УХВАЛА

19 травня 2025 року

м. Київ

cправа № 912/2693/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Колос І.Б. (головуючий), Ємця А.А., Малашенкової Т.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду Кіровоградської області від 27.12.2024

та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 28.04.2025

у справі № 912/2693/24

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"

до товариства з обмеженою відповідальністю "АВ і КО"

про стягнення 45 392,71 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (далі - ТОВ "ГК "Нафтогаз України", позивач) звернулося до господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "АВ і КО" (далі - ТОВ "АВ і КО", відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 45 392,71 грн, з них: основний борг - 14 421,59 грн; пеня - 15 869,52 грн; штраф - 7 341,31 грн; 3% річних - 1 767,62 грн; інфляційні втрати - 5 992,67 грн, з покладенням на відповідача судових витрат.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 27.12.2024 провадження у справі в частині стягнення 6 421,59 грн суми основного боргу закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору; позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 7 934,76 грн пені, 3 670,65 грн штрафу, 1 767,62 грн 3% річних, 5 992,67 грн інфляційних втрат та 1 652,80 грн судового збору; у задоволенні інших позовних вимог відмовлено; стягнуто з позивача на користь відповідача 1 762,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду від 27.12.2024 у справі № 912/2693/24 позивач звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення від 27.12.2024 у справі № 912/2693/24 в частині стягнення з позивача 1 762,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 28.04.2025 у справі № 912/2693/24 апеляційну скаргу залишено без задоволення; рішення господарського суду Кіровоградської області від 27.12.2024 у справі № 912/2693/24 залишено без змін.

Рішення місцевого господарського суду від 27.12.2024 у справі № 912/2693/24 переглядалося судом апеляційної інстанції лише в частині стягнення з позивача на користь відповідача 1 762,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

ТОВ "ГК "Нафтогаз України" 05.05.2025 через підсистему "Електронний суд" звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення господарського суду Кіровоградської області від 27.12.2024 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 28.04.2025 у справі № 912/2693/24 в частині стягнення з позивача на користь відповідача 1 762,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні заявлених відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з розпорядженням Заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 19.05.2025 № 32.2-01/859 проведено повторний автоматизований розподіл у справі № 912/2693/24, у зв`язку з відпусткою судді Булгакової І.В.

Перевіривши матеріали касаційної скарги ТОВ "ГК "Нафтогаз України" у справі № 912/2693/24, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічне положення закріплено у частині першій статті 17 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), яким передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною п`ятою статті 12 ГПК України визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Відповідно до частини сьомої статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2024 установлено у розмірі 3 028,00 грн.

Позов подано у 2024 році. Предметом позову у справі № 912/2693/24 є стягнення у сумі 45 392,71 грн, а отже, ціна позову у цій справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (302 800,00 грн), тому справа є малозначною згідно з наведеними приписами ГПК України.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Отже, норма пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України передбачає виключні випадки для касаційного оскарження судових рішень, зокрема, у малозначних справах. При цьому тягар доказування наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України, покладається саме на скаржника.

У касаційній скарзі скаржник посилається на випадки передбачені частиною третьою статті 287 ГПК України.

Водночас касаційна скарга ТОВ "ГК "Нафтогаз України" не містить належних обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а"-"г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України. Саме посилання на випадки, зазначені у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не свідчить про наявність належних обґрунтувань, за яких судові рішення у справі підлягають касаційному оскарженню.

Наведені у касаційній скарзі доводи, зводяться до висловлення незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями, викладення власного бачення у питанні застосування правових норм, є проханням про повторний перегляд справи та переоцінку встановлених судами обставин та доказів, що виходить за межі повноважень Верховного Суду.

Використання оціночних чинників, як-то: "винятковість значення справи для скаржника", "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява №21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Також Європейський суд з прав людини в ухвалі від 09.10.2018 у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява № 26293/18) зазначив, що застосування критерію малозначності справи було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "ГК "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Кіровоградської області від 27.12.2024 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 28.04.2025 у справі № 912/2693/24 в оскаржуваній частині, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 234, 287, 293 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Кіровоградської області від 27.12.2024 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 28.04.2025 у справі № 912/2693/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Колос

Суддя А. Ємець

Суддя Т. Малашенкова