ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"19" травня 2025 р. м. Ужгород Справа № 907/523/25

Господарський суд Закарпатської області у складі судді Мірошниченка Д.Є., розглянувши заяву фізичної особи-підприємця Грабара Олександра Олександровича від 16.05.2025 (вх. № 02.3.1-02/4743/25) про вжиття заходів забезпечення позову у справі №907/523/25

за позовом фізичної особи-підприємця Грабара Олександра Олександровича, м.Свалява Мукачівського району Закарпатської області

до відповідача Приватного підприємства "ВІНДС Ужгород", м. Ужгород

про скасування державної реєстрації права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Грабар Олександр Олександрович звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Приватного підприємства "ВІНДС Ужгород" про скасування державної реєстрації права власності Приватного підприємства "ВІНДС Ужгород" на будівлю, нежитлову будівлю, торговий комплекс реєстраційний номер об`єкту згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - 248 за адресою пл. Енді Воргола (пл. Жовтнева), буд. 10, с. Минай Ужгородського району Закарпатської області та витребування такого об`єкту з чужого незаконного володіння Приватного підприємства "ВІНДС Ужгород" на користь фізичної особи-підприємця Грабара Олександра Олександровича.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 907/523/25 визначено головуючого суддю Мірошниченка Д. Є., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2025.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 09.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 11.06.2025 о 10:00 год.

16.05.2025 за вх.№ 02.3.1-02/4743/25 через підсистему "Електронний суд" до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, в якій останній просить вжити заходи забезпечення позову у справі № 907/523/25 шляхом накладення арешту та заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії у Державному реєстрі прав на нерухоме майно, на будівлі, нежитлові будівлі, торговий комплекс, що розташовані за адресою: пл. Енді Воргола (площа Жовтнева), будинок 10, с. Минай, Ужгородський район, Закарпатська область, загальною площею 1119 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 248.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16.05.2025 заяву про забезпечення позову передано для розгляду судді Мірошниченку Д. Є.

Згідно з частиною 1 статті 140 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У даному випадку суд не вбачає необхідності здійснення виклику учасників справи для з`ясування додаткових обставин, з огляду на вказані заявником підстави та спосіб забезпечення позову, а також зважаючи на процесуально стислі строки розгляду заяви.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, оцінивши доводи та аргументи заявника стосовно необхідності вжиття заходів забезпечення цього позову, суд зазначає та враховує таке.

За приписами частини 1 статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, повязаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та статті 11 ГПК України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ратифікованої Законом України від 17.07.2007 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (статті 13) кожен, чиї права та свободи визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом (рішення від 29.06.2006).

Конституційний Суд України у рішенні від 16.06.2011 №5-рп/2011 у справі №1-6/2011 вказав, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Положеннями статті 136 ГПК України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Забезпечення позову застосовується господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Пунктом 3 частини 1 статті 138 ГПК України передбачено, що заява про забезпечення позову подається після відкриття провадження у справі до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Заявник обґрунтовує подану до суду заяву про забезпечення позову тим, що нерухоме майно, що знаходиться за адресою: пл. Жовтнева (пл. Е.Воргола), 10, с. Минай, Ужгородський район, Закарпатська область, площею 1119 кв.м, незаконно вибуло з власності фізичної особи-підприємця Грабара Олександра Олександровича, проти його волі та без його згоди, на підставі довіреності, яку він не підписував, на основі якої в порядку передоручення видано довіреність, за якою невідома для Грабара О. О. особа підписала акт прийому-передачі такого майна в статутний капітал Приватного підприємства "ВІНДС Ужгород", відтак вказаний акт є нікчемним в силу закону та не потребує визнання недійсним. У зв`язку із цим позивач звернувся до суду з вимогою про витребування його нерухомого майна з чужого незаконного володіння.

Водночас вказує, що на даний час, згідно з відомостями, які містяться в державних реєстрах, власником спірного нерухомого майна, що знаходиться за адресою: пл. Жовтнева (пл. Е.Воргола), 10, с. Минай, Ужгородський район, Закарпатська область, площею 1119 кв.м, значиться відповідач, який може вчинити щодо цього майна будь-які правочини, як то відчужити таке на користь третіх осіб, здійснити реконструкцію тощо.

За доводами заявника, це, в свою чергу, може заподіяти істотну шкоду позивачу, а також суттєво ускладнити або ж унеможливити захист прав та інтересів позивача, оскільки для відновлення, у такому випадку, прав позивача необхідно буде докласти значних зусиль, а також у випадку задоволення позовної заяви унеможливить виконання рішення суду.

Звертає увагу, що з приводу зазначених обставин, пов`язаних із незаконним відчуженням вказаного майна на підставі підроблених документів, яке належить фізичній особі-підприємцю Грабару Олександру Олександровичу, було подано відповідну заяву про вчинення кримінальних правопорушень, за якою 22.12.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості по кримінальному провадженню за № 0000723 та на даний час триває досудове розслідування, а Грабара О.О. у цьому кримінальному провадженні визнано потерпілим.

