ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2025 р. Справа№ 910/12607/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Корсака В.А.

Алданової С.О.

за участю:

секретаря судового засідання: Лукінчук І.А.,

представників сторін:

від позивача: Мостовий О.В. (в залі суду),

від відповідача: Погосян С.Г. (в залі суду),

розглянувши апеляційну скаргу

Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 (повний текст складено 03.03.2025)

у справі № 910/12607/24 (суддя Гулевець О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергобезпека Груп»

до Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

про стягнення 3 968 500, 29 грн,

встановив таке.

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

У жовтні 2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергобезпека Груп» (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просило стягнути з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - Компанія) 3 968 500,29 грн, з яких 2 725 922,80 грн основного боргу, 213 586,13 грн 3% річних, 1 028 991,36 грн інфляційних втрат.

На обґрунтування заявлених вимог Товариство посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору підряду №75/194-20/1-121-13-20-09969 від 14.12.2020 в частині оплати виконаних робіт.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Компанії на користь Товариства 2 725 922,80 грн основний боргу, 213 586,13 грн 3% річних, 1 028 991,36 грн інфляційних втрат та 59 527,50 грн судового збору.

Суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог. Відмовляючи у задоволенні клопотання Компанії про зменшення розміру 3% річних до мінімально можливого розміру за даних умов, суд зазначив, що відповідач належним чином не обґрунтував та не надав належних доказів на підтвердження існування обставин, які можуть бути підставою для такого зменшення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 18.02.2025,

Компанія звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог Товариства про стягнення з Компанії 213 586,13 грн 3% річних та ухвалити нове рішення, зменшивши розмір 3% річних до мінімально можливого за даних обставин; вирішити питання про розподіл судових витрат у встановленому порядку.

Компанія вважає, що оскаржуване рішення в частині стягнення 3% річних є незаконним та необґрунтованим, ухвалене на підставі висновків, які не відповідають обставинам справи.

Апелянт зазначає, що суд попередньої інстанції відхилив клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних з мотивів, що відповідач не обґрунтував та не довів належними і допустимими доказами, у розумінні ст. 76, 77, 78, 79, 91 ГПК України, поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості випадку, невідповідності розміру відсотків річних наслідкам порушення, що не дає суду підстав для зменшення їх розміру.

Однак суд не врахував обставини, в яких перебуває апелянт у зв`язку з воєнним станом та окупацією Запорізької АЕС, які негативно вплинули на його фінансовий стан, а також те, що на Компанію покладені спеціальні обов`язки з утримання встановленого тарифу на електричну енергію для населення на поточному, низькому рівні.

На думку скаржника, наявні безумовні підстави для скасування оскаржуваного рішення в частині стягнення з відповідача 3% річних.

Позиції учасників справи.

Товариство надало відзив на апеляційну скаргу, у якому проти доводів та вимог апеляційної скарги заперечує, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін як законне та обґрунтоване.

Товариство зазначає, що прострочення Компанії з оплати заборгованості за договором (вартості виконаних робіт) розпочалося: до 24.02.2022 - дня введення воєнного стану в Україні згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»; до 04.03.2022 - дня окупації м. Енергодара та Запорізької АЕС; до моменту отримання відповідачем збитків у розмірі 11 256 369 000 грн за 2023 рік.

Товариство вважає, що перелічені Компанією обставини не є винятковими (істотними) в контексті конкретних спірних правовідносин, що розпочалися до моменту їхнього (обставин) настання і за жодних умов не можуть слугувати підставою для зменшення заявленої до стягнення суми 3% річних. За умови вчасного та належного виконання умов Договору з боку Компанії (оплати вартості послуг у строк до 31.01.2022) зазначені та будь-які інші обставини не лише не вплинули би на його платоспроможність (фінансовий стан), а й не існували б узагалі.

Товариство також зазначає, що станом натепер прострочення відповідача триває майже 1 170 календарних днів і за цей час відповідач не сплатив заборгованість навіть частково.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.03.2025 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/12607/24 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 до надходження матеріалів справи №910/12607/24.

03.04.2025 матеріали справи №910/12607/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Компанії на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 у справі №910/12607/24. Розгляд справи призначено на 12.05.2025. Запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено апелянту право подати до суду відповідь на відзив протягом десяти днів з дня вручення йому відзиву на апеляційну скаргу.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

14.12.2020 Товариство (підрядник) та Державне підприємство «НАЕК «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», (замовник) уклали договір підряду №75/194-20/1-121-13-20-09969 (далі - договір), відповідно до умов якого замовник доручає, а підрядник приймає на себе виконання робіт на тему: «ДСТУ Б Д. 1.1-1:2013 Капітальний ремонт електролізної установки СЕУ-20 (Код ДК 021:2015-50530000-9 Послуги з ремонту і технічного обслуговування техніки)».

