ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2025 р. Справа№ 910/14901/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Алданової С.О.

Ходаківської І.П.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

фізичної особи - підприємця Зимньої Вікторії Володимирівни та фізичної особи - підприємця Мороз Руслани Олександрівни

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.01.2025 (повний текст складено 31.01.2025)

у справі № 910/14901/24 (суддя Васильченко Т.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Адвокатська фірма «Лавринович і Партнери»

до 1) фізичної особи - підприємця Мороз Руслани Олександрівни,

2) фізичної особи - підприємця Зимньої Вікторії Володимирівни

про стягнення 1 904 788,00 грн,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

23.01.2025 до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла зустрічна позовна заява (сформовано в системі «Електронний суд» 22.01.2025) фізичної особи - підприємця Мороз Руслани Олександрівни (далі - ФОП Мороз Р.О.) та фізичної особи-підприємця Зимньої Вікторії Володимирівни (далі - ФОП Зимня В.В.)до Товариства з обмеженою відповідальністю «Адвокатська фірма «Лавринович і Партнери» (далі - ТОВ «Адвокатська фірма «Лавринович і Партнери», Товариство), ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ), ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ), ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 ) про визнання спільної часткової власності на нерухоме майно.

На обґрунтування заявлених вимог позивачки за зустрічним позовом зазначають, що як суборендарі приміщення здійснили у ньому поліпшення, які не можна відокремити без шкоди, чим фактично створили нову річ у розумінні ст. 778 ЦК України, а тому наявні правові підстави вважати, що вони стали співвласниками орендованого об`єкта нерухомості, як це визначають положення цивільного законодавства.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2025 зустрічну позовну заяву ФОП Мороз Р.О. та ФОП Зимньої В.П. про визнання спільної часткової власності на нерухоме майно у справі №910/14901/24 повернуто.

Суд виснував, що зміст вимог первісного позову про стягнення збитків за несхоронність переданого в суборенду нерухомого майна та зустрічних вимог про визнання права спільної часткової власності на майно свідчить про відсутність між ними взаємопов`язаності відповідно до ст. 180 ГПК України, що виправдовувало б їх спільний розгляд.

Потенційне задоволення зустрічного позову про визнання права спільної часткової власності не змінює факту порушення обов`язку щодо схоронності майна за договором суборенди та не виключає можливості стягнення завданих цим збитків, а відсутність правового зв`язку між позовними вимогами виключає можливість зарахування їх у порядку взаємних однорідних вимог, що в т.ч. є ключовим критерієм для визначення взаємозв`язку зустрічного позову з первісним з огляду на положення ст. 180 ГПК України.

Тоді як неправомірне об`єднання таких позовних вимог в одне провадження не тільки суперечить нормам ГПК України, а й створює загрозу порушення права сторін на розгляд справи упродовж розумного строку, що є основоположним принципом правосуддя відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи подання відповідачками зустрічного позову з порушенням вимог ч. 2 ст. 180 ГПК України, суд дійшов висновку, що зустрічна позовна заява ФОП Мороз Р.О. та ФОП Зимньої В.В. підлягає поверненню заявникам.

Разом з тим суд роз`яснив позивачкам за зустрічним позовом, що вони не позбавлені права у встановленому законом порядку передати спір на вирішення суду в окремому позовному провадженні за загальними правилами подання позовів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2025, ФОП Зимня В.В. та ФОП Мороз Р.О. звернулися до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просять оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії вирішення питання щодо прийняття / повернення зустрічного позову.

Скаржниці вважають, що суд першої інстанції ухвалив рішення про повернення зустрічного позову з порушенням положень ст. 180 ГПК України, без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №916/542/18 та постановах Верховного Суду від 28.09.2021 у справі №910/6070/21, від 27.01.2021 у справі №908/1688/20. На думку апелянток, зміст оскаржуваної ухвали свідчить, що суд фактично обмежився посиланням на норми процесуального права та висновками загального характеру.

ФОП Зимня В.В. та ФОП Мороз Р.О. вважають, що у цій справі вимоги позивача та відповідачів за первісним та зустрічним позовом стосуються правовідносин за договорами суборенди, під час виконання яких ними (ФОП Зимньою В.В. та ФОП Мороз Р.О.) було зроблено поліпшення, які є підставою для набуття права спільної часткової власності на приміщення.

