ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року

м. Київ

cправа № 912/384/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Могил С. К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Случ О. В.,

за участю секретаря судового засідання: Амірханяна Р.К.,

та представників:

позивача - Онофрійчука Д.М.

відповідача - Шаталова А.Ф. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАС АГРО ЗАХІД"

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 26.02.2025

та рішення Господарського суду Кіровоградської області від 05.06.2024

у справі № 912/384/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАС АГРО ЗАХІД"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральноукраїнська Будівельна Компанія"

про стягнення 1 414 865,93 грн,

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральноукраїнська Будівельна Компанія"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАС АГРО ЗАХІД"

про стягнення 194 688,00 грн,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТАС АГРО ЗАХІД" (далі - ТОВ "ТАС АГРО ЗАХІД"; позивач) звернулось до Господарського суду Кіровоградської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральноукраїнська Будівельна Компанія" (далі - ТОВ "Центральноукраїнська Будівельна Компанія", відповідач) 1 414 865,93 грн, з яких 1 401 984,00 грн - невикористана частина авансу, 1 214,73 грн - 0,1 % штрафу, 11 667,20 грн - 1% штрафу, 35 374,77 грн - інфляційні втрати та 3 % річних.

На обґрунтування позовних вимог ТОВ "ТАС АГРО ЗАХІД" посилалося на неякісне виконання відповідачем робіт за договором надання послуг/виконання робіт від 09.09.2022 № 00004.

ТОВ "Центральноукраїнська Будівельна Компанія" звернулося до господарського суду із зустрічною позовною заявою про стягнення з ТОВ "ТАС АГРО ЗАХІД" 194 688,00 грн, яку мотивувало неналежним виконання останнім договору в частині розрахунку за виконану роботу.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 05.06.2024 (суддя - Глушков М.С.), залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 26.02.2025 (головуючий суддя - Кощеєв І.М., судді - Чус О.В., Дармін М.О.), у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 09.09.2022 між ТОВ "ТАС АГРО ЗАХІД" (замовник) і ТОВ "Центральноукраїнська Будівельна Компанія" (виконавець) було укладено договір № 00004 про надання послуг/виконання робіт (далі - договір), за умовами якого виконавець зобов`язувався у встановлені строки за завданням замовника надати послуги/виконати роботи, а саме: здійснити демонтаж та монтаж металевих комплектів, зазначених в додатках до договору, а замовник -прийняти та оплатити зазначені послуги/роботи. Відповідно до ч. 2 ст. 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цей договір є змішаним цивільно-правовим договором з елементами договору про надання послуг та виконання робіт. До відносин сторін у цьому договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори елементи яких містяться у змішаному договорі з урахуванням положень договору.

За п. 1.4 договору вартість та обсяги робіт визначаються відповідно до ДЦ (договірна ціна) від 06 09.2022 № 0035 та ДЦ (договірна ціна) від 06.09.2022 № 0036.

Відповідно до п. 2.2 договору його загальна сума складає 2 688 144,00 грн.

У п. 2.3.1 договору сторони досягли згоди, що замовник сплачує аванс у сумі 80% від погодженого кошторису та/або підписаної договірної ціни.

За умовами п. 2.4 договору термін виготовлення продукції та/або надання послуг складає 55 робочих днів з моменту отримання авансу. При умові наявності необхідних матеріалів у постачальників.

У п. 2.6 договору встановлено, що після завершення ремонтних робіт виконавцем складається акт виконаних робіт, у якому зазначаються види виконаних робіт, використані матеріали та їх вартість. Акт виконаних робіт засвідчує факт надання послуг і є підставою для розрахунків, якщо інше не обумовлено сторонами.

За п. п. 2.7 - 2.10 договору виконавець виконує роботи визначені у п. 1.1 договору, відповідно до вимог нормативних та законодавчих актів України, державних будівельних норм, проектної документації та робочих креслень. Якщо під час виконання робіт виникла необхідність виконання додаткових робіт, виконавець негайно повідомляє про такі обставини замовника, та у випадку необхідності зупиняє проведення робіт. При необхідності призупинення робіт негайно їх призупиняє та впродовж 2 робочих днів надає замовнику пропозиції з виконання зазначених додаткових робіт з відповідними розрахунками вартості та строків. Якщо уповноваженими особами замовника була виявлена невідповідність якості результатів робіт нормативним документам, умовам договору або технічному завданню, замовник може зупинити виконання робіт і вимагати у порядку, передбаченому умовами договору, усунення недоліків від виконавця, а виконавець зобов`язується усунути такі недоліки за власний рахунок. При цьому загальний строк виконання робіт залишається незмінним. Замовник здійснює контроль та нагляд за строками та якістю виконання робіт, відповідністю результатів робіт та якості матеріалів виконавця нормативним документам, умовам договору, державним будівельним нормам, проектній документації та рекомендаціям виробників. При цьому виконавець створює умови для безперешкодної реалізації цього права замовником.