Вимоги до результатів робіт та обсяги робіт визначені в Технічній специфікації до предмета закупівлі (невід`ємний додаток №2 до договору згідно з п. 1.3 договору).

Згідно з п. 2.1 вартість робіт за цим договором визначається «Протоколом узгодження договірної ціни» (невід`ємний додаток №1 до договору) та складає: 2 300 000,00 грн, крім того ПДВ 20% 460 000,00 грн, разом: 2 760 000,00 грн.

Відповідно до п. 2.2, 2.3 договору ціна договору включає в себе усі витрати підрядника, пов`язані з ремонтом, транспортуванням складових частин електролізера до місця ремонту та з ремонту, та може уточнюватися сторонами протягом всього терміну виконання робіт в межах суми договору, зазначеної у п. 2.1, відповідно до умов договору, шляхом письмового узгодження сторонами у наступних випадках:

- виникнення обставин непереборної сили - надзвичайних обставин та подій, які не могли бути передбачені сторонами під час укладання цього договору;

- зміни ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок і зборів.

Остаточна ціна визначається, виходячи з фактично виконаних фізичних обсягів робіт та витрат за іншими статтями, врахованими у договірній ціні, які уточнюються на підставі наданих підрядником підтверджуючих документів, але не може перевищувати ціну, зазначену у п. 2.1 договору.

За умовами п. 2.4 договору оплата виконаних робіт за договором здійснюється за фактично виконаний обсяг робіт протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дати підписання сторонами акта здачі-приймання виконаних робіт шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок підрядника.

Оплата замовником частини вартості роботи у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від підрядника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених Податковим кодексом України випадках та порядку.

Згідно з п. 3.1 договору (з урахуванням додаткової угоди №2/1-121-13-20-09969 від 16.08.2021) підрядник зобов`язується виконати роботи у строк 15.12.2020-30.11.2021.

Відповідно до п. 4.3 договору по завершенню виконання робіт, на підставі погодженої замовником технічної документації, що підтверджує виконання робіт, підрядник надає замовнику оформлений зі свого боку акт здачі-приймання виконаних робіт у 3-х примірниках з додаванням документів, що підтверджують використання ТМЦ (копій актів на списання та інше).

Замовник протягом 10 (десяти) днів з дня отримання акта здачі-приймання виконаних робіт зобов`язаний його розглянути і, оформлений належним чином зі своєї сторони, повернути підряднику або надати мотивовану відмову від приймання виконаних робіт (п. 4.4 договору).

Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та діє до 01.03.2022 (п. 14.1 договору з урахуванням додаткової угоди №2/1-121-13-20-09969 від 16.08.2021).

Сторони погодили договірну ціну, що є додатком до договору, яка становить 2 760 000,00 грн з ПДВ.

Позивач зазначає, що виконав обумовлені договором роботи, а також забезпечив замовника новими запчастинами й матеріалами, необхідними для капітального ремонту електролізера СЕУ-20, про що складено: акт приймання передачі в ремонт від 01.10.2021 №00.ЕЦ.ST.АК.1740/21, акт виконаних робіт з демонтажу електролізера СЕУ-20 від 06.10.2021 № 00.ЕЦ.ST.АК.1758/21, акт від 29.10.2021 № 29/10-21 00.ЕЦ.ST.АК.2087/21 на знежирення складових частин та деталей електролізера, акт від 05.11.2021 №00.ЕЦ.ST.АК.2088/21 на перевірку відсутності короткого замикання між осередками електролізеру, протокол перевірки напруги по осередкам електролізеру СЕУ-20, акт від 08.11.2021 №00.ЕЦ.ST.АК.2089/21 про затягування стяжних шпильок після пропарювання прокладок електролізеру, акт від 08.11.2021 №00.ЕЦ.ST.АК.2090/21 на пропарювання паронітових прокладок у зібраному електролізері, акт від 11.11.2021 №00.ЕЦ.ST.АК.2091/21 гідравлічних випробувань електролізера, акт від 19.11.2021 №00.ЕЦ.ST.АК.2104/21 приймання-передачі після ремонту, акт від 23.11.2021 б/н випробування електричної ізоляції стяжних шпильок та монополярних плит «анод», «катод», акт від 24.11.2021 №00.ЕЦ.ST.АК.2121/21 виконаних робіт з капітального ремонту електролізера СЕУ-20, акт від 25.11.2021 №00.ЕЦ.ST.АК.2140/21 приймання-передачі комплектувальних виробів демонтованих з електролізера.

Виконання Товариством робіт на загальну суму 2 725 922,80 грн підтверджується актом здачі-приймання виконаних робіт за листопад 2021 року (форма КБ-2в) від 30.11.2021 та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за листопад 2021 року (форма КБ-3) від 30.11.2021.

Товариство направило Компанії листи від 21.02.2022 вих. №043, від 24.05.2022 вих. №089, від 05.04.2023 вих. №072, від 12.05.2023 вих. №105 та від 14.06.2023 вих. №141, у яких зазначало про сплив 29.01.2022 кінцевого строку оплати робіт за договором та просило Компанію сплатити 2 725 922,80 грн боргу.

Компанія листом (вих. №21-3645/42-вих) від 21.06.2023 повідомила про призупинення фінансування її потреб на погашення існуючої кредиторської заборгованості у зв`язку з довготривалою окупацією Запорізької АЕС.

26.06.2023 та 24.07.2024 Товариство вимогами від 26.06.2023 за вих. №153 та від 24.07.2024 за вих. №209 просило Компанію виконати грошове зобов`язання за договором у розмірі 2 725 922,80 грн, а також сплатити 3% річних та інфляційні втрати.

Листами б/д та б/н та від 20.08.2024 за вих. №21-8404/28-вих Компанія повідомила Товариству, що листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 ТПП України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме військову агресію Російської Федерації проти України, унаслідок чого претензійні вимоги будуть розглянуті після закінчення або скасування воєнного стану в Україні.

У зв`язку з неоплатою Компанією виконаних робіт за договором Товариство звернулося до суду з позовом у цій справі та просить стягнути з Компанії 2 725 922,80 грн боргу, а також нараховані на цю суму 3% річних (213 586,13 грн) та інфляційні втрати (1 028 991,36 грн).

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Згідно з нормами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу (ч. 1, 3 ст. 843 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Частиною 1 ст. 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд встановив, що сторони спору уклали договір, що за своєю правовою природою є договором підряду, згідно з яким Товариство зобов`язалось виконати обумовлені цим договором роботи на загальну суму 2 725 922,80 грн, а Компанія - оплатити їх протягом 60 календарних днів з дати підписання акта здачі-приймання виконаних робіт, при цьому оплата замовником частини вартості роботи у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від підрядника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку.

Товариство виконало роботи за договором, про що сторони без зауважень та заперечень підписали акт здачі-приймання виконаних робіт за листопад 2021 року (форма КБ-2в) від 30.11.2021 та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за листопад 2021 року (форма КБ-3) від 30.11.2021.

Квитанція №1 від 14.12.2021 свідчить, що Товариство 14.12.2021 зареєструвало у ЄРПН податкову накладну від 30.11.2021 №2 на суму 2 725 922,80 грн.

А отже, з урахуванням умов договору Компанія мала оплатити виконані Товариством роботи у строк до 29.01.2022.

Станом на дату прийняття оскаржуваного рішення строк оплати виконаних Товариством робіт є таким, що настав.

Зазначені обставини не оскаржуються Компанією в апеляційній скарзі.

Так, у апеляційній скарзі Компанія просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 у цій справі в частині задоволення позовних вимог Товариства про стягнення з Компанії 213 586,13 грн 3% річних, ухвалити нове рішення, зменшивши розмір 3% річних до мінімально можливого за даних обставин.

Враховуючи встановлений факт невиконання Компанією зобов`язання з оплати робіт за договором, колегія суддів вважає вимоги Товариства про стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань обґрунтованими.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних у сумі 213 586,13 грн та інфляційних втрат у сумі 1 028 991,36 грн, суд встановив, що зазначені розрахунки здійснені арифметично вірно.

Щодо зменшення 3% річних, що є вимогою апеляційної скарги, колегія зазначає таке.

Верховний Суд неодноразово зауважував, що за змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду від 04.10.2019 у справі №915/880/18, від 26.09.2019 у справі №912/48/19, від 18.09.2019 у справі №908/1379/17 тощо).

На обґрунтування клопотання про зменшення 3% річних Компанія послалась на втрату значної частини виробничих потужностей внаслідок окупації Запорізької АЕС, виконання відповідачем в умовах воєнного стану спеціальних обов`язків на ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільного інтересу та необхідність в таких умовах підтримувати безпеку АЕС (Рівненської, Хмельницької, Південноукраїнської), що є надзвичайними обставинами, які істотно ускладнюють своєчасне виконання зобов`язань за договором. Також відповідач зазначив, що постійні ракетні атаки РФ на енергетичну інфраструктуру України безпосередньо та значно впливають на роботу інших атомних електростанцій України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги та застосування судом першої інстанції ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України на підставі встановлених фактичних обставин справи, апеляційний суд виходить з того, що ці норми не застосовуються в частині рішення, що оскаржується, а практика застосування ст. 625 ЦК України береться до уваги.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Визначене частиною 2 ст. 625 ЦК України право на стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які через інфляційні процеси матимуть іншу цінність порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Отже, 3% річних та інфляційні нарахування не є штрафними санкціями і до них не підлягає застосуванню положення частини 3 статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України, що спростовує доводи відповідача про помилковий висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні його клопотання про зменшення розміру 3% річних. Адже законом і так встановлений мінімальний рівень таких нарахувань.

Велика Палата Верховного Суду у справі №902/417/18 зробила висновок про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України, тоді як підстави та обставини для такого зменшення процентів річних суд повинен встановлювати у кожному конкретному випадку.

Колегія суддів зауважує, що у справі №902/417/18 сторони у договорі погодили зміну розміру процентної ставки, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України і встановили її у розмірі 40% річних від несплаченої вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути оплачений, та 96% річних від несплаченої ціни товару з моменту спливу дев`яноста календарних днів до дня повної оплати. Велика Палата Верховного Суду у справі №902/417/18 дійшла висновку про те, що фактично визначені договором 96% річних є саме способом отримання кредитором доходу, а тому з метою запобігання такому безпідставному збагаченню розмір належної до стягнення з відповідача у зазначеній справі суми відсотків річних було обмежено.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити (погоджений сторонами у договорі) загальний розмір процентів річних, встановлених як відповідальність за час прострочення грошового зобов`язання.

У справі, що розглядається, позивач нарахував відповідачу річні у розмірі 3%, тобто у розмірі, визначеному ч. 2 ст. 625 ЦК України, що спростовує доводи відповідача.

Зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку, за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів.

У вирішенні питання про можливість зменшення штрафних санкцій чи відсотків суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку. Крім цього, зменшення розміру заявленої до стягнення штрафних санкцій чи відсотків є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафних санкцій чи відсотків.

Апеляційний суд також зауважує, що у п. 72 постанови від 05.06.2024 у справі №910/14524/22 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу та зазначила, зокрема «що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку, за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів. Тому в питаннях підстав для зменшення розміру штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд вирішує це питання на власний розсуд з огляду на конкретні обставини, якими обумовлене таке зменшення".

Колегія суддів відзначає, що прострочення виконання Компанією зобов`язання з оплати робіт за договором почалося до 24.02.2022 - дня введення воєнного стану в Україні згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», до окупації (04.03.2022) м. Енергодара та Запорізької АЕС та до моменту отримання відповідачем збитків у розмірі 11 256 369 000 грн за 2023 рік.

Місцевий суд надав належну оцінку посиланням Компанії на лист Торгово-промислової палати України № 2024/02.0.-7.1 від 28.02.2022 як на доказ відсутності вини відповідача у невиконанні зобов`язання, з якою погоджується апеляційний суд. Так, зазначений лист Торгово-промислової палати України адресований «Всім, кого це стосується», тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні, а тому цей лист не є безумовним та належним доказом щодо встановлення обставин непереборної сили у даних правовідносинах. Колегія суддів зазначає, що кожен суб`єкт господарювання, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.

Суд враховує тривалість невиконання Компанією зобов`язання за договором, а також те, що Компанія взагалі не оплатила надані за договором роботи, починаючи з лютого 2022 року.

Наведене підтверджує правомірність висновку суду першої інстанції, що відповідач належним чином не обґрунтував та не надав належних доказів на підтвердження існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення відсотків річних.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275-277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 у справі №910/12607/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 у справі №910/12607/24 залишити без змін.

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

4. Справу №910/12607/24 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 20.05.2025.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді В.А. Корсак

С.О. Алданова