ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.05.2025м. СумиСправа № 920/23/23(920/1026/24)
Господарський суд Сумської області у складі судді Соп`яненко О.Ю., за участю секретаря судового засідання Бардакової О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 920/23/23 (920/1026/24) в порядку загального позовного провадження

за позовом: ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Конотопський завод по ремонту дизель-потягів" арбітражного керуючого Чупруна Євгена Вікторовича (40022, м.Суми, вул. Троїцька, 21),

до відповідачів: 1. ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська індустріальна група Бета" (04119, м. Київ, вул. Зоологічна, буд. 4-А, оф. 139; )

3. ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 )

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Пушкіна, 4, )

про покладення субсидіарної відповідальності по зобов`язаннях боржника,

за участі представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідачів 1,2,3: не з`явилися,

від третьої особи: не з`явилась,

УСТАНОВИВ:

Ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Конотопський завод по ремонту дизель-потягів" арбітражний керуючий Чупрун Є.В. подав до суду заяву, в якій просить:

- покласти субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Конотопський завод по ремонту дизель-потягів" на ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська індустріальна група Бета" (04119, м. Київ, вул. Зоологічна, буд. 4-А, оф. 139; ) в солідарному порядку;

- стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська індустріальна група Бета" (04119, м. Київ, вул. Зоологічна, буд. 4-А, оф. 139; ) в солідарному порядку 965 169,03 грн для забезпечення задоволення вимог кредиторів ТОВ "Конотопський завод по ремонту дизель-потягів".

Відповідно до ухвали Господарського суду Сумської області від 19.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 920/23/23 (920/1026/24); справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами; розгляд справи № 920/1026/24 здійснювати в межах справи № 920/23/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Конотопський завод по ремонту дизель-потягів", в окремому позовному провадженні. Також ухвалою було залучено до участі у справі третю особу; надано сторонам строк для подання відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив; третім особам подати письмові пояснення щодо позовних вимог з урахуванням вимог ст. 168 ГПК України.

Ухвалою суду від 31.10.2024 вирішено справу № 920/23/23 (920/1026/24) розглядати за правилами загального позовного провадження, розпочавши зі стадії відкриття провадження; призначено підготовче засідання на 26.11.2024, 12:00.

Судове засідання 26.11.2024 у справі № 920/23/23 (920/1026/24) не відбулось у зв`язку з оголошенням на території Сумської області повітряної тривоги, ухвалою суду від 02.12.2024 призначено підготовче засідання на 25.12.2024, 12:00.

У зв`язку з відпусткою судді 25.12.2024 підготовче засідання у даній справі призначено на 04.02.2025, 12:00, згідно ухвали суду від 24.12.2024.

Від позивача у справі ліквідатора Чупруна Є.В. до суду надходило клопотання (вх. 478 від 04.02.2025) про розгляд справи у судовому засіданні 04.02.2025 без його участі, за наявними у справі матеріалами. Інших заяв, клопотань до суду не надходило.

У зв`язку з відпусткою судді 04.02.2025 судове засідання у даній справі не відбулось, ухвалою суду від 07.02.2025 підготовче засідання призначено на 03.03.2025, 14:00.

Ухвалою суду від 03.03.2025 закрито підготовче провадження у справі №920/23/23 (920/1026/24); призначено розгляд справи по суті на 25.03.2025, 12:50.

25.03.2025 позивачем - арбітражним керуючим Чупруном Є.В. подано до суду клопотання від 25.03.2025, в якому просить розгляд справи, призначений на 25.03.2025, здійснити без участі ліквідатора арбітражного керуючого Чупруна Є.В. за наявними у справі документами.

25.03.2025 представником Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області подано клопотання про відкладення розгляду справи від 25.03.2025 (вх.№1801/25), в якому просить відкласти судове засідання з розгляду заяви ліквідатора на іншу дату, оскільки представник управління перебуває на лікарняному, а інший представник не може прибути в судове засідання.

Ухвалою суду від 25.03.2025 клопотання представника Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про відкладення розгляду справи від 25.03.2025 (вх.№1801/25) задоволено; відкладено розгляд справи по суті на 17.04.2025, 12:40.

Судове засідання 17.04.2025 у справі не відбулося у зв`язку з повідомленням про мінування приміщення суду, ухвалою суду від 22.04.2025 призначено розгляд справи по суті на 08.05.2025, 12:40.

08.05.2025 позивачем - ліквідатором Чупруном Є.В. подано до суду клопотання від 08.05.2025, в якому просить здійснити розгляд даної справи без участі ліквідатора за наявними у справі документами.

Також 08.05.2025 представником третьої особи - ГУ ПФУ в Сумській області подано клопотання від 08.05.2025, в якому просить розглянути заяву ліквідатора про покладення субсидіарної відповідальності по зобов`язаннях боржника без участі представника ГУ ПФУ в Сумській області.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, відзивів, заяв, клопотань не подали.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Постановою суду від 05.06.2023 ТОВ "Конотопський завод по ремонту дизель-потягів" (41600, Сумська область, м. Конотоп, Європейська площа, буд. 8-А, ) визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців; ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Чупруна Євгена Вікторовича.

Ухвалою суду від 16.02.2023 (ухвала про відкриття провадження у справі про банкрутство) були визнані вимоги ініціюючого кредитора - Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Конотопський завод по ремонту дизель-потягів" у розмірі 196 593,32 грн та включено до реєстру вимог кредиторів, з яких 26 840,00 грн судового збору та 60 300,00 грн авансування винагороди арбітражного керуючого включено до першої черги, 109 453,32 грн заборгованості з відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій включено до другої черги.

Також ухвалою Господарського суду Сумської області від 27.03.2023 визнано додаткові вимоги Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області до боржника у розмірі 145 981, 42 грн та включено до реєстру вимог кредиторів до другої черги.

Окрім того, ухвалою суду від 03.08.2023 визнано поточні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області до боржника у загальному розмірі 617 226,29 грн та включено до реєстру вимог кредиторів у наступній черговості: 5 368,00 грн судовий збір перша черга, 611 858,29 грн основний борг друга черга.

На виконання приписів норм Кодексу України з процедур банкрутства, з метою виявлення активів банкрута для подальшого погашення грошових вимог кредиторів ТОВ "Конотопський завод по ремонту дизель-потягів", як на стадії розпорядження майном, так і у ліквідаційній процедурі арбітражним керуючим вчинялися дії для виявлення майна та активів товариства.

У межах справи про банкрутство ТОВ "Конотопський завод по ремонту дизель-потягів" за підсумками процедури розпорядження та ліквідаційної процедури не було виявлено майнових активів, які б можливо було включити до складу ліквідаційної маси з подальшим їх продажем та погашенням кредиторських вимог.

Відповідно до інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України засновником ТОВ "Конотопський завод по ремонту дизель-потягів" є ТОВ "Українська індустріальна група Бета" (04119, м. Київ, вул. Зоологічна, буд. 4-А, оф. 139, ), розмір внеску до статутного фонду (грн.): 37 500,00 - 100,00%.

Кінцевим бенефіціарним власником (контролером) ТОВ "Конотопський завод по ремонту дизель-потягів" є ОСОБА_2 АДРЕСА_3

З 22.01.2016 року до визнання боржника банкругом керівником ТОВ "Конотопський завод по ремонту дизель-потягів" був ОСОБА_4.

Також, за даними Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, ОСОБА_4 на даний час є керівником та засновником ТОВ "Українська індустріальна група Бета" з розміром внеску до статутного фонду (грн.) 4 135 765,40 - 10,00 % , а ОСОБА_2 є засновником цієї юридичної особи з розміром внеску до статутного фонду (грн.): 20 678 827,00 - 50,00 %.

За результатами інвентаризації майна боржника виявлені нестачі. Для встановлення особи/осіб, яка вчинила кримінальне правопорушення, яке може кваліфікуватися за ст.194 КК України, та для притягнення таких осіб до відповідальності ліквідатором були направлені заяви про вчинення кримінального правопорушення № 02-01/920/23/23/556 від 07.08.2023 та № 02-01/920/23/23/557 від 07.08.2023 до Конотопського ВП ГУНП України в Сумській області, якими просив внести зазначені у цих заявах відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та провести досудове розслідування щодо вищевказаних фактів, які свідчать про наявність в діяннях невстановленої особи/осіб складу злочину, передбаченого ст. 194 Кримінального кодексу України, а також повідомити письмово про початок досудового розслідування.

У відповідь листом № 2439/61/03-2023 від 30.09.2023 повідомлено, що Конотопським РВП ГУНП України в Сумській області проведена перевірка, в ході якої ознак кримінального правопорушення, що містить суспільно небезпечне діяння відповідно до ст. 214 КПК України, не встановлено. За матеріалами перевірки прийнято рішення про припинення подальшого розгляду за даним фактом.

На стадії розпорядження майном ТОВ "Конотопський завод по ремонту дизель-потягів" розпорядником майна направлені керівнику на адресу ТОВ "Конотопський завод по ремонту дизель-потягів" листи № 02-01/920/24/23/91 від 27.02.2023 про надання інформації та копій документів та № 02-01/920/24/23/92 від 27.02.2023 про проведення інвентаризації. Однак, вказані листи не отримані та повернулися розпоряднику майна.

Листом від 20.06.2023 № 02-01/920/23/23/373 ліквідатор звертався до ТОВ «Українська індустріальна група Бета», як засновника банкрута, та просив надати копії Статуту, установчих документів ТОВ "Конотопський завод по ремонту дизель-потягів", а також наявну інформацію щодо місцезнаходження (реєстрації) керівника банкрута ОСОБА_4 та перебування його станом на теперішній час на території України. Вказаний лист не отриманий ТОВ «Українська індустріальна група Бета» та повернувся у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

Ліквідатор направив лист від 15.01.2024 № 02-01/920/23/23/27 директору ТОВ "Конотопський завод по ремонту дизель-потягів" за адресою підприємства - банкрута з проханням негайно передати ліквідатору майно ТОВ "Конотопський завод по ремонту дизель-потягів", установчу, бухгалтерську та іншу документацію, печатки і штампи та інші цінності. Поштові відправлення повернуті арбітражному керуючому без вручення адресату.

Окрім того, Головним управлінням статистики в Сумській області листом №02-05/885-23 від 16.06.2023 було повідомлено, що підприємство за 2020-2022 та 1 квартал 2023 не подавало до ГУ статистики у Сумській області жодної фінансової та статистичної звітності.

У Головному управлінні ДПС в Сумській області відсутня інформація щодо подання фінансової звітності боржником за період з 2020-2022 (лист № 9518/6/18-28-12-01-02 від 14.07.2023).

Таким чином, підприємство-банкрут не подавало фінансові та статистичні звіти до відповідних державних органів за 2020-2022 роки та за 1 квартал 2023 року.

Вказане свідчить, на думку позивача, про умисні та свідомі дії керівника та бездіяльність засновника направлені на приховування реального фінансово-господарського стану підприємства та інформації про його активи з метою їх потенційного вилучення та не включення до складу ліквідаційної маси.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 09.12.2021 у справі № 916/313/20 ненадання ліквідатору керівниками банкрута первинних фінансових документів боржника, аби визначити підстави для стягнення дебіторської заборгованості за умови істотного розміру цієї заборгованості в структурі активів боржника вважаються бездіяльністю, яка не відповідає інтересам цієї юридичної особи та є недобросовісною, вчиненою на шкоду кредиторам банкрута, і не дає змогу ліквідатору здійснити дії з повернення цієї дебіторської заборгованості. Така бездіяльність є підставою для притягнення до субсидіарної відповідальності.

У постанові Верховного Суду від 28.07.2021 у справі № 917/1500/18 (917/1932/20) зазначено, що до засновника може бути застосована субсидіарна відповідальність у зв`язку з його бездіяльністю в органі управління боржником, що мало наслідком стійку неплатоспроможність боржника та відсутність у нього будь-яких активів на час проведення ліквідаційної процедури для задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 КУзПБ, з дня ухвали господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, члени виконавчого органу (керівник) банкрута звільняються з роботи у зв`язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (органу, уповноваженого управляти майном) майна банкрута.

Частиною 2 ст. 59 КУзПБ передбачено, що протягом 15 днів з дня призначення ліквідатора відповідні посадові особи банкрута зобов`язані передати бухгалтерську та іншу документацію, печатки і штампи, матеріальні та інші цінності банкрута ліквідатору. У разі ухилення від виконання зазначених обов`язків відповідні посадові особи банкрута несуть зобов`язання щодо відшкодування збитків, завданих таким ухиленням.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 КУзПБ, ліквідатор з дня свого призначення здійснює, крім іншого, такі повноваження: приймає у своє відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута;

проводить інвентаризацію та визначає початкову вартість майна банкрута; аналізує фінансовий стан банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; формує ліквідаційну масу; заявляє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; подає до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частиною 1 статті 619 Цивільного кодексу України передбачено, що договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

За змістом частини 1 статті 215 Господарського кодексу України у випадках, передбачених законом, за порушення вимог законодавства про банкрутство, зокрема фіