ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2025м. ДніпроСправа № 904/1005/25

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Кшенської Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВІ ТЕХНОЛОГІЇ",м. Дніпро

до Акціонерного товариства "ОБ`ЄДНАНА ГІРНИЧО-ХІМІЧНА КОМПАНІЯ",м Київ

про стягнення заборгованості

Представники:

Від позивача: Сушко Станіслав Валерійович, посвідчення № 3898 від 08.08.2024, адвокат

Від відповідача: Сопружинська Таїсія Петрівна, свідоцтво №2258/10 від 29.05.2003, адвокат

РУХ СПРАВИ В СУДІ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

Товариство з обмеженою відповідальністю "НОВІ ТЕХНОЛОГІЇ" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Акціонерного товариства "ОБ`ЄДНАНА ГІРНИЧО-ХІМІЧНА КОМПАНІЯ" (далі - відповідач) грошові кошти за договором про надання послуг № 427-2 від 14.08.2023р. у загальному розмірі 417 819,12 грн.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 365 589,00 грн основної заборгованості за Договором про надання послуг № 427-2 від 14 серпня 2023 року;

- 9 267,96 грн трьох процентів річних від суми заборгованості за Договором про надання послуг № 427-2 від 14 серпня 2023 року;

- 42 962,16 грн інфляційного збільшення заборгованості за Договором про надання послуг № 427-2 від 14 серпня 2023 року.

Ухвалою від 12.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 24.03.2025.

В судовому засіданні 24.03.2025 оголошено перерву до 14.04.2025.

26.03.2025 через систему "Електронний суд" від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позовної заяви в частині вимог про стягнення інфляційних втрат - 42 962,16 грн. , 3% річних - 9 267,96 грн.; у випадку, якщо суд прийде до переконання про задоволення вимог, задовольнити клопотання про зменшення штрафних санкцій.

28.03.2025 через систему "Електронний суд" від Позивача надійшла відповідь на відзив, в якій просить позовну заяву ТОВ "НОВІ ТЕХНОЛОГІЇ" по справі задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні 14.04.2025 оголошено перерву до 28.04.2025.

24.04.2025 через систему "Електронний суд" від Відповідача надійшла заява про вступ у справу як представника.

Судове засідання 28.04.2025 не відбулося в зв`язку з перебуванням судді Назаренко Н.Г. у відпустці.

Ухвалою від 05.05.2025 призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 19.05.2025.

19.05.2025 позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Відповідач просив відмовити в задоволенні позову в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, в разі задоволення просив зменшити штрафні санкції.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Слід зазначити, що відповідно до частин 3- 5 статті 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частинами 1, 2 статті 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Норми частини 3 цієї статті визначають, що при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 ГПК України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Частини 2 - 6 статті 250 ГПК України не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження (частина 7 статті 250 ГПК).

Частиною 5 статті 252 ГПК України зазначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше; за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи, що: ціна позову у цій справі не перевищує п`ятисот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; зазначена справа не належить до категорії справ, розгляд яких не може бути здійснений у порядку спрощеного провадження; ця справа є справою незначної складності, тому визнається судом малозначною; приймаючи до уваги клопотання позивача та відсутність з боку відповідача заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (постанова ВС від 24.05.2024 у справі № 904/346/23).

19.05.2025 в судовому засіданні, в порядку ст. 240 ГК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов Договору про надання послуг № 427-2 від 14.08.2023р. в частині повної та своєчасної оплати за надання послуг.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач у відзиві на позов підтвердив, що на виконання умов спірного Договору, відповідно до Платіжної інструкції № 243586, ним 01.02.2024 було здійснено 50% передоплати на суму 365 589,00 грн.

Послуги було надано Позивачем відповідно до Акту наданих послуг № 7 від 18.03.2024 року на суму 436 068,00 грн. та Акту наданих послуг № 10 від 29.03.2024 року на суму 295 110,00 з ПДВ. Загальна вартість наданих послуг складає 731 178,00 грн.

Відповідач визнав, що заборгованість за договором 427-2 від 14.08.2024 складає 365 589,00 грн.

Однак, відповідач вказує, що встановлення режиму воєнного стану на території України істотно вплинуло на виробничі процеси на філії «ВГМК» АТ «ОГХК» та на можливості реалізації продукції, яка виробляється.

У зв`язку з військовою агресією проти України впали показники виробництва продукції, було скорочено виробництво основних концентратів, неможливим стало перевезення продукції через морські порти, відбулося перевантаження діючих маршрутів транспортування продукції підприємства на експорт, скорочення активності та неможливість роботи значної частини споживачів-резидентів України.

Відповідач зазначив, що готова продукція до введення військового стану експортувалася іноземним покупцям через морські порти, однак внаслідок військової агресії, через блокування морських шляхів агресором логістика з початку військової агресії і на теперішній час втрачена.

Єдиним логістичним ланцюгом для Відповідача залишалася залізниця та автоперевізники, проте, внаслідок військових дій агресора, через завантаженість залізниці та автотранспортних перевізників в інтересах оборони країни фактично неможливо транспортувати готову продукцію. Настання вищезазначених форс-мажорних обставин призвело до збоїв у виробництві готової продукції, її реалізації, транспортуванні при продовженні функціонування підприємства, а також, як наслідок, значного дефіциту грошових коштів, скорочення фінансових надходжень за виконання обов`язків за чинними контрактами.

Відповідач стверджує, що потерпає від наслідків повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, що призводить до неможливості здійснювати повноцінну господарську діяльність, відповідати за зобов`язаннями. Підприємство знаходиться в скрутному матеріальному становищі, всі отримані кошти від господарської діяльності філією фактично витрачаються на сплату обов`язкових платежів та зборів, заробітної плати працівників, енергоносіїв та погашення заборгованості перед фінансовими установами.

Крім того, негативно на фінансовий стан нашого Підприємства впливає порушення іншими контрагентами своїх зобов`язань за господарськими договорами перед філією «ВГМК» АТ «ОГХК». Наявна заборгованість контрагентів поставила Відповідача у скрутне становище при здійсненні розрахунків з іншими підприємствами.

Також відповідач вказує, що при надходженні на рахунок філії «ВГМК» АТ «ОГХК» коштів від зазначених вище контрагентів ним в найкоротший термін буде здійснено розрахунок за договором № 427-2 від 14.08.2023 року.

На підставі вищевикладеного, за принципами розумності, справедливості та пропорційності Відповідач вважає обґрунтованою можливість зменшення розміру інфляційних витрат, 3% річних на 90% від зазначеного у позовній заяві, тобто, задоволення позовної вимоги: щодо інфляційних витрат не більше 21 481,08 грн.; щодо 3% річних не більше 4 633,98 грн..

На думку Відповідача, таке зменшення розміру 3% річних та інфляційних витрат врахує оптимальний баланс інтересів сторін у спорі та є таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для всіх сторін по справі.

ВІДПОВІДЬ НА ВІДЗИВ.

Позивач зазначив, що Відповідач не надав жодного письмового повідомлення про настання форс-мажорних обставин, а також не пред`явив сертифікат Торгово-промислової палати, що є обов`язковою умовою визнання таких обставин відповідно до умов Договору про надання послуг.

Позивач наполягає, що сам договір було укладено під час воєнного стану, а отже Відповідач мав передбачити можливість настання будь-яких негативних наслідків. За таких обставин наведені доводи Відповідача не можуть бути підставою для невиконання їм своїх зобов`язань, тим більше з урахуванням істотного строку пропуску виконання зобов`язань.

Позивач зазначає, що не існує підстав для зменшення інфляційної складової суми заборгованості, оскільки вона прямо визначена нормами чинного законодавства України. Законодавство України в принципі не передбачає можливості зменшення суми інфляційного збільшення заборгованості визначеної у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Вказаний платіж направлений виключно на компенсацію збитків від знецінення грошових коштів, строк сплати яких прострочення і не має штрафного чи карального характеру.