Згідно з роз. 4 договору виконавець після виконання всього обсягу робіт складає та подає замовнику акти виконаних робіт у 2-х примірниках. Замовник, отримавши акт виконаних робіт розглядає їх протягом 3 робочих днів з дня отримання та підписує або надає письмову мотивовану відмову від їх підписання та прийняття робіт. У разі надання замовником мотивованої відмови від прийняття виконаних робіт, сторони протягом 3 робочих днів складають двосторонній дефектний акт з переліком виявлених недоліків, дефектів, з зазначенням строків та умов їх усунення. У разі відмови виконавця від участі в складанні дефектного акта та/або його підписання, замовник набуває право скласти такий акт самостійно та усунути недоліки та/або дефекти у роботах самостійно, або доручити усунення недоліків третій особі, а виконавець на письмову вимогу зобов`язаний відшкодувати замовнику витрати на усунення зазначених недоліків, в тому числі і за рахунок зменшення суми акта виконаних робіт на вартість усунення недоліків та/або дефектів у роботах, які виникли з вини виконавця. У разі підписання виконавцем дефектного акта, роботи з усунення недоліків та/або дефектів, необхідність виконання яких виникла з вини виконавця, або заміна неякісних матеріалів виконавця, виконуються виконавцем за власний рахунок у встановлені замовником строки.

Згідно з п. 5.2 договору у разі неналежного виконання зобов`язань, передбачених договором, виконавець за кожне зобов`язання, виконане неналежним чином, зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 0,1% від загальної вартості додатку до договору, в якому вказано зобов`язання, що виконане неналежним чином. У разі прострочення належного виконання зобов`язання більше ніж на 10 календарних днів, виконавець зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 1% від загальної вартості додатку до договору, в якому вказано зобов`язання, що виконане неналежним чином та з 11 календарного дня. Замовник в свою чергу, має право у будь-який час до закінчення виконання робіт (надання послуг) відмовитися від цього договору в односторонньому порядку, виплативши виконавцю плату за виконану частину роботи. У випадку надмірно сплачених коштів за фактично виконані роботи, виконавець повертає грошові кошти замовнику протягом 3 днів з дня отримання повідомлення.

Відповідно до п. 5.5 договору виконавець несе відповідальність за відповідність результатів виконаних робіт нормам, стандартам та правилам діючим в Україні.

Пунктом 10.1 договору встановлено, що він набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2022, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань та умов договору. Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

Згідно з п. п. 10.4, 10.5 договору замовник має право в односторонньому порядку розірвати договір, зокрема, у зв`язку із: порушенням виконавцем умов, якості, порядку виконання робіт, вимог проектної документації, нормативних документів або чинного законодавства України; якщо виконавець своєчасно не розпочав виконання робіт, або виконує їх настільки повільно, що закінчення їх у строк, зазначений в п. 2.1 договору, стає явно неможливим; порушення виконавцем умов договору; в інших випадках передбачених чинним законодавством України. Сторона, що бажає розірвати договір на підставах визначених в п. п. 10.3, 10.4 цього договору, повинна письмово попередити іншу сторону за 14 календарних днів до дати розірвання договору. Договір вважається розірваним із закінченням зазначеного строку.

У п. 10.6 договору сторони досягли згоди, що у випадку розірвання договору: замовник зобов`язаний оплатити виконавцеві вартість фактично виконаних та прийнятих замовником на момент розірвання договору робіт у строк, що не перевищує 5 банківських днів з дня розірвання договору; виконавець зобов`язаний повернути замовнику суму сплаченого замовником авансу за вирахуванням вартості фактично виконаних та прийнятих робіт та закуплених ним матеріалів для виконання робіт за цим договором на момент розірвання договору, у строк, що не перевищує 10 банківських днів з дня розірвання договору або за письмовою вимогою замовника виконати на умовах договору роботи, за які виконавець отримав аванс.

Договір підписано сторонами та скріплено їх печатками.

06.09.2022 між сторонами було підписано додаток до договору - договірна ціна (далі - ДЦ) № 0036, за умовами якого відповідач зобов`язувався поставити матеріали та виконати роботи із заміни ребер жорсткості та листів силосу д 7.3, що знаходиться на елеваторі ТОВ "ТАС АГРО ЗАХІД".

Згідно з умовами додатку (ДЦ № 0036) відповідач зобов`язувався здійснити демонтаж 96,00 шт. ребер жорсткості з пластинами та накладками; монтаж 96,00 шт. ребер жорсткості силосу д 7.3. До вартості робіт було включено також вартість матеріалів, а саме: ребра жорсткості силосу V-профіль 96,00 шт., пластини до ребра жорсткості силосу у кількості 80,00 шт. та накладки до ребра жорсткості силосу V-профіль у кількості 80,00 шт., витратні матеріали. Загальна вартість робіт силосу д 7.3 з урахуванням вартості послуг та витратних матеріалів складає 935 664,00 грн з ПДВ.

06.09.2022 між сторонами було підписано додаток до договору (ДЦ № 0035). За цим додатком відповідач зобов`язувався поставити матеріали та виконати роботи щодо заміни ребер жорсткості силосу д 16.7 та здійснити демонтаж 270,00 шт. ребер жорсткості з пластинами та накладками та, відповідно, монтаж 270,00 шт. ребер жорсткості силосу д 16.7. За умовами додатку (ДЦ № 0035) до вартості робіт включено також вартість матеріалів, а саме: ребра жорсткості силосу V-профіль, пластини до ребра жорсткості силосу у кількості 270,00 шт., накладки до ребра жорсткості силосу V-профіль у кількості 270,00 шт. Загальна вартість робіт силосу д 16.7 з урахуванням вартості послуг та витратних матеріалів складає 1 752 480,00 грн з ПДВ.

На виконання умов договору, позивач перерахував відповідачу 2 150 515,20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 21.09.2022 № 7688.

11.11.2022 між сторонами було підписано акт виконаних робіт № 006-1 до ДЦ від 06.09.2022 № 0036, відповідно до якого виконавець передав, а замовник - прийняв роботи/послуги із заміни ребер жорсткості та листів силосу д 7.3, що знаходиться на елеваторі ТОВ "ТАС АГРО ЗАХІД" у с. Зозів, Липовецького району, Вінницької області, а саме: демонтаж існуючих ребер жорсткості у кількості 96,00 шт.; послуги з демонтажу листів силосу; послуги з монтажу листів силосу; монтаж ребер силосу з пластинами та накладками у кількості 96,00 шт.; ребро жорсткості силосу V-профіль у кількості 96,00 шт.; пластина до ребра жорсткості силосу у кількості 80,00 шт.; накладка до ребра жорсткості силосу V-профіль у кількості 80,00 шт.

У вказаному акті виконаних робіт від 11.11.2022 № 006-1 зазначено, що відповідач передав, а позивач - прийняв виконані роботи з ремонту силосу д 7.3 загальною вартістю 935 664,00 грн.

Також 11.11.2022 між сторонами було підписано акт виконаних робіт № 006-2 до ДЦ від 06.09.2022 № 0036 щодо заміни ребер жорсткості та листів силосу д 7.3, що знаходиться на елеваторі ТОВ "ТАС АГРО ЗАХІД" у с. Зозів, Липовецького району, Вінницької області, відповідно до якого відповідач передав, а замовник - прийняв додаткові роботи з ремонту силосу д 7.3, а саме: послуги із виготовлення та монтажу внутрішнього кільця; з виготовлення та монтажу зовнішнього обжимного кільця; з виготовлення та монтажу самопливів; монтаж ребер силосу з пластинами та накладками 16 шт.; ребро жорсткості силосу V-профіль, 16 шт.; витратні матеріали - 1 комплект на загальну суму 152 376,00 грн.

З актів від 11.11.2022 № 006-1, № 006-2 вбачається, що позивач прийняв виконані роботи без зауважень щодо їх обсягу та якості.

Відповідачем було виконано роботи з ремонту силосу д 7.3 на загальну суму 1 088 040,00 грн.

12.01.2023 позивач перерахував на рахунок відповідача 339 508, 00 грн, які складаються із: залишку загальної вартості робіт з ремонту силосу д 7.3 (20 % (ДЦ 0036) в сумі 187 132,80 грн та вартості додатково виконаних та прийнятих робіт з силосу д 7.3 в сумі 152 376,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 12.01.2023 № 12498, № 12499.

Суди попередніх інстанцій вказали, що відповідач стверджує, що 11.11.2022 було складено акт виконаних робіт № 006-3 до ДЦ від 06.09.2022 № 0036 із заміни ребер жорсткості та листів силосу д 7.3, що знаходиться на елеваторі ТОВ "ТАС АГРО ЗАХІД" у с. Зозів, Липовецького району, Вінницької області. Згідно з цим актом відповідач передав, а замовник - прийняв додаткові роботи з ремонту силосу д 7.3, а саме: демонтаж існуючих ребер жорсткості з пластинами та накладками 18 шт., монтаж ребер силосу з пластинами та накладками у кількості 48,00 шт.; ребро жорсткості силосу V-профіль у кількості 48,00 шт.; пластина до ребра жорсткості силосу у кількості 48,00 шт.; накладка до ребра жорсткості силосу V-профіль у кількості 48,00 шт. загальною вартістю 250 272,00 грн. Вказаний акт позивач не підписав. На обґрунтування відмови від його підписання зазначив, що вказані в акті роботи проведенні понад ДЦ № 0036, без повідомлення та погодження щодо збільшення вартості робіт з силосу д 7.3.

15.02.2023 ТОВ "Центральноукраїнська Будівельна Компанія" складено акт виконаних робіт № 01 до ДЦ від 06.09.2022 № 0035 щодо заміни ребер жорсткості силосу д 16.7, що знаходиться на елеваторі ТОВ "ТАС АГРО ЗАХІД" у с. Зозів, Липовецького району, Вінницької області, за умовами якого відповідач передав, а замовник - прийняв роботи з ремонту силосу д 16.7, а саме: демонтаж існуючих ребер жорсткості з пластинами та накладками 140 шт., монтаж ребер силосу з пластинами та накладками у кількості 196,00 шт.; ребро жорсткості силосу V-профіль у кількості 196,00 шт.; пластина до ребра жорсткості силосу; накладка до ребра жорсткості силосу V-профіль у кількості 238,00 шт. загальною вартістю 1 346 400,00 грн. Вказаний акт також не було підписано ТОВ "ТАС АГРО ЗАХІД". На обґрунтування відмови від підписання акта ТОВ "ТАС АГРО ЗАХІД" зазначило, що роботи, які зазначені у ньому, виконано неякісно, про що неодноразово було повідомлено відповідача. На підтвердження неякісного виконання робіт позивач надав акти від 09.12.2022, 20.12.2022, 10.01.2023, складені останнім.

Також, на замовлення позивача, Приватним підприємством "ПроектКонтактСервіс" складено звіт у 2023 році, згідно з яким, за результатами обстеження частково відремонтованого силосу д 16.7, встановлено його непридатність для подальшої експлуатації.

Суди попередніх інстанції також зазначили, що, за твердженнями позивача, про виконання робіт з силосу д 16.7 щодо їх якості та якості використаних матеріалів, а також щодо несвоєчасного їх виконання ТОВ "ТАС АГРО ЗАХІД" неодноразово повідомляло ТОВ "Центральноукраїнська Будівельна Компанія" листами від 14.03.2023 № 743, від 15.03.2023 № 745, від 06.04.2023 № 797, які не були отримані останнім і поверталися ТОВ "ТАС АГРО ЗАХІД" через "закінчення терміну зберігання". Виконавець на вказані звернення не відреагував.

27.07.2023 з адреси електронної поштової скриньки директора ТОВ "ТАС АГРО ЗАХІД" на електронну адресу відповідача направлено повідомлення про розірвання договору, скріплене електронним цифровим підписом директора ТОВ "ТАС АГРО ЗАХІД". Позивачем також було направлено відповідачу повідомлення про розірвання договору засобами поштового зв`язку за трьома адресами. Однак, всі листи повернулись позивачу з огляду на "відсутність адресата за вказаною адресою". У повідомленні ТОВ "ТАС АГРО ЗАХІД" зазначило, що не має зауважень щодо обсягу та якості виконаних робіт ТОВ "Центральноукраїнська Будівельна Компанія" щодо ремонту силосу д 7.3 та, що підставою для розірвання договору в односторонньому порядку є несвоєчасне, неякісне виконання робіт, з порушенням вимог проектної документації з ремонту силосу д 16.7 (силос № 10) на підставі п. п. 5.2, 10.4, 10.5 договору. Цим же повідомленням позивач запропонував відповідачу повернути невикористану частину авансу у сумі 1 404 984,00 грн протягом 3 днів з дати отримання повідомлення.

Оскільки відповідач не повернув невикористану частину авансу, ТОВ "ТАС АГРО ЗАХІД" звернулося до суду із позовом про його стягнення. Разом з тим, ТОВ "Центральноукраїнська Будівельна Компанія" у зустрічній позовній заяві зазначило, що всі роботи, виконані понад суму договору, усно погоджені з попереднім керівництвом ТОВ "ТАС АГРО ЗАХІД" і що докази неякісного виконання робіт за договором відсутні.

Відмовляючи у задоволенні первісних і зустрічних позовів, суд першої інстанції виходив із відсутності обставин для повернення авансу відповідно до умов договору. Встановивши, що замовник перерахував виконавцю 2 490 023, 20 грн, а відповідачем виконано роботи на суму 2 424 120,00 грн, суд дійшов висновку про відсутність заборгованості замовника перед виконавцем у цьому випадку.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення первісного позову відповідно до норм ст. 269 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК України), апеляційний господарський погодився із його висновком про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача авансу, штрафу, 3% річних, інфляційних втрат. Встановивши і те, що сума виконаних робіт є більшою, ніж сума перерахованого позивачем авансу, зазначив, що вказане свідчить про відсутність підстав вважати оспорюваний аванс невикористаним підрядником, а отже, що підстав для його повернення позивачу немає.

Не погоджуючись із ухваленими у справі судовими рішеннями, ТОВ "ТАС АГРО ЗАХІД" звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати в частині вирішення первісного позову та ухвалити в цій частині рішення, яким первісні позовні вимоги задовольнити.

У касаційній скарзі скаржник посилається на п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України і на те, що суди попередніх інстанцій прийняли рішення без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, від 21.02.2018 у справі № 910/12382/17, від 24.07.2020 у справі № 922/2216/18, від 28.05.2020 у справі № 904/2029/19, від 24.10.2018 у справі № 753/5060/16-ц, від 27.11.2018 у справі № 914/2505/17, від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52- б.

Зазначає у касаційній скарзі також таке: судами попередніх інстанцій проігноровано те, що акт виконаних робіт від 15.02.2023 не може підтверджувати виконання відповідачем робіт, оскільки він підписаний останнім в односторонньому порядку та фактично отриманий замовником лише 24.01.2024; на дату звернення до суду з позовом договір було розірвано через односторонню відмову позивача від нього, що зумовлює у відповідача обов`язок щодо повернення позивачу невикористаної частини авансу в сумі 1 401 984,00 грн; суди здійснили оцінку проєкту угоди щодо досудового врегулювання спору, яка є неукладеною, не породжує жодних прав та обов`язків для сторін, а також не спростовує факт розірвання договору.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.04.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "ТАС АГРО ЗАХІД" на вказані судові рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 25.04.2025.

У відзиві відповідач просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а оскаржувані судові рішення залишити без змін, зазначаючи, що їх ухвалено відповідно до вимог ст. 236 ГПК України.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін, перевіривши наявність зазначеної у касаційній скарзі підстави касаційного оскарження судового рішення (п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України), дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до норми ст. 300 ГПК України Верховним Судом переглядаються оскаржувані судові рішення в частині вирішення первісного позову.

Частиною 1 ст. 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Статтею 202 ЦК України встановлено, що під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Правочин - це основна підстава виникнення цивільних прав і обов`язків.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Законодавець у вказаній статті закріпив норму відповідно до якої зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України) і мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу (ст. ст. 837, 843 ЦК України).

Частиною 1 ст. 854 ЦК України встановлено, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 у справі № 910/12382/17 та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, виснували, що аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.

Порядок передання та прийняття робіт регулює ст. 882 ЦК України.

Верховний Суд неодноразово висновував таке:

- передання і прийняття робіт на підставі підписаного в односторонньому порядку акта і виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе за наявності реального виконання робіт за договором у разі неотримання обґрунтованої відмови про причини неприйняття робіт у строк, визначений договором (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.07.2021 у справі № 911/1981/20, від 20.04.2021 у справі № 905/411/17, від 17.03.2021 у справі № 910/11592/19). Нормами чинного законодавства передбачено обов`язок замовника здійснити оплату фактично виконаних підрядником робіт. Сама по собі відсутність підписаного сторонами акта виконаних робіт не може бути підставою для неоплати фактично виконаних робіт (див. постанову Верховного Суду від 18.08.2021 у справі № 910/18384/20);

- за загальним правилом, при вирішенні спорів щодо належного та своєчасного виконання договорів стосовно надання послуг/виконання робіт, як зі сторони замовника, так і виконавця (підрядника), суди повинні надавати оцінку вжитим сторонами діям на його виконання у їх сукупності з огляду саме на умови кожного договору (договорів) у конкретній справі, проте передбачена відповідним договором умова щодо оплати за надані послуги (виконані роботи) з прив`язкою до підписання відповідних актів приймання не може бути єдиною підставою, яка звільняє замовника від обов`язку здійснити таку оплату, адже основною первинною ознакою будь-якої господарської операції, як то надання послуг чи виконання робіт, є її реальність. Наявність належним чином оформлених первинних документів (підписаних уповноваженими представниками обох сторін) є вторинною, похідною ознакою. Водночас неналежне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами, зокрема непідписання замовником актів приймання робіт/послуг без надання у визначені договором та/або законом строки вмотивованої відмови від їх підписання, не може свідчити про їх безумовну невідповідність змісту господарської операції (наданим послугам або виконаним роботам). Правові наслідки створює саме господарська операція (реальне надання послуг/виконання робіт), а не первинні документи (див. постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.06.2023 у справі № 914/2355/21, постанову Верховного Суду від 16.04.2025 у справі № 922/1834/24);

- відповідно до норм чинного законодавства підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта. У свою чергу, обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника. У такому разі генпідрядник повинен довести, що він надсилав замовнику акт та, у випадку необґрунтованої відмови останнього від його підписання, реальне виконання робіт за договором (див. постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.09.2022 у справі № 913/703/20).

Надавши оцінку наявним у матеріалах справи документам відповідно до вимог ст. 86 ГПК України, перевіривши доводи і заперечення сторін (серед іншого, щодо розірвання/не розірвання договору у односторонньому порядку), встановивши відсутність документів щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором (неякісного виконання робіт та використаних матеріалів) щодо акта виконаних робіт від 15.02.2023), а також не доведення невикористання відповідачем авансу у повному обсязі, суди попередніх інстанцій обґрунтованого відмовили у задоволенні первісного позову про стягнення з відповідача 1 401 984,00 грн авансу, а також 1 214,73 грн - 0,1 % штрафу, 11 667,20 грн - 1% штрафу, 35 374,77 грн - інфляційних втрат, 3 % річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Верховний Суд зазначає, що наведені у касаційній скарзі доводи фактично зводяться лише до незгоди скаржника із висновками судів попередніх інстанцій, спрямовані на спонукання суду касаційної інстанції до переоцінки доказів у справі (зокрема, акта виконаних робіт від 15.02.2023, повідомлення про розірвання договору, угоди про врегулювання взаємовідносин з виконання зобов`язання за договором), яким надавалася оцінка судами попередніх інстанції і встановлення інших обставин, що відповідно до положень ст. 300 ГПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

У касаційній скарзі скаржник посилається на те, що суди попередніх інстанцій ухвалили судові рішення без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 21.02.2018 у справі № 910/12382/17, від 24.07.2020 у справі № 922/2216/18, від 28.05.2020 у справі № 904/2029/19, від 24.10.2018 у справі № 753/5060/16-ц, від 27.11.2018 у справі № 914/2505/17, від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52- б.

Здійснивши аналіз висновків Верховного Суду, викладених у наведених скаржником постановах, колегія суддів зазначає таке. Так, у постанові від 21.02.2018 у справі № 910/12382/17 за позовом Міністерства оборони України до Державного підприємства "Конструкторське бюро "Артилерійське озброєння" про стягнення 1 300 000,00 грн авансу, сплаченого на виконання робіт з етапу № 2 з виготовлення дослідного зразка № 2 модернізованої бойової машини піхоти БМП-1 з системою керування вогнем "Тандем", та проведення попередніх випробувань, коригування робочої конструкторської документації за результатами попередніх випробувань, на підставі договору від 08.08.1997 № 117539, Верховний Суд погодився із висновками судів попередніх інстанцій про безпідставність заявлених вимог про повернення відповідачем авансового платежу в сумі 1 300 000,00 грн на підставі п. 12 додаткової угоди (у зв`язку з недоведеністю припинення виконання роботи з вини виконавця). При цьому, Верховний Суд зазначив, що позивач не позбавлений можливості звернутись до суду за захистом своїх прав у разі виявлення недоліків у виконаній роботі виконавця з урахуванням гл. 61 роз. ІІІ ЦК України, якою регулюються спірні правовідносини. У цій справі Верховний Суд залишив без змін постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2017 та рішення Господарського суду м. Києва від 20.09.2017, якими у задоволенні позову було відмовлено.

Верховний Суд у постанові від 24.07.2020 у справі № 922/2216/18, серед іншого, зазначив таке. Апеляційний суд відмовляючи у первісному позові з посиланням на приписи всієї ст. 853 ЦК України, якою регулюються різні обставини з різними наслідками, та залишаючи поза увагою наведену ним же ст. 884 вказаного Кодексу не дослідив надані обома сторонами доводи та докази та чітко не встановив: чи мали місце взагалі недоліки в роботі; якщо так - які саме і чи є дані недоліки явними або прихованими, тобто, чи могли вони бути встановлені при звичайному способі прийняття роботи; виходячи з попереднього питання, коли вони мали бути пред`явлені та коли фактично пред`явлені; в залежності від попередніх питань, по якій з частин ст. 853 ЦК України мають кваліфікуватися спірні правовідносини, чи підлягають застосуванню до них ст. 884 вказаного Кодексу, та до яких, відповідно, наслідків це призводить. Суд зазначив, що відмовляючи в зустрічному позові, апеляційний суд вказав, що оскільки між сторонами було укладено договір підряду, і доказів визнання укладеного договору недійсним або його розірвання суду не надано, то такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому їх не може бути витребувано відповідно до положень ст. 1212 ЦК України, як безпідставне збагачення; однак висновків, чому апеляційним судом не прийняте до уваги, направлене 26.09.2019 на підставі п. 6.2.1 договору позивачем за зустрічним позовом на адресу ТОВ "ВС СТРОЙМАСТЕР" повідомлення про розірвання договору, оскаржувана постанова не містить.

У постанові від 28.05.2020 у справі № 904/2029/19 за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нові технології-плюс" про зобов`язання вчинити дії та стягнення 627 480,00 грн, Верховний Суд дійшов висновку, що у цьому випадку підрядник повинен відповідати за ті недоліки, на які поширюються його гарантійні зобов`язання, що визначені в п. 9.3 договору, які виявлені протягом 18 місяців, при цьому, порядок виявлення та строки їх усунення здійснюються сторонами шляхом складання двостороннього дефектного акта (п. 9.4 договору). Тобто, вказані умови передбачають огляд виявлених недоліків на місці обома сторонами та складання відповідних актів. Разом з цим, апеляційним судом встановлено, що дефектні акти складені позивачем одноособово, при цьому, в зазначених актах не вказано, які саме недоліки встановлено, в чому вони виразилися, які пошкодження відбулися, причини та обсяги цих пошкоджень, не встановлено хто із підрядників виконував ці роботи та чи є це порушенням гарантійних зобов`язань відповідачем, а також, не зазначено, що такі недоліки неможливо було виявити під час приймання робіт, тобто дефектні акти не містять необхідної інформації. Зазначив, що за результатами дослідження та оцінки за правилами ст. 86 ГПК України, зібраних у справі доказів та обставин у сукупності, з урахуванням ст. ст. 2, 13, 14 ГПК України, апеляційним судом встановлено, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт виявлення недоліків, на які поширюється гарантія, що недоліки виявлені саме в роботах, виконаних відповідачем, причини виникнення цих недоліків (неякісно виконані роботи чи використані неякісні матеріали, які надавав саме замовник), причинного зв`язку між виявленими недоліками та виконаними роботами. Суд дійшов висновку про те, що вимога щодо усунення недоліків є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Верховний Суд у постанові від 24.10.2018 у справі № 753/5060/16-ц виснував, що суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 12, 89, 263 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув; не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин; не перевірив усіх доводів сторін й не надав належної правової оцінки поданим ним доказам, зокрема, поданій у електронній формі письмовій заяві про відмову від туру, не сприяв всебічному й повному з`ясуванню дійсних обставин справи, що мають юридичне значення для її вирішення, допустив неповноту у з`ясуванні таких обставин. Також суд не надав оцінки правовій поведінці сторін, яка засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків, дійшовши передчасного висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 . Зазначив, що, зокрема, отримавши у електронному вигляді заявку ОСОБА_1 про відмову від туристичних послуг і достовірно знаючи, що він ними не скористався, ТОВ "Богемія Сервіс" всупереч положень п. 4.22 договору не прийняло заявку до виконання з дня отримання, не надало розрахунку понесених витрат за послуги у зв`язку з виконанням замовлення позивача.

У постанові від 27.11.2018 у справі № 914/2505/17 Верховний Суд дійшов висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій не здійснено аналізу положень укладеного сторонами договору про надання послуг від 16.08.2016 на предмет встановлення правової природи зобов`язань за договором та наявності спеціальних умов та порядку щодо визначення передачі проектної документації, яка є предметом договору, не досліджено обставин відмови відповідача від договору, обставин здійснення електронної переписки як усталеного звичаю ділового обороту в Україні, що не вимагає договірного врегулювання та визнається цивільним звичаєм за ст. 7 ЦК України. Касаційний суд зазначив, що судами було порушено вимоги процесуального закону щодо принципів оцінки доказів у справі на предмет їх допустимості, належності та достатності, з дотриманням стандарту оцінки доказів "у межах розумних сумніві", відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які вимагають від суду демонстрації судового процесу в такій формі, щоб особа бачила, що правосуддя відбувається, що сприяє відновленню довіри до судової системи.

Велика Палата Верховний Суд у постанові від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 за позовом ОСОБА_2 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про визнання протиправним та скасування рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури; визнання протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора України від 06.10.2017 про звільнення з посади заступника прокурора Кіровоградської області за одноразове грубе порушення правил прокурорської етики (п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про прокуратуру") на підставі рішення КДКП від 13.09.2017 № 111дп-17; поновлення ОСОБА_2 на посаді заступника прокурора Кіровоградської області з 06.10.2017 та стягнення з прокуратури Кіровоградської області середнього заробітку за час вимушеного прогулу зазначила, що обов`язок Комісії "повідомити" полягає у тому, щоб інформувати учасника про засідання, а не забезпечити його участь в цьому засіданні. Зазначила, що як встановлено судом, ОСОБА_2 знав про те, що на розгляді у Комісії перебуває дисциплінарне провадження щодо нього, однак протягом всього часу не цікавився про стан його перебігу та не подавав будь-яких пояснень та доказів на спростування аргументів, викладених у скаргах керівника Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України та прокурора Кіровоградської області Коваленка А. І. Велика Палата Верховного Суду виснувала, що доводи ОСОБА_2 про неповідомлення його про дату й час засідання, внаслідок чого він був позбавлений можливості надати письмові пояснення спростовуються наведеними у її постанові мотивами.

Верховний Суду у постанові від 27.11.2019 у справі № 913/879/17 за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Луганській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Новопсковської районної державної адміністрації, про визнання договору оренди землі поновленим вказав на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду. Також за усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яку Суд застосовує як джерело права, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Суд звернув увагу також на висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі № 906/142/18, про те, що: "приписи ГПК України не дозволяють дійти висновку, що повернення ухвали суду про призначення розгляду скарги з вказівкою причини повернення: "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення" є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Повернення із вказаної причини не свідчить ні про відмову сторони від одержання відправлення, ні про її незнаходження за адресою, повідомленою суду. Подібна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 752/11896/17". Відповідачем у тій справі, як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду, була фізична особа, в частині відкриття провадження про солідарне стягнення боргу з якої місцевий суд відмовив ухвалою. Апеляційний суд скасував цю ухвалу за наслідками розгляду апеляційної скарги позивача на неї, про який (розгляд) відповідач, за висновком Великої Палати, не був належним чином повідомлений. Отже, у зазначеній справі особа не брала участі у розгляді справи взагалі і не була повідомлена про відкриття провадження або про час і місце розгляду ні місцевим, ні апеляційним судом, тобто не розглядається як сторона, якій відомо про судове провадження, і яка, за практикою ЄСПЛ, повинна в розумні інтервали часу вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження. Подібні висновки містяться і у постановах Верховного Суду від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52- б.

Отже, здійснивши аналіз оскаржуваних судових рішень і висновків Верховного Суду, на які посилається скаржник, Верховний Суд відхиляє доводи скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах, наведених у касаційній скарзі, оскільки ухвалені у справі судові рішення їм не суперечать, а доводи скаржника про їх неврахування зводяться лише до неправильного розуміння цих висновків Верховного Суду, на свою користь. Відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норм права, а неоднаковими юридично значущими фактами та обставинами, що визначають фактично-доказовий склад у справі, виходячи з підстав, вимог та заперечень сторін. Крім того, у справі, яка переглядалася не було спірним питання дотримання/не дотримання порядку повідомлення учасників справи про її час і місце розгляду судом як у справах № 800/547/17, № 913/879/17, № 10/249-10/19, № 24/260-23/52- б та про засідання КДКП - як у справі № 800/547/17. Верховний Суд зазначає і те, що скаржник, посилаючись на вказані висновки Верховного Суду, помилково ототожнює порядок розірвання договору і його дотримання із порядком надіслання судової кореспонденції і повідомлення особи про розгляд справи. Крім того, деякі справи, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, також різняться предметом та підставами позову, тобто не є релевантними справі, яка переглядається.

З норми ст. 287 ГПК України вбачається, що підставою для касаційного оскарження - п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, якою обґрунтовано подану касаційну скаргу, є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції на обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення/цитування у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах. Відповідно неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини. Крім того, посилання скаржника на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження не можуть бути взяті до уваги судом касаційної інстанції, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

З огляду на вищевикладене, Верховний Суд вважає безпідставними доводи касаційної скарги про наявність підстав для скасування судових рішень в оскаржуваній частині з огляду на п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України.

Інші доводи касаційної скарги підставами касаційного оскарження не обґрунтовані і, відповідно, Верховним Судом не розглядаються (див. постанову Верховного Суду від 29.05.2024 у справі № 910/2491/23).

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до положень ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених ст. 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що оскаржувані судові рішення (в оскаржуваній частині) ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Згідно з ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАС АГРО ЗАХІД" залишити без задоволення.

Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 26.02.2025 та рішення Господарського суду Кіровоградської області від 05.06.2024 в оскаржуваній частині у справі № 912/384/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Могил С.К.

Судді: Волковицька Н. О.

Случ О.В.