на компенсацію різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води згідно із Законом України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування", послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання і централізованого водовідведення згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення".

Згідно з пунктом 5 цього Порядку підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається суб`єктами господарювання та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості (далі учасники розрахунків).

Отже, на момент прийняття відповідачем рішення щодо відшкодування позивачу різниці між вартістю економічно-обґрунтованого тарифу та вартістю фактично застосованого розміру (05.11.2021) та в період заявленої до стягнення заборгованості (жовтень 2021 року, лютий-квітень 2022 року) вказані Закон та порядок ще не були прийняті.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Надання зворотної дії в часі законам та нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті (пункт 99 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2024 року № 757/23249/17 (провадження № 14-95цс22); абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/1999).

Враховуючи викладене, посилання скаржника на необхідність застосування механізму надання у 2022 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на компенсацію різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води згідно із ЗУ "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування", визначеного Порядком, є необґрунтованим.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Менської міської ради Корюківського району Чернігівської області залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.01.2025 у справі №927/961/24 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку з урахуванням вимог п. 2 ч. 3 ст. 286 Господарського процесуального кодексу України шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена: 19.05.2025 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Барсук

М.А. Руденко