УХВАЛА

15 травня 2025 року

м. Київ

cправа №922/2691/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Вронська Г.О. - головуюча, Губенко Н.М., Кондратова І.Д.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Комунального підприємства "Харківські теплові мережі"

на постанову Східного апеляційного господарського суду (Слободін М.М., Гребенюк Н.В., Шутенко І.А.)

від 04.02.2025 (повний текст складений 10.02.2025)

у справі за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі"

до Приватного акціонерного товариства "Молодіжний житловий комплекс Інтернаціоналіст"

про стягнення 305 837,82 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" (далі - Позивач, Скаржник) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Молодіжний житловий комплекс Інтернаціоналіст" (далі - Відповідач) про стягнення 305 837,82 грн, з яких:

- заборгованість за невиконання зобов`язань за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії в сумі 301 830,96 грн за періоди: січень 2022; лютий 2022; березень 2022; жовтень 2022; листопад 2022; грудень 2022; січень 2023; лютий 2023; березень 2023; квітень 2023;

- заборгованість з абонентської плати за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії в сумі 565,04 грн за період грудень 2021 -квітень 2023;

- заборгованість за технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за публічним договором з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності в сумі 3 441,82 грн за період: липень 2022 - квітень 2023.

2. Рішенням Господарського суду Харківської області від 07.11.2024 у справі №922/2691/24 позов задоволено.

3. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 04.02.2025 рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позову.

4. Позивач (Скаржник) із використанням підсистеми "Електронний суд" подав касаційну скаргу на зазначену постанову суду апеляційної інстанції, в якій просить:

- поновити строк на касаційне оскарження;

- прийняти касаційну скаргу до розгляду;

- скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 04.02.22025 у справі №922/2691/24 повністю;

- рішення Господарського суду Харківської області від 07.11.2024 у справі №922/2691/24 залишити в силі.

5. За приписами пункту 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

6. Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення:

- у малозначних справах;

- у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

7. За змістом пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку

8. Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2024 року встановлено у сумі 3 028 грн.

9. Предметом позову в цій справі є стягнення 305 837,82 грн, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 2024 рік (500 х 3 028 грн = 1 514 000,00 грн).

10. Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що для оскарження судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, скаржникові необхідно довести та обґрунтувати наявність передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України підстав (постанова від 21.05.2021 у справі №905/1623/20).

11. При цьому тягар доказування покладається на Скаржника.

12. Скаржник вказує, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, суд апеляційної інстанції порушив норми матеріального та процесуального права. Оскаржувану постанову Скаржник вважає незаконною, необґрунтованою і такою, що відступає від практики Верховного Суду в подібних справах.

13. Крім того, Скаржник узагальнено зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, що узгоджується з підпунктом "а" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, оскільки наразі немає єдиної правозастосовчої практики, зокрема, у Східному апеляційному господарському суді, щодо розгляду справ за позовами про стягнення з боржників, приміщення яких обладнані приладами обліку, заборгованості за надання послуги з постачання теплової енергії та гарячої води відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

14. У цьому контексті Суд зауважує, що тенденції нормативно-правового регулювання національної моделі касаційного оскарження свідчать про перехід на конституційному рівні до моделі обмеженої касації, яка реалізується, зокрема, за допомогою введення переліку випадків, коли рішення підлягає касаційному оскарженню, а також низки процесуальних фільтрів. Встановлення в процесуальному кодексі виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, має слугувати формуванню дієвої судової системи, що гарантуватиме особі право на остаточне та обов`язкове судове рішення. Введення процесуальних "фільтрів" не порушує права на доступ до суду, оскільки таке право вже реалізоване при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі №914/1570/20).

15. Варто враховувати, що використання оціночних понять, як-то "фундаментальне значення", "суспільний інтерес", "виняткове значення", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики" тощо, не має викликати думку про наявність певних ризиків, адже, зважаючи на статус Верховного Суду, в окремих випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження належить до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд касаційних скарг покликаний насамперед забезпечувати єдність судової практики.

16. Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики (пункт "а" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України), зокрема, означає, що скаржник ставить на вирішення проблему, яка в разі відкриття касаційного провадження впливатиме на широке коло спорів, створюючи тривалий у часі підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

17. Фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики може мати спірне правове питання, яке тривалий час неоднаково вирішується судами.

18. Суд mutatis mutandis звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду (ухвала від 07.12.2018 у справі №922/6554/15), згідно з якою виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного критеріїв. Кількісний критерій ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а в невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. Якісні показники характеризуються відсутністю сталої судової практики з питань, що визначаються як виключна правова проблема, невизначеністю на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема, відсутністю національних процесуальних механізмів вирішення виключної правової проблеми іншими способами ніж із використанням повноважень Великої Палати Верховного Суду тощо.

19. За твердженням Скаржника, у Східному апеляційному господарському суді відсутня єдина правозастосовна практика розгляду справ за позовами про стягнення з боржників, приміщення яких обладнані приладами обліку, заборгованості за надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Зокрема, у справах №922/399/23, №922/3116/23, №922/1168/24 суд апеляційної інстанції стягнув заборгованість на підставі наданих позивачем доказів несплати боргу за надані послуги, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 27.02.2019 у справі №334/2789/15-ц.

Натомість у справі №922/1839/24 Східний апеляційний господарський суд відмовив повністю у задоволенні позову про стягнення заборгованості за використану теплову енергію без укладання договору, заборгованості за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії, абонентської плати за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії, технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньо будинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності за публічним договором у зв`язку з недоведеністю позивачем розміру вартості технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, заявленого до стягнення.

20. Разом із тим, вказуючи про неоднакове застосування норм права, Скаржник наводить лише дати судових рішень, номери справ та результат судового розгляду, проте не зазначає, (1) які конкретно норми права неоднаково (неправильно) застосовані судами, (2) в чому саме полягає неправильне застосування норм права, (3) як, на думку Скаржника, мають застосовуватися відповідні норми у подібних правовідносинах.

21. Саме лише посилання на справи, де суди в одному випадку стягували заявлені суми, а в іншому- відмовляли, за відсутності належного обґрунтування, вочевидь, не може розглядатися як виключна правова проблема.

22. Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить в першу чергу від позиції сторін спору, а також доводів і доказів, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, визначають фактичний склад у справі, що формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права. Підстави вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування, який може змінюватися в процесі її розгляду.

23. У справах, які наводить Скаржник, судові рішення ухвалені на підставі поданих сторонами доказів, зважаючи на встановлені судами фактичні обставини.

24. Крім того, Суд зауважує, що:

- у справі №922/399/23 Верховний Суд відмовив у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга не містила обґрунтувань оскарження судових рішень з посиланням на підпункти "а", "б", "в", "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України;

- у справах №922/3116/23, №922/1168/24 судові рішення не оскаржувалися в касаційному порядку та, відповідно, не переглядалися Верховним Судом;

- у справі №922/1839/24 Верховний Суд ухвалою від 17.12.2024 відмовив у відкритті касаційного провадження, оскільки скаржник хоча й процитував підпункт "а" підпункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, проте не навів жодних та належних обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію цього підпункту.

25. Скаржник не наводить обґрунтувань, які б свідчили, що при перегляді оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції у цій справі підлягає усуненню невизначеність на нормативному рівні правових питань, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, або існує необхідність вирішити питання застосування аналогії закону чи права.

26. Стверджуючи про неврахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 27.02.2019 у справі №334/2789/15-ц, Скаржник не навів ані відповідну(і) норму(и) права, ані висновок щодо її (їх) застосування; не виклав зміст наявного, на думку, Скаржника неправильного застосування чи порушення.

27. З огляду на зазначене, Верховний Суд дійшов висновку, що Скаржник аргументовано не довів наявність у справі №922/2691/24 випадку, передбаченого підпунктом "а" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

28. Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції, спонукають Верховний Суд до переоцінки доказів, що, однак, не охоплюється його компетенцією з огляду на приписи статті 300 ГПК України.

29. Оскільки касаційна скарга не містить обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а", "б", "в", "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, Скаржник не дотримався умов допуску справи до касаційного оскарження. Справа №922/2691/24 розглянута судами двох інстанцій.

30. Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

31. Введення процесуальних "фільтрів" не порушує права на доступ до суду, оскільки воно вже реалізоване шляхом звернення до суду першої та апеляційної інстанцій.

32. Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є винятком із загального правила, і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних, обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки інакше принцип правової визначеності буде порушено.

33. Згідно з частиною четвертою статті 11 ГПК України та статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

34. У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 у справі "Лекаж Престасьон Сервіс проти Франції" ("Levages Prestations Services v. France", заява №21920/93) вказано, що, зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежена перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

35. Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 №R (95) 5 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

36. Настання відповідних наслідків у разі ухвалення судового рішення не на користь позивача / відповідача є звичайним (передбачуваним) процесом.

37. З урахуванням зазначеного, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Позивача на постанову Східного апеляційного господарського суду від 04.02.2025 у справі №922/2691/24, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

38. У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження клопотання Скаржника не розглядається.

Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 04.02.2025 у справі №922/2691/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуюча Г. Вронська

Судді Н. Губенко

І. Кондратова