РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.05.2025Справа № 910/3177/25

Суддя Господарського суду міста Києва Спичак О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

За позовом Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (84207, Донецька обл, Краматорський р-н, м. Дружківка, вул. Космонавтів, буд. 39; ідентифікаційний код: 03337119)

до Приватного підприємства «Полі» (02099, м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 9; ідентифікаційний код: 30757263)

про стягнення 38080,69 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

17.03.2025 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» з вимогами до Приватного підприємства «Полі» про стягнення 38080,69 грн, з яких 32870,34 грн основного боргу, 3097,05 грн пені, 337,30 грн 3% річних та 1776,00 грн інфляційних втрат.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору №06/58 про відшкодування вартості понесених витрат за спожиту електричну енергію від 25.01.2024, не відшкодував позивачу вартість отриманих послуг у лютому та березні 2024 року, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у сумі 32870,34 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3097,05 грн пені, 337,30 грн 3% річних та 1776,00 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.03.2025 відкрито провадження у справі №910/3177/25, постановлено здійснювати розгляд справи з правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання), встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, хоча про розгляд Господарським судом міста Києва справи №910/3177/25 відповідач повідомлявся належним чином шляхом надсилання ухвали суду на адресу відповідача, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (02099, м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 9), що підтверджується інформацією з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень (за ідентифікатором пошуку 634).

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

25.01.2024 між Обласним комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго» (балансоутримувач) та Приватним підприємством «Полі» (споживач) укладено Договір №06/58 про відшкодування вартості понесених витрат за спожиту електричну енергію, відповідно до умов якого балансоутримувач зобов`язується у порядку та на умовах передбачених цим Договором забезпечити можливість користування споживачем електричною енергією для своєчасного виконання заходів з підключення модульних очисних споруд, відповідно до укладеного між Приватним підприємством «Полі» та Департаментом житлово комунального господарства Донецької облдержадміністрації Договору №11-23 від 05.09.2023 на виконання заходу «Відновлення водовідведення у місті Святогірськ шляхом придбання та підключення модульних очисних споруд до існуючих мереж живлення для забезпечення послугою водовідведення мешканців та для проходження опалювального періоду 2023-2024 років».

Відповідно до п. 2.1 Договору №06/58 про відшкодування вартості понесених витрат за спожиту електричну енергію від 25.01.2024 для виконання споживачем заходів з підключення модульних очисних споруд балансоутримувач надає згоду споживачеві щодо використання електричної енергії шляхом приєднання до об`єктів викладених у п.2.4 цього Договору.

Згідно з п. 2.2 Договору №06/58 про відшкодування вартості понесених витрат за спожиту електричну енергію від 25.01.2024 сторони домовились, що відшкодуванню підлягають витрати балансоутримувача, що були понесені ним в рахунок сплати: - електропостачальній організації за фактично спожиту споживачем електричну енергію, - Оператору системи розподілу за послуги з розподілу електричної енергії під час виконання заходів з підключення модульних очисних споруд.

Відповідно до п. 2.3 Договору №06/58 про відшкодування вартості понесених витрат за спожиту електричну енергію від 25.01.2024 обсяги використаної споживачем електричної енергії у розрахунковому періоді під час виконання заходів з підключення модульних очисних споруд визначаються на початок розрахункового періоду, але не пізніше 05 числа розрахункового періоду шляхом надання до ОКП «ДТКЕ» прогнозованих обсягів споживання електричної енергії за кожним об`єктом, викладеним у п. 2.4 цього Договору.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту досягнення домовленості сторонами з усіх істотних умов, підписання сторонами цього Договору і діє до 31.12.2024, однак, у будь-якому випадку цей строк не повинен перевищувати строку дії Договору про постачання електричної енергії №ЕВ/2020/35 від 12.11.2020р., укладеного між балансоутримувачем та електропостачальною організацією та строку дії Договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії №9999 від 01.01.2019, укладеного між балансоутримувачем та Оператором системи розподілу (п. 6.1 Договору №06/58 про відшкодування вартості понесених витрат за спожиту електричну енергію від 25.01.2024).

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору №06/58 про відшкодування вартості понесених витрат за спожиту електричну енергію від 25.01.2024, не відшкодував позивачу вартість отриманих послуг у лютому та березні 2024 року, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у сумі 32870,34 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3097,05 грн пені, 337,30 грн 3% річних та 1776,00 грн інфляційних втрат.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами Договору №06/58 про відшкодування вартості понесених витрат за спожиту електричну енергію від 25.01.2024, суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У лютому 2024 року відповідно до умов Договору №06/58 про відшкодування вартості понесених витрат за спожиту електричну енергію від 25.01.2024 позивачем були надані відповідачу послуги на суму 21786,61 грн, що відображено в акті надання послуг №205 від 29.02.2024 та рахунку на оплату №15 від 29.02.2024.

