ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" травня 2025 р. м. ХарківСправа № 922/844/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання Горішній Ю.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (вул. Кудрявська, буд. 26/28, м. Київ, 04053; )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Харківмаш" (вул. Лодзька, буд. 7А, м. Харків, 61099; )
про стягнення 341659,20 грн
за участю представників:

позивача - Бєлєвцової О.С.,

відповідача - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Укргазвидобування" 13.03.2025 звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Харківмаш" про стягнення з відповідача на свою користь пені в розмірі 341659,20 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач, в порушення умов п.п. 1.1, 5.1, пп. 6.3.1 п. 6.3 Договору поставки (за графіком) № УГВС 170/31-23 від 05.06.2023, п. 3 Специфікації № 1, не виконав свої зобов`язання з поставки товару у встановлений Договором строк, у зв`язку з чим позивачем нараховано пеню на підставі п. 7.8 Договору.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.03.2025 позовну заяву Акціонерного товариства "Укргазвидобування" прийнято до розгляду; відкрито провадження у справі № 922/844/25 за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче засідання на 10.04.2025 о 12:30.

У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 19.03.2025, відповідач не заперечував щодо факту укладення між Акціонерним товариством "Укргазвидобування" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Будинок "Харківмаш" Договору поставки № УГВС 170/31-23 від 05.06.2023 та факту невиконання своїх зобов`язань з поставки товару у встановлений Договором строк. Водночас, посилаючись на відсутність заяви позивача про понесені ним збитки та неспівмірність збитків заявленим позовним вимогам, відповідач просив зменшити розмір штрафних санкцій на 90%, що становить до стягнення у розмірі 34 166,00 грн пені.

21.03.2025 позивач надав до суду відповідь на відзив відповідача, в якій зазначив, що застосування господарської санкції до відповідача, не може бути поставлене у залежність від наявності чи відсутності збитків у сторони, що потерпіла від такого правопорушення, адже право застосування до боржника штрафних санкцій залежить від самого факту вчинення боржником правопорушення у сфері господарювання. Також, на думку позивача, не може вважатися винятковим випадком при виконанні відповідачем Договору, в розумінні ч. 2 ст. 218 ГК України та ст. 617 ЦК України, введення в Україні воєнного стану, оскільки укладення між сторонами Договору відбулося 05.06.2023 - під час дії воєнного стану більше року. Отже, позивач просив відмовити у задоволенні клопотання ТОВ "ТБ "Харківмаш" про зменшення розміру штрафних санкцій та задовольнити позовну заяву АТ "Укргазвидобування" у повному обсязі.

24.03.2025 до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь позивача на відзив, в яких відповідач повторно наголосив, що ним не заперечується ані право позивача на стягнення штрафних санкцій, ані вина відповідача щодо непоставки частини товару. Відповідач посилається лише на наявність обставин, через які сума штрафних санкцій підлягає зменшенню. Також відповідач зазначив, що посилання позивача на необхідність доведення обставин неперборної сили не залежить від праву суду зменшити розмір штрафних санкцій. Як вказує відповідач, при вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. При цьому, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Протокольною ухвалою господарського суду від 10.04.2025 підготовче провадження у справі № 922/844/25 було закрито; розгляд справи по суті призначено на 08.05.2025 о 12:30.

У судовому засіданні, яке відбулося 08.05.2025, представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги та заперечувала проти зменшення заявленої до стягнення суми пені.

Відповідач у судове засідання не з`явилась; про причину неявки суд не повідомила. Про час та місце судового засідання відповідач була повідомлена належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного документа, а саме: ухвали-повідомлення від 10.04.2025 до електронного кабінету відповідача у підсистемі "Електронний суд" ЄСІТС.

Враховуючи, що підстави для відкладення розгляду справи відсутні, суд визнав за можливе розглянути справу без участі відповідача, за наявними у справі матеріалами, згідно зі ст. 202 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

05.06.2023 між Акціонерним товариством "Укргазвидобування" (покупець, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Будинок "Харківмаш" (постачальник, відповідач у справі) було укладено Договір поставки (за графіком) № УГВС 170/31-23.

Відповідно до п. 1.1 Договору, постачальник зобов`язується поставити покупцеві калібри різьбові (далі - товар), зазначені в специфікації, що додається до Договору і є його невід`ємною частиною, а покупець - прийняти і оплатити такий товар. Під поставкою сторони розуміють передачу товару постачальником для прийняття покупцем.

За змістом п. 1.2 Договору, найменування/асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна вартість товару вказується у специфікації (далі - Специфікація), яка є Додатком № 1 до Договору та є його невід`ємною частиною. Строк поставки товару визначається Графіком поставки товару, який є Додатком № 3 до Договору та є його невід`ємною частиною.

Загальна ціна (сума) Договору визначається загальною вартістю товару, вказаного в Специфікації до цього Договору, та становить до 2 598 900,00 грн, в тому числі ПДВ 433 150,00 грн. У вартість товару включаються, зокрема, транспортні витрати відповідно до умов поставки, що зазначені у Специфікації до даного Договору (п. 3.2 Договору).

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в Специфікації та Графіку поставки до цього Договору. Здійснення поставки товару не потребує будь-яких додаткових погоджень, крім тих, що передбачені Договором.

Відповідно до п. 5.2 Договору, датою прийняття товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару, або видаткової накладної. Датою передачі постачальником товару для прийняття покупцем є дата прибуття товару до місця поставки зазначена у відповідному товаротранспортному документі або дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару, якщо покупець за допомогою товаротранспортних документів не може визначити дату їх передачі для прийняття. Право власності на товар, ризик випадкового знищення/пошкодження переходить від постачальника до покупця з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної (при наявності двох дат, датою підписання акту приймання-передачі товару або видаткової накладної вважається дата підписання покупцем).

Відповідно до пп. 6.3.1 п. 6.3 Договору, постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим Договором.

Згідно з умовами Специфікації № 1 від 05.06.2023 (Додаток № 1 до Договору), постачальник зобов`язався поставити покупцю 18 одиниць (комплектів) товару загальною вартістю з ПДВ 2 598 900,00 грн.

Пунктом 3 зазначеної Специфікації сторонами погоджено строк поставки товару: впродовж 210 календарних днів з дати укладання даного Договору про закупівлю (відповідно до Графіка поставки) та з правом дострокової поставки; з обов`язковим повідомленням покупця постачальником за 5 днів до дати відвантаження товару шляхом направлення листа на електронну пошту працівника/-ів покупця, вказану в п. 3.1 цієї Специфікації, про готовність товару до відвантаження із зазначенням номенклатури товару, способу доставки, кількості місць, габаритів товару, ваги нетто/брутто, вартості товару.

Тобто, за домовленістю сторін Договору, граничним строком поставки товару є 31.12.2023.

Проте, як свідчать матеріали справи та не заперечується відповідачем, постачальник не виконав свої зобов`язання з поставки товару вартістю 1 256 100,00 грн у встановлений Договором строк, чим порушив умови п.п. 1.1, 5.1, пп. 6.3.1 п. 6.3 Договору, п. 3 Специфікації № 1.

Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положенням ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу норми ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Положення ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачає підстави виникнення господарських зобов`язань, які виникають, зокрема, із господарського договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення передбачено ч. 1 ст. 712 ЦК України.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зобов`язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог зазначених Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

За змістом ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України, у сфері господарювання застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України).

Якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (ст. 624 ЦК України).

За приписами ч. 1, 2 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарську-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Згідно з ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 7.8 Договору, у разі прострочення постачальником виконання зобов`язань з поставки товару, останній сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вказаної вартості. Сторони домовились, що нарахування пені здійснюється до моменту належного виконання постачальником порушеного зобов`язання.

Разом з тим, неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов`язання неустойка є способом його забезпечення, а в разі невиконання зобов`язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником. Водночас, пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов`язань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором. Після застосування такої відповідальності, як штраф, який має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов`язання, пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобов`язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Як зазначалося у п. 7.8 Договору, сторони домовились, що нарахування пені здійснюється до моменту належного виконання постачальником порушеного зобов`язання. Отже, нарахування штрафних санкцій не обмежується ч. 6 ст. 232 ГК України і припиняється в день виконання стороною зобов`язання.

Особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, обмежується правилами ч. 6 ст. 232 ГК України, якщо інше не встановлено договором. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Пеню належить рахувати з наступного дня після дати, в яку зобов`язання мало бути виконано, і по переддень фактичного виконання грошового зобов`язання, але в межах періоду, визначеного позивачем.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17, від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16, від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17, від 09.07.2018 у справі № 903/647/17 та від 08.08.2018 у справі № 908/1843/17, Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 №910/12876/19.

У зв`язку з викладеним, оскільки поставка товару за Договором на суму 1256100,00 грн здійснена не була, тобто виникло прострочення поставки товару, покупець скерував постачальнику вимогу за № 2840-060131-01 від 10.12.2024 про сплату неустойки, яка не була задоволена відповідачем та залишена без відповіді.

З огляду на викладене, внаслідок порушення умов п.п. 1.1, 5.1, пп. 6.3.1 п. 6.3 Договору, п. 3 Специфікації № 1 (товар, який не поставлено), на підставі п. 7.8 Договору, відповідач, за розрахунком позивача, повинен сплатити позивачу 341659,20 грн пені за період з 07.06.2024 по 05.03.2025, що становить 272 дня.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки, суд визнав вищевказану вимогу позивача про стягнення з відповідача 341659,20 грн пені законною та обґрунтованою.

Водночас , вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають значення.

Згідно з ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Аналіз приписів статей 551 ЦК України, 233 ГК України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен, зокрема, об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та інше. При цьому, обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

У той же час зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 року в справі № 904/4685/18, від 21.11.2019 року в справі № 916/553/19.

Відповідач просить зменшити розмір штрафних санкцій на 90%, зокрема, з огляду на те, що позивачем не заявлено про жодні збитки.