Скаржниці зазначають, що конструкція ч. 2 ст. 180 ГПК України не містить вичерпного переліку взаємопов`язаності та доцільності спільного розгляду первісного та зустрічного позовів, втім є вказівка на такі альтернативні умови, а саме: (1) первісний і зустрічний позови виникають з одних правовідносин або (2) коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Так, зі змісту первісного та зустрічного позовів вбачається, що: співпадають підстави обох позовів (фактичні обставини) в частині виконання/невиконання умов договорів суборенди як позивачем так і відповідачами; для підтвердження підстав позовів сторонами (позивачем так і відповідачами) надані одні ті самі докази (зокрема, договори суборенди); доцільність розгляду в одному провадженні спрямована на процесуальну економію (так, суди які і під час розгляду первісного, так і під час зустрічного позовів будуть досліджувати питання виконання/невиконання договорів суборенди та похідних від них питань); спільний розгляд сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору/спорів між сторонами (так, позивач вказує на порушення зі сторони відповідачів умов договорів суборенди, а відповідачі, у свою чергу, зазначають про порушення умов договорів суборенди саме позивачем).

Окремої уваги, на думку апелянток, заслуговує висвітлення питання щодо принципу процесуальної економії, про яке серед іншого згадує в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції.

Позиції учасників справи.

Позивач за первісним позовом (Товариство) надав відзив на апеляційну скаргу, у якому проти її доводів та вимог заперечує, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін як законне та обґрунтоване.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2025 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Алданова С.О., Ходаківська І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2025 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали оскарження ухвали у справі №910/14901/24 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною ФОП Зимньої В.В. та ФОП Мороз Р.О. на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.01.2025 до надходження матеріалів оскарження ухвали у справі №910/14901/24.

17.02.2025 до апеляційної інстанції надійшли заперечення від представника ТОВ «Адвокатська фірма «Лавринович і Партнери» адвоката Кіяна А.В. щодо відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ФОП Зимньої В.В. та ФОП Мороз Р.О. на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.01.2025 у справі №910/14901/24.

13.03.2025 матеріали справи №910/14901/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2025 відмовлено у задоволенні клопотання ФОП Зимньої В.В. та ФОП Мороз Р.О. про відстрочку сплати судового збору. Апеляційну скаргу ФОП Зимньої В.В. та ФОП Мороз Р.О. на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.01.2025 у справі №910/14901/24 залишено без руху. Надано ФОП Зимній В.В. та ФОП Мороз Р.О. строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме для надання доказів сплати судового збору в сумі 4 844,80 грн у встановленому порядку. Запропоновано адвокату Алієву В.В. надати суду належним чином завірені копії договорів про надання правової допомоги від 09.12.2024 та від 20.01.2025. Попереджено ФОП Зимню В.В. та ФОП Мороз Р.О., що у випадку неусунення у встановлений термін недоліків, апеляційну скаргу буде повернуто скаржникам.

Від представника скаржників на виконання вказаної ухвали надійшов лист з доданими до нього доказами сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі (платіжна інструкція №0.0..1 від 30.03.2025 та платіжна інструкція №772 від 30.03.2025), а також копії договорів про надання правничої допомоги від 09.12.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Зимньої В.В. та ФОП Мороз Р.О. на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.01.2025 у справі №910/14901/24. Розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено апелянту право подати до суду відповідь на відзив протягом п`яти днів з дня вручення йому відзиву на апеляційну скаргу.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 271 ГПК України).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

ТОВ «Адвокатська фірма «Лавринович і Партнери» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ФОП Мороз Р.О. та ФОП Зимньої В.В. про стягнення 1 904 788,00 грн.

На обґрунтування заявлених вимог Товариство посилається на порушення відповідачками зобов`язань по договорах суборенди нежитлових приміщень №СО-17 від 27.11.2013 та №СО-18 від 27.11.2013. За твердженням Товариства, відповідачки не забезпечили схоронність переданого в оренду нежитлового приміщення, як і не повернули об`єкт оренди у належному стані з усіма невід`ємними поліпшеннями, у зв`язку з чим Товариству завдані збитки у розмірі 1 392 084,00 грн, а також Товариство недоотримало орендну плату у розмірі 512704,00 грн, яку вважає упущеною вигодою.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/14901/24, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 28.01.2025.

23.01.2025 через систему «Електронний суд» надійшла зустрічна позовна заява ФОП Мороз Р.О. та ФОП Зимньої В.В. до Товариства, ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання спільної часткової власності на нерухоме майно.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що ФОП Мороз Р.О. та ФОП Зимня В.В., будучи суборендарями приміщення, здійснили у ньому поліпшення, які не можна відокремити без шкоди, чим фактично створили нову річ у розумінні ст. 778 ЦК України, а тому у них наявні правові підстави стати співвласниками орендованого об`єкту нерухомості, як це визначають положення цивільного законодавства.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала суду першої інстанції про повернення зустрічної позовної заяви.

Реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону, в даному випадку - норм ГПК України.

Частиною п. 1 ст. 46 ГПК України передбачено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 46 ГПК України визначено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до ст. 180 ГПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 цього Кодексу.

До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною четвертою цієї статті, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Аналіз вказаних положень закону свідчить про те, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

За своєю сутністю зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог виключає задоволення вимог позивача.