Також просить врахувати той факт, що належне Грабару О. О. майно вибуло з його власності злочинним шляхом, у зв`язку з чим здійснюється досудове розслідування, що може спонукати посадових осіб Приватного підприємства "ВІНДС Ужгород" до відчуження цього майна, а отже такі обставини підтверджують необхідність забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною 4 статті 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини 1 статті 139 ГПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору. Учасник справи, який звертається із заявою про забезпечення позову, повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення.

Положення статей 136, 137 ГПК України пов`язують вжиття господарським судом заходів забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення в контексті положень статті 73 ГПК України як гарантії ефективності задоволення вимог позивача (заявника) за результатами розгляду спору по суті.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №910/9498/19, від 17.09.2020 у справі №910/72/20, від 15.01.2021 у справі № 914/1939/20, від 16.02.2021 у справі № 910/16866/20, від 15.04.2021 у справі № 910/16370/20.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві (іншим особам) вчиняти певні дії (висновки про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 916/2786/17, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.08.2019 у справі № 910/16586/18).

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (постанови Верховного Суду від 17.12.2018 у справі №914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу (іншим особам) здійснювати певні дії (постанови Верховного Суду від 17.08.2021 у справі № 914/649/20, від 16.05.2023 у справі № 910/2281/22).

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

Важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся (подібна за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20).

За таких обставин, обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу (така правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 15.01.2019 у справі № 915/870/18, від 05.08.2019 у справі № 922/599/19).

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. При цьому законодавством не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності (постанови Верховного Суду від 20.04.2023 у справі № 914/3316/22, від 07.04.2023 у справі № 910/8671/22).

Як зазначає заявник, саме такий захід забезпечення позову як накладення арешту із забороною будь-яким суб`єктам державної реєстрації вчиняти будь-які реєстраційні дії у Державному реєстрі прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 248), буде найбільш повно забезпечувати охорону інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача.

При вирішенні поданої заяви суд виходить з того, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання заявника на ймовірність настання обставин, що можуть ускладнити або унеможливити виконання рішення, не є тими достатніми підставами для вжиття заходів забезпечення позову в розумінні норм статті 136 ГПК України.

Суд враховує, що у разі звернення особи до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення, у разі задоволення якої, не вимагатиме примусового виконання, то має застосуватися та досліджуватися не така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. У таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, позаяк позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. Подібна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, постановах Верховного Суду від 19.11.2020 у справі № 910/8225/20, від 13.01.2021 у справі № 910/9855/20, від 07.10.2021 у справі № 910/2287/21.

Позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно, забороною відповідачу вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Заборона вчинення реєстраційних дій є одним із визначених законом способів забезпечення позову, який передбачений, зокрема, Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Заборона відповідачеві, іншим особам вчиняти певні дії повинна узгоджуватись з предметом позову, тобто, така заборона має стосуватися виключно предмета спору.

Разом з тим, у заяві про забезпечення позову позивач просить накласти арешт із забороною будь-яким суб`єктам державної реєстрації вчиняти будь-які реєстраційні дії у Державному реєстрі прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 248), стверджуючи про можливість відповідача розпорядитися вказаним майном, відчужити його на користь інших осіб, що в свою чергу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Судом враховується, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

На час подання заяви про забезпечення позову доказів про умисне створення відповідачем перешкод для можливого поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, позивачем не надано.

Суд звертає увагу, що жодних інших обґрунтувань необхідності вжиття заходів забезпечення позову, крім описаних вище, які визнаються необґрунтованими та непідтвердженими, позивачем не наведено.

Між тим, на переконання суду, у заяві про забезпечення позову відсутні посилання на наявність будь-яких доказів задля встановлення усіх обставин, з якими заявником пов`язується необхідність застосування певного виду забезпечення позову.

Таким чином, заява про забезпечення позову ґрунтується виключно на припущеннях заявника щодо існування вірогідності подальшого відчуження спірного майна.

Відповідно до частини 1 статті 73, частини 1 статті 74, частини 1 статті 77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, суд зазначає що звертаючись з відповідною заявою до суду заявником не наведено обґрунтування з доданням відповідних доказів, які б підтверджували як факт того що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, так і наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

За таких обставин, оцінивши доводи заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості, співмірності та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів учасників судового процесу, суд дійшов висновку про необґрунтованість поданої позивачем заяви про забезпечення позову та відсутність підстав для її задоволення.

Частиною 6 статті 140 ГПК України встановлено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 13, 14, 15, 74, 86, 136-140, 232-235, 255 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви фізичної особи-підприємця Грабара Олександра Олександровича від 16.05.2025 (вх. № 02.3.1-02/4743/25) про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 907/523/25 шляхом накладення арешту із забороною будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії у Державному реєстрі прав на нерухоме майно, на будівлі, нежитлові будівлі, торговий комплекс, що розташовані за адресою: пл. Енді Воргола (площа Жовтнева), будинок 10, с. Минай, Ужгородський район, Закарпатська область, загальною площею 1119 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 248.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу складено та підписано 19.05.2025.

Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Д. Є. Мірошниченко