ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

19.05.2025м. ДніпроСправа № 904/1414/24
За заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка-Ойл", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі ( ОСОБА_1 ), яка має заборгованість перед боржником

У справі:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка-Ойл", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "Прайм"

про стягнення 837 923,48грн

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Секретар судового засідання Янкіна Г.Д.

Представники:

Від заявника: Легка О.Ю, адвокат, довіреність від 11.11.2024 (в режимі відеоконференції)

Від відповідача: не з`явився

Від ОСОБА_1 : не з`явився

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Ніка-Ойл" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "Прайм" заборгованість у розмірі 837 923,48грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2024 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка-Ойл" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "Прайм" про стягнення 837 923,48грн задоволено частково.

22.07.2024 на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2024, яке набрало законної сили 02.07.2024, видано наказ №904/1414/24.

06 травня 2025 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка-Ойл" до господарського суду надійшла заява, про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, в якій просить:

- cтягнути з ОСОБА_1 , який має заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Алерсін", на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка-Ойл" 50 000,00грн боргу в рахунок погашення заборгованості згідно з рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2024 у справі № 904/1414/24.

Заява мотивована тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрія Олександровича перебуває виконавче провадження №75663833 з примусового виконання наказу №904/1414/24 від 22.07.2024 виданого Господарським судом Дніпропетровської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "Прайм" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка-Ойл" заборгованості у сумі 789456,48грн, витрат по сплаті судового збору у сумі 9473,48грн.

Заявнику, в ході виконавчого провадження, з виписки АТ КБ "Приватбанк" за рахунком № НОМЕР_1 за період з 20.12.2021 по 04.02.2025 стало відомо про існування договору поворотної фінансової допомоги №ФВО09092019/ТПК від 11.03.2021, укладеного між ТОВ "Торгово-виробнича компанія "Прайм () та Фізичною особою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Водночас, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "Прайм" змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Алерсін".

За випискою АТ КБ "Приватбанк" по рахунку № НОМЕР_1 ТОВ "Алерсін" перерахувало грошові кошти за договором поворотної фінансової допомоги № ФВО09092019/ТПК від 11.03.2021 на суму 50 000,00грн. Отже, грошові кошти у розмірі 50 000,00грн були перераховані ОСОБА_1 та не повернуті.

Таким чином, заявник вважає, що ОСОБА_1 - особа, яка має заборгованість перед боржником.

24.04.2025 приватним виконавцем складено вимогу приватного виконавця до ОСОБА_1 та ТОВ "Алерсін", відповідно до якої вимагається надати належним чином засвідчену копію договору поворотної фінансової допомоги № ФВО09092019/ТПК від 11.03.2021, укладеного між ТОВ "Торгово-виробнича компанія "Прайм" та Фізичною особою ОСОБА_1 . Вимога виконавця не виконана.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 09.05.2025 прийнято заяву та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 19.05.2025.

Також даною ухвалою зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Алерсін" та ОСОБА_1 надати до суду договір поворотної фінансової допомоги № ФВО09092019/ТПК від 11.03.2021, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Алерсін" та ОСОБА_1 (оригінал для огляду у судовому засіданні, копію для долучення до матеріалів справи).

Ухвалу суду від 19.05.2025 в електронному вигляді доставлено до електронних кабінетів позивача та відповідача 09.05.2025, ОСОБА_1 13.05.2025, що підтверджується довідками про доставку електронного листа (а.с. 124-126).

Пунктом 2 частини шостої ст. 242 ГПК України встановлено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Відповідач та ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилися, явку повноважних представників не забезпечили. Договір поворотної фінансової допомоги № ФВО09092019/ТПК від 11.03.2021 на виконання вимог ухвали суду від 09.05.2025 не надано.

За приписами частин третьої, четвертої статті 328 Господарського процесуального кодексу України заява розглядається судом протягом десяти днів з дня її надходження. Суд розглядає заяву про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, в судовому засіданні з викликом такої особи та учасників справи, проте їх неявка не перешкоджає розгляду справи за умови належного їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Розглянувши заяву, дослідивши наявні у справі матеріали суд дійшов висновку про наявність (відсутність) підстав для її задоволення.

Статтею 1291 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За положеннями частини другої ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Наказ, судовий наказ, ухвала суду мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом (ч. 3 ст. 327 ГПК України).

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Аналогічне положення закріплено в частині першій ст. 1 Закону України "Про органи та особи, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Приписами статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначені права та обов`язки виконавців, закріплена обов`язковість вимог виконавців.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 18 ЗУ "Про виконавче провадження).

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 ЗУ "Про виконавче провадження).

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (ч. 4 ст. 18 ЗУ "Про виконавче провадження).

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення (ч. 5 ст. 18 ЗУ "Про виконавче провадження).

Пунктом 1 частини першої ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження").

Таким чином, виконавчі дії здійснюються виконавцем саме в межах виконавчого провадження, яке розпочинається з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Статтею 10 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Як встановлено судом, у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрія Олександровича перебуває виконавче провадження №75663833 щодо примусового виконання наказу №904/1414/24 від 22.07.2024 виданого Господарським судом Дніпропетровської області.

У відповідності до частини другої статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

За інформацією з Державної податкової служби України (відповідь на запити №217865763 від 30.07.2024 та №267892301 від 10.05.2025) у боржника відкриті рахунки в банківських установах: АТ КБ "Приватбанк", МФО 305299; Казначейство України, МФО 899998; АТ "Сенс Банк", МФО 300346; АТ "ПУМБ", МФО 334851.

На підставі наведеного, 30.07.2024 приватним виконавцем в межах виконавчого провадження №75663833 винесено постанову про арешт коштів боржника, яку направлено на виконання до банківських установ з вимогою про надання інформації щодо стану рахунків боржника та руху коштів по ним у відповідності до вимог пункту 6 частини 1 статті 62 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

У відповіді №116/4715/07БТ від 08.08.2024 АТ "ПУМБ" повідомило, що станом на день прийняття постанови до виконання на арештованому рахунку кошти відсутні.

У відповіді №13983-БТ-32.2/2024 від 11.12.2024 АТ "Сенс Банк" повідомило про наявність у боржника рахунків, залишок коштів по цим рахункам, рух коштів по рахункам не відбувався.

У відповіді №20.1.0.0.0/7-241204/56484-БТ від 10.12.2024 АТ "Приватбанк" повідомив про наявність у боржника рахунків, залишок коштів по цим рахункам, а також рух коштів за період з 20.12.2021 по 28.11.2024.

З виписки АТ КБ "Приватбанк" по рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що ТОВ "ТВК "Прайм" перерахувало на розрахунковий рахунок Федоряка Віталія Олександровича грошові кошти у розмірі 50 000,00грн. Призначення платежу: надання поворотної фінансової допомоги згідно договору ФВО-09092019/ТПК від 11.03.2021Р без ПДВ.

За положеннями частини першої статті 53 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов`язані подати на запит виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржнику.

На належні боржникові у разі передачі від інших осіб кошти/електронні гроші, що знаходяться на рахунках у банках та інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, стягнення звертається виконавцем на підставі ухвали суду в порядку, встановленому цим Законом (ч. 4 ст. 53 Закону України "Про виконавче провадження").

Порядок звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, визначено статтею 336 ГПК України.

Так, відповідно до частини першої зазначеної статті суд, що розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Тобто, особа, яка має заборгованість перед боржником, що не оспорюється нею або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили, набуває статусу боржника саме у виконавчому провадженні, розпочатому виконавцем на виконання судового рішення, в силу ухвали суду про задоволення заяви стягувача, а не в межах окремих майнових відносин між стягувачем та такою особою.

Під час розгляду заяви про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам відповідно до статті 336 ГПК України предметом дослідження суду є наявність заборгованості, що підтверджується належними доказами, зокрема, це може бути відповідне рішення суду, та беззаперечність заборгованості особи, якій належать кошти, на які стягувач просить звернути стягнення (висновки постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.04.2020 у справі №910/5300/17, постановах Верховного Суду від 23.07.2018 у справі №925/1048/17, від 11.09.2019 у справі №902/1260/15, від 01.08.2019 у справі №927/313/18, від 06.02.2020 у справі №913/381/18).

Системний аналіз приписів статті 53 Закону України "Про виконавче провадження" та статті 336 ГПК України свідчить про те, що такий спеціальний порядок звернення стягнення на майно (грошові кошти) передбачений законодавцем задля неупередженого, ефективного, своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій, виключно, з метою фактичного виконання рішення суду.

При цьому, за своєю правовою природою положення вказаних статей не є імперативними, судова дискреція, у даному випадку, передбачає повноваження суду обирати між альтернативами підстав відмови або задоволення заяви, кожна з яких є законною, вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, з урахуванням всіх обставин справи та відомостей про всіх учасників процесу .

З аналізу наведених статей вбачається, що до інших осіб у розумінні статті 53 Закону України "Про виконавче провадження" виконавцями вчиняються такі ж заходи примусового виконання рішення як і до боржника, зокрема, звернення стягнення на кошти.

Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 02.11.2021 у справі №910/10579/19.

Правовий аналіз процесуальної норми статті 336 ГПК України дає підстави для висновку, що особа, яка має заборгованість перед боржником, не набуває процесуального статусу сторони (боржника) у такій справі, а лише здійснює оплату заборгованості відповідача (боржника) в межах заборгованості такої особи перед боржником.

Спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент звернення особи із заявою в порядку статті 336 Господарського процесуального кодексу України боржник мав заборгованість перед кредитором, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначає заявник, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на момент такого звернення.

Враховуючи відсутність судового рішення, який підтверджується факт існування заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ "ТВК "Прайм" судом досліджено доводи сторін та надані на їх спростування чи підтвердження докази.

Згідно зі статтями 73, 74, 76 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ч. 4 ст. 74 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи, а вірогідні докази це ті, які на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з аналізу зазначених норм процесуального права, обов`язок доказування тих обставин, на які посилаються учасники судового процесу, як на підставу своїх вимог або заперечень покладено на сторони. При цьому, суд позбавлений прав самостійно збирати докази, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Суд, оцінивши надані сторонами докази у сукупності із встановленими у справі обставинами, дійшов висновку, що заявником не надано доказів, які б підтверджували, що заборгованість ОСОБА_1 перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "Прайм" в заявленому обсязі (50 000,00грн) станом на момент подання відповідної заяви дійсно існує, так як і не доведено, що зазначена заборгованість не оспорюється ОСОБА_1 .

Матеріали справи не містять договору поворотної фінансової допомоги №ФВО09092019/ТПК від 11.03.2021, укладеного між ТОВ "Торгово-виробнича компанія "Прайм та Фізичною особою ОСОБА_1 .

Відтак, не можливо встановити розмір фінансової допомоги, строк виконання зобов`язання (повернення фінансової допомоги), порядок повернення фінансової допомоги.

При цьому суд виходить з того, що спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, а встановлюється на підставі належних доказів у справі, які в цій справі позивачем (стягувачем) не надані.

Про задоволення заяви про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, або про відмову у її задоволенні суд постановляє ухвалу (ч. 7 ст. 336 ГПК України).

У разі задоволення заяви судове рішення може бути виконано шляхом звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі в межах заборгованості такої особи перед боржником (ч. 8 ст. 336 ГПК України).

Звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, є підставою для визнання виконавчого документа, за яким боржник виступає стягувачем, таким, що не підлягає виконанню в розмірі стягнутої суми (ч. 9 ст. 336 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, відсутні правові підстави для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка-Ойл" про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі ( ОСОБА_1 ), яка має заборгованість перед боржником.

Керуючись статтями 234, 235, 336 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка-Ойл" про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі ( ОСОБА_1 ), яка має заборгованість перед боржником - відмовити.

Ухвала набирає законної сили 19.05.2025 та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повна ухвала складена - 22.05.2025.

Суддя Н.М. Євстигнеєва