Умовами пред`явлення зустрічного позову є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, що виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин; доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів, оскільки це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити фактичні взаємовідносини сторін, виключити ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Отже, зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог унеможливлює задоволення вимог позивача. Зустрічний позов має бути пред`явлений лише до первісного позивача (або одного зі співпозивачів). Умовою пред`явлення зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним; взаємопов`язаність позовів виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин.

Подібні за змістом правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №200/22329/14-ц.

Колегія суддів звертає увагу, що висновки про наявність умов, за яких зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, неодноразово викладались Верховним Судом.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №916/3245/17 зазначено, що ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду. Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Водночас подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

У постанові від 20.03.2019 у справі №910/2987/18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що взаємопов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатися у підставах цих позовів або поданих доказах, а також у тому, що вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність матеріально-правової підстави для задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Верховний Суд у постанові від 27.01.2021 у справі №908/1688/20 зазначив, що зустрічний позов має на меті захист від первісного позову або залік, або спростування його частково чи повністю, або розгляд в одному провадженні хоча й різних, але взаємопов`язаних вимог.

Зустрічний позов може подаватися не лише для захисту проти первісного позову, а й бути самостійним засобом захисту проти відповідача, іноді зустрічний позов може бути спрямовано тільки до заліку первісної вимоги. Подання зустрічного позову надає можливість через спільний розгляд первісної і зустрічної вимоги повніше врахувати правові відносини сторін.

Зустрічний позов повинен бути взаємно пов`язаний з первісним. Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись у такому:

а) обидва позови взаємно пов`язані, і їх спільний розгляд сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору; взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах;

б) вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись; відповідно до ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги; зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін;

в) задоволення зустрічного позову може виключати повністю або частково задоволення первісного позову; подання такого зустрічного позову має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом за умови не лише їх взаємопов`язаності, а й доцільності їх спільного розгляду. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №910/2987/18 та постановах Верховного Суду від 18.11.2021 у справі №910/3310/21, від 12.05.2022 у справі №910/7951/21, від 17.05.2021 у справі №910/18778/20.

Ураховуючи викладене, взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись у наступному: обидва позови взаємно пов`язані, і їх спільний розгляд сприятиме оперативному та правильному вирішенню спору, взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах; вимоги за зустрічним та первісним позовами можуть зараховуватись; задоволення зустрічного позову виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову. Подання такого зустрічного позову має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом. У таких випадках задоволення зустрічного позову тягне за собою відмову у первісному позові повністю або частково.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що у цій справі предметом первісного позову є стягнення з відповідачів збитків за несхоронність переданого в суборенду об`єкта нерухомості і предметом доказування є наявність шкоди, протиправність дій того, хто завдав шкоду, вина, їх безпосередній взаємозв`язок, а також розмір таких збитків У свою чергу позов про визнання спільної часткової власності на нерухоме майно потребує дослідження кола питань та доказів, які за своєю суттю є відмінними від тих, що є предметом дослідження під час розгляду первісного позову.

Колегія суддів вважає обґрунтованим та правомірним висновок місцевого суду про те, що зміст заявлених вимог про стягнення збитків за несхоронність нерухомого майна, переданого в суборенду, та зустрічних вимог про визнання права спільної часткової власності на майно свідчить про відсутність між ними такої взаємопов`язаності, що виправдовувало б їх спільний розгляд.

Потенційне задоволення зустрічного позову про визнання права спільної часткової власності не змінює можливості встановлення факту порушення обов`язку щодо схоронності майна за договором суборенди та не виключає можливості стягнення завданих цим збитків, а відсутність правового зв`язку між позовними вимогами виключає можливість зарахування їх у порядку взаємних однорідних вимог, що серед іншого є визначальним критерієм для встановлення взаємозв`язку зустрічного позову з первісним, з огляду на положення ст. 180 ГПК України.

Колегія суддів також відзначає, що позивачем за первісно поданим позовом є Товариство, в той час як позивачки за зустрічним позовом визначили відповідачами Товариство, а також ОСОБА_1, Лавриновича О.В. та Поліщук В.І., які не беруть участі у справі, що розглядається, за первісним позовом Товариства.

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що зустрічний позов подано відповідачками з порушенням вимог ч. 2 ст. 180 ГПК України, а зустрічна позовна заява ФОП Мороз Р.О. та ФОА Зимньої В.В. підлягає поверненню заявницям.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 271, 275-277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Зимньої Вікторії Володимирівни та фізичної особи-підприємця Мороз Руслани Олександрівни на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.01.2025 у справі №910/14901/24 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.01.2025 у справі №910/14901/24 залишити без змін.

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржників.

4. Справу №910/14901/24 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді С.О. Алданова

І.П. Ходаківська