Суд не погоджується з такими доводами відповідача, виходячи з наступного.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 вказано, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер.

Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.

Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

Отже, з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат.

Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Такими правилами є правила про неустойку, передбачені ст. 549-552 Цивільного кодексу України.

Відповідно до висновку, викладеному у Постанові Верховного Суду від 31.03.2020 по справі № 910/8698/19, на іншого учасника справи (позивача) не покладається обов`язок з доведення (доказування) спричинення йому матеріальної або іншої шкоди внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем своїх зобов`язань.

Тобто, при стягненні неустойки шкода кредитору, завдана порушенням зобов`язання презюмується (її не треба доводити) і компенсується за рахунок неустойки.

Стягнення збитків є окремою грошовою вимогою і може не заявлятися кредитором, оскільки це вимагає доведення їх складу та розміру з боку кредитора, тоді як для стягнення штрафних санкцій кредитору потрібно довести лише факт прострочення, а заперечення вини покладається на боржника (Постанова Верховного Суду від 31.03.2020 у справі № 910/8698/19).

Підприємництво за своєю суттю є ризикованою діяльністю, в Україні діє принцип свободи договору та заборони суперечливої поведінки, сторони добровільно уклали договір і визначили розмір відповідальності (штрафних санкцій) за невиконання його умов. (Постанова Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20).

Водночас, суд бере до уваги той факт, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Харківмаш" знаходиться та здійснює господарську діяльність у прифронтовому місті Харкові.

Як вбачається з пояснень відповідача, через постійні обстріли міста, потенційні контрагенти відмовляються від співробітництва із підприємствами, потужності яких знаходяться у м. Харкові, що також призвело до скрутного матеріального становища відповідача.

Загальновідомим є той факт, що підприємства Харківщини , найбільше постраждалі від повномасштабного російського вторгнення, проте продовжують у неймовірних умовах працювати та підтримувати економіку у воюючій країні.

Відповідно до звіту про фінансові результати за 2024 рік, доходи та чистий прибуток відповідача не є великими в порівнянні обсягу штрафних санкцій, у випадку їх стягнення з відповідача в повному обсязі.

При цьому, позивачем за даною справою подано до Господарського суду Харківської області ще одну позовну заяву про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 571338.94 грн (справа № 922/876/25).

Тобто, загальна сума вимог за двома позовними заявами складає 912998,14грн.

Враховуючи те, що відповідачем забезпечуються робочі місця для своїх співробітників та виплачується відповідна заробітна плата, стягнення повної суми штрафних санкцій може призвести до зупинення господарської діяльності відповідача.

Також суд бере до уваги, що договір поставки виконаний відповідачем частково.

Загальна ціна договору складала 2 598 900,00 грн. В той же час, через певні технологічні обставини на стороні відповідача, товар на суму 1 256 100,00 грн поставлено не було. Тобто, товар на суму 1 342 800 грн поставлено позивачу відповідно до умов договору.

Крім того, судом враховано поведінку боржника та поведінку кредитора: постачальник і замовник були обізнані про виникнення обставин, які могли ускладнити та ускладнювали вчасне здійснення поставки (договір поставки було укладено після початку повномасштабної військової агресії Російської Федерації проти України), відповідно, мали враховувати певні ризики несвоєчасного виконання умов договору в частині поставки товару. В свою чергу, боржник не ухиляється від виконання своїх зобов`язань щодо поставки товару, а звернення позивачем з вимогою про сплату неустойки (пені) не усуває обов`язку з подальшого виконання взятих на себе договірних зобов`язань з боку відповідача.

При цьому, суд вважає, що зменшення розміру штрафних санкції не матиме негативного впливу на фінансовий стан позивача, оскільки стягнення штрафних санкцій має компенсаторний характер, і не може бути засобом збагачення іншої сторони договору.

Отже, вирішуючи питання щодо можливості зменшення за клопотанням відповідача суми пені, суд, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи положення діючого законодавства, з огляду на всі фактичні обставини справи, враховуючи важливість збереження господарської діяльності у прифронтовому Харкові задля наповнення місцевого бюджету під час дії воєнного стану в умовах, наближених до бойових, приймаючи до уваги відсутність доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору поставки, відсутність доказів наявності в діях відповідача прямого умислу, спрямованого на порушення зобов`язання, суд, з урахуванням принципу збалансованості інтересів сторін, дійшов висновку щодо існування виключних обставин даної справи, що надають підстави для зменшення суми пені на 50% - до 170829,60 грн.

Відтак, позовні вимоги в частині стягнення 170829,60 грн пені не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати суд покладає на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 29, 42, 73, 74, 86, 91, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Харківмаш" (вул. Лодзька, буд. 7А, м. Харків, 61099; ) на користь Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (вул. Кудрявська, буд. 26/28, м. Київ, 04053; ) - пеню в розмірі 170829,60 грн; витрати зі сплати судового збору в розмірі 4099,91 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні позову в частині стягнення 170829,60 грн пені - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається відповідно до ст. 256-257 ГПК України.

Повне рішення складено "19" травня 2025 р.

Суддя Н.М. Кухар