Щодо посилання Відповідача на висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, згідно із яким Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що суд може за певних обставин зменшити розмір неустойки, штрафу, або процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, Позивач вказує, що Відповідачем не було враховано, що практика Верховного Суду в даному випадку є нерелевантною для розгляду справи № 904/1005/25, оскільки у справі № 902/417/18 було визначено 40% річних, в той момент, коли в позовній заяві ТОВ "НОВІ ТЕХНОЛОГІЇ" лише 3% річних, тобто мінімальний розмір визначений законодавством, який застосовується незалежно від того чи врегулювали сторони відповідні питання у договорі.

Отже, на думку Позивача, підстави для зменшення розміру процентів річних в межах справи № 904/1005/25 відсутні.

ОБСТАВИНИ, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, обставинами, які входять до предмету доказування у даній справі є обставини щодо порушення відповідачем договору про надання послуг № 427-2 від 14.08.2023 в частині повної та своєчасної оплати вартості наданих послуг, правомірність нарахування штрафних санкцій.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

Як убачається з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю "НОВІ ТЕХНОЛОГІЇ" (виконавець) та Акціонерним товариством «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» від імені якого виступає Філія «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» (замовник) укладено договір про надання послуг № 427-2 від 14.08.2023р (далі по тексту - Договір), згідно п.1.1. якого Виконавець зобов`язується за завданням Замовника надати послуги з ремонту і технічного обслуговування насосів (надалі - послуги), код 50510000-3 відповідно до ДК 021:2015, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити Виконавцю зазначені Послуги на умовах, визначених цим Договором.

Згідно з п. 1.2. Договору інформація щодо Послуг, які надаються за цим Договором, міститься у Додатку № 1 до Договору.

Пунктом. 2.1. Договору встановлено, що загальна ціна Договору складає 3 713 430,00 грн. в тому числі 20 % ПДВ - 618 905,00, що відповідає загальній вартості послуг (додатки №1, №2 до Договору).

Пунктом 2.2. Договору визначено, що оплата наданих послуг здійснюється шляхом безготівкового перерахування коштів Замовником на поточний рахунок Виконавця, на підставі даного Договору.

У відповідності до п. 2.3. Договору умови оплати: 50 % передплата за заявлену партію, та 50% протягом 20 банківських днів з дати підписання акту наданих послуг.

Згідно з п. 2.4. Договору передплата надається на підставі рахунку Виконавця, що виставляється останнім протягом 5 календарних днів із дати отримання заявки від Замовника.

В п. 3.2.2. Договору визначено, що Замовник зобов`язаний здійснити оплату на умовах, визначених у розділі 2 цього Договору.

Пунктом 3.3.2. Договору передбачено, що Виконавець має право отримати за виконані надані послуги оплату в розмірі і строки, передбачені цим Договором.

У відповідності до п. 5.3. Договору, Замовник протягом 5-х робочих днів з моменту отримання Акту наданих послуг повертає Виконавцю один з двох примірників Акту, підписаний уповноваженою особою та скріплений печаткою.

Згідно з п. 5.6. Договору, факт надання послуг підтверджується після повернення запасних частин з оформленням Акту наданих послуг.

Відповідно до п. 5.7. Договору про надання послуг датою завершення надання послуг є дата підписання Акту наданих послуг.

Пунктом 5.8. Договору передбачено, що підставою для здійснення розрахунків між Сторонами Договору є оформлений в установленому порядку Акт наданих послуг.

У відповідності до п. 8.1. Договору, у випадку порушення своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність визначену цим Договором та (або) чинним законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно з п. 12.1. Договору, Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до 31.12.2023р.

Пунктом 12.2. Договору визначено, що закінчення строку дії цього Договору не звільняє жодну зі Сторін Договору від виконання своїх зобов`язань по Договору та від відповідальності за його порушення (невиконання та/або неналежне виконання), яке мало місце під час дії цього Договору.

Також, між позивачем та відповідачем було укладено Розрахунок вартості ціни договору, який є Додатком № 1 до Договору № 427-2 від 14.08.2023, згідно якого, загальна вартість послуг з ПДВ послуг склала 3 713 430,00 грн., та Калькуляцію, яка є Додатком № 2.

Крім того, між АТ «ОГХК» в особі Філії «ВГМК» АТ «ОГХК», в якості Замовника та ТОВ "НОВІ ТЕХНОЛОГІЇ", в якості Виконавця, 13.12.2023 р. укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 427-2 від 14.08.2023року, якою продовжили строк дії вказаного договору до 31.05.2024 р.

17.08.2023, відповідач надіслав позивачу заяву на надання рахунку від 17 серпня 2023 року № 1, у відповідності до якої, просив надати рахунок для здійснення передплати у розмірі 50%.

18.08.2023 позивач виставив відповідачу рахунок-фактуру № СФ-0000174, у відповідності до якого, загальна вартість послуг складала 731 178,00 грн.

Відповідач сплатив50% вартості послуг в розмірі 365 589,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 243586 від 01.02.2024.

На виконання умов договору позивач надав послуги загальною вартістю 731 178,00 грн., що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими печатками сторін Актами наданих послуг № 7 від 18.03.2024 на суму 436068,00 грн. та №10 від 29.03.2024 на суму 295110,00 грн.

Позивач направив відповідачу лист вих. № 08/05-1Ч від 08 травня 2024 року, у відповідності до якого, повідомляв останньому про наявність у нього заборгованості, та просив надати відповідь стосовно строків погашення заборгованості у розмірі 365 589,00 грн за Договором про надання послуг.

У зв`язку з відсутністю відповіді на лист вих. № 08/05-1Ч від 08 травня 2024 року, позивач направив на відповідачу лист вих. № 20/06-1Ч від 20 червня 2024 року, яким повторно повідомляв відповідачу про наявність заборгованості,

Відповідач відповіді на претензію не надав, заборгованість не сплатив.

Вказане стало причиною звернення позивача до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ГК України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Положеннями ч. 1-3 ст. 180 ГК України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено обов`язковість договору для виконання сторонами.

Правовідносини щодо надання послуг регулюються положеннями Глави 63 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 2 ст. 901 ЦК України, положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Статтею 902 ЦК України передбачено, що виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Тобто, за договором про надання послуг виконавець зобов`язується виконати певні дії або здійснити певну діяльність, які, як правило, не мають матеріального результату (наприклад, послуги зв`язку, освітні послуги, спортивно-оздоровчі та ін.). Деякі послуги можуть мати матеріальний результат, як, наприклад, медичні послуги із надання стоматологічної допомоги (пломбування хворого зуба, встановлення коронки). Проте всім послугам властива одна спільна ознака - результату передує здійснення дій, які не мають матеріального змісту, адже при наданні послуг продається не сам результат, а дії, які до нього призвели. Отже, предметом договору про надання послуг є виконання певних дій або здійснення певної діяльності, які не мають матеріального результату.

Доказів оплати вартості наданих послуг в розмірі 365 589,00 грн. за спірним договором матеріали справи не містять.

Крім того, відповідач проти суми основного боргу не заперечив.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу підлягають задоволенню в розмірі 365 589,00 грн.

Правомірність нарахування 3% річних.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 9 267,96 грн. 3% річних за загальний період прострочення з 16.04.2024 по 27.02.2025, суд зазначає таке.

Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіркою виконаного позивачем розрахунку 3% річних, судом помилок не виявлено, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в розмірі 38 211,57 грн.

Правомірність нарахування інфляційних втрат.

Щодо інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Здійснюючи перевірку розрахунку інфляційних втрат, суд враховує таке.

Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №905/21/19 наведено формулу за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.

Зазначена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19.

Крім того, об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 надала роз`яснення, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Заявлені позивачем до стягнення інфляційні втрати в розмірі 42962,16 грн. нараховані за загальний період з 16.04.2024 по 27.02.2025.

При перевірці розрахунку інфляційних втрат судом встановлено, що загальний розмір інфляційних втрат за визначений період більший, ніж зазначено позивачем, однак, зважаючи на те, що суд не може виходити за межі позовних вимог, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в розмірі 42 962,16 грн.

Щодо посилання відповідача на настання форс-мажорних обставин, суд зазначає наступне.

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України").

Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Також згідно з положеннями ст. 218 ГК України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Таким чином, в той час як форс-мажорні обставини унеможливлюють виконання договірного зобов`язання в цілому, істотна зміна обставин змінює рівновагу стосунків за договором, суттєво обтяжуючи виконання зобов`язання лише для однієї із сторін.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Слід зазначити, що введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність та отримувати коштів від своїх контрагентів. Більше того, держава на даний час заохочує розвиток підприємницької діяльності з метою позитивного впливу на економіку країни (зменшення податків, митних платежів тощо). Відповідач не надав доказів того, що підприємство зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом, що всі працівники (чи їх частина), керівник підприємства, інші посадові особи мобілізовані та перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, все, або частина складу рухомого майна підприємства задіяні під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану.

Згідно п. 10.1. Договору, при настанні обставин непереборної сили (обставин форс-мажору), тобто неможливості повного або часткового виконання будь-якою із сторін зобов`язань по цьому договору внаслідок обставин непереборної сили, а саме: пожежі, стихійного лиха, урядових заборон, блокади, війни, військових дій будь-якого характеру або інших незалежних від Сторін обставин, термін (строк) виконання зобов`язань продовжується (переноситься) на такий термін (строк), протягом якого будуть діяти вищевказані обставини та їх наслідки. Сторона, для якої наступили обставини непереборної сили, зобов`язана письмово протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту настання цих обставин повідомити іншу Сторону про це, вказати орієнтовний термін (строк) дії обставин непереборної сили, а також вжити заходів для зменшення заподіяння збитків другій стороні.

Також, п. 10.3. Договору зазначено, що факт настання обставин непереборної сили повинен підтверджуватися сертифікатом Торгово-промислової палати України або уповноваженої нею регіональною Торгово-промисловою палатою.

Доказів звернення до позивача з відповідним сертифікатом ТПП та доказами неможливості виконання договору відповідачем не надано.

Крім того, договір між сторонами було укладено на другому році воєнного стану.

В даному випадку сторона не надала доказів, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договором.

Щодо клопотання відповідача про зменшення 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Верховний Суд вже звертав увагу, що частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частина друга статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц).

Визначені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України право стягнення інфляційних втрат і 3 % річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).

Крім того, Верховний Суд переглядаючи судові рішення у справі №904/4334/22 у касаційному порядку, погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що суд не може за клопотанням відповідача (боржника) зменшити розмір заявлених до стягнення інфляційних втрат.

Враховуючи, що у даній справі відсотки річних нараховані за встановленою у статті 625 Цивільного кодексу України ставкою у розмірі 3 %, порушення принципів розумності, справедливості та пропорційності під час нарахування Позивачем Відповідачу 3 % річних судом не встановлено.

Щодо зменшення розміру заявлених до стягнення інфляційних втрат, суд виходить з того, що у законодавстві відсутні підстави для їх зменшення.

Ця позиція є усталеною (постанови КГС ВС від 05.11.2024 у справі № 902/43/24 , від 05.11.2024 у справі № 902/43/24

Висновок про те, що з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних за час прострочення грошового зобов`язання, ВП ВС послідовно викладала у постановах від 18 квітня 2023 року у справі № 199/3152/20 та від 03 жовтня 2023 року у справі № 686/7081/21, що свідчить про сталість правової позиції і Великої Палати Верховного Суду в цьому питанні.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача основного боргу в розмірі 365 589,00 грн., 3% річних у розмірі 9 267,96 грн., інфляційних втрат у розмірі 42 962,16 грн.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи здійснюється розподіл судових витрат.

З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВІ ТЕХНОЛОГІЇ" до Акціонерного товариства "ОБ`ЄДНАНА ГІРНИЧО-ХІМІЧНА КОМПАНІЯ" про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства "ОБ`ЄДНАНА ГІРНИЧО-ХІМІЧНА КОМПАНІЯ" (03035, місто Київ, вул. Сурікова, будинок 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВІ ТЕХНОЛОГІЇ" (49107, місто Дніпро, площа Академіка Стародубова, будинок 1, ) основний борг у розмірі 365 589,00 грн., 3% річних у розмірі 9 267,96 грн., інфляційні втрати в розмірі 42 962,16 грн., судовий збір у розмірі 5 013,83 грн., про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 22.05.2025.

Суддя Н.Г. Назаренко