Крім того, у березні 2024 року відповідно до умов Договору №06/58 про відшкодування вартості понесених витрат за спожиту електричну енергію від 25.01.2024 позивачем були надані відповідачу послуги на суму 11083,73 грн, що відображено в акті надання послуг №315 від 31.03.2024 та рахунку на оплату №26 від 31.03.2024.

Вказані акти не підписані відповідачем. Втім, вони разом з претензією вих. №1526/26 від 31.10.2024 надсилались на адресу відповідача, а оскільки матеріали справи не містять мотивованої відмови відповідача від їх підписання, суд дійшов висновку, що обсяги та розмір наданих позивачем послуг, вказані в актах за лютий та березень 2024 року, є відповідачем погодженими та останній повинен їх оплатити у встановлені договором строки.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відшкодування вартості понесених балансоутримувачем витрат по сплаті спожитої електричної енергії здійснюється споживачем до 10 числа кожного місяця, наступного за місяцем, в якому балансоутримувачем були понесені такі витрати (п. 2.5 Договору №06/58 про відшкодування вартості понесених витрат за спожиту електричну енергію від 25.01.2024).

Доказів сплати на користь позивача грошових коштів у сумі 32870,34 грн станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Наявність та розмір заборгованості Приватного підприємства «Полі» за Договором №06/58 про відшкодування вартості понесених витрат за спожиту електричну енергію від 25.01.2024 сумою 32870,34 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в частині стягнення з Приватного підприємства «Полі» суми основного боргу у розмірі 32870,34 грн є обгрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 3097,05 грн за період з 07.11.2024 до 11.03.2025.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 4.4 Договору №06/58 про відшкодування вартості понесених витрат за спожиту електричну енергію від 25.01.2024, якщо споживач порушив строки сплати відшкодування витрат, понесених балансоутримувачем по сплаті спожитої електричної енергії, які передбачені п. 2.2. цього Договору, на користь балансоутримувача або ж сплатив у меншому розмірі ніж той, що зазначений в рахунку на відшкодування, споживач сплачує на користь балансоутримувача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного чи неналежно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення.

Перевіривши розрахунок пені, долучений позивачем до позовної заяви, суд дійшов висновку в його необгрунтованості, оскільки позивач нараховує пеню за період, який перевищує встановлений у ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України (шість місяців від дати виникнення прострочення), а умовами Договору №06/58 про відшкодування вартості понесених витрат за спожиту електричну енергію від 25.01.2024 не встановлено більшого періоду нарахування пені (умова про нарахування пені за кожний день прострочення не встановлює період нарахування пені, а визначає механізм нарахування).

Крім того, позивач неправильно визначив початок періоду прострочення.

Так, оскільки відповідно до п. 2.5 договору відшкодування вартості понесених балансоутримувачем витрат по сплаті спожитої електричної енергії здійснюється споживачем до 10 числа кожного місяця, наступного за місяцем, в якому балансоутримувачем були понесені такі витрати, то здійснити відшкодування вартості послуг за лютий 2024 року відповідач повинен був до 10.03.2024, а за березень 2024 року - до 10.04.2024.

Отже, з урахуванням норм ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України обгрунтованим для нарахування пені за лютий 2024 року є період з 11.03.2024 до 11.09.2024, а за березень 2024 року - період з 11.04.2024 до 11.10.2024.

Оскільки у вказані періоди позивач не нараховує пеню, а за той період, за який пеня позивачем нарахована, нарахування її є безпідставним, суд дійшов висновку відмовити у позові Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в частині стягнення з Приватного підприємства «Полі» пені сумою 3097,05 грн.

Також, позивач заявляє до стягнення з відповідача 3% річних розміром 337,30 грн та інфляційні втрати розміром 1776,00 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою статті 8 Цивільного кодексу України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 Цивільного кодексу України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку в їх обгрунтованості, у зв`язку з чим позовні вимоги Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в частині стягнення з Приватного підприємства «Полі» 3% річних розміром 337,30 грн та інфляційних втрат розміром 1776,00 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Полі» (02099, м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 9; ідентифікаційний код: 30757263) на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (84207, Донецька обл, Краматорський р-н, м. Дружківка, вул. Космонавтів, буд. 39; ідентифікаційний код: 03337119) суму основного боргу у розмірі 32870 (тридцять дві тисячі вісімсот сімдесят) грн 34 коп., 3% річних у розмірі 337 (триста тридцять сім) грн 30 коп., інфляційні втрати у розмірі 1776 (одна тисяча сімсот сімдесят шість) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 2225 (дві тисячі двісті двадцять п`ять) грн 39 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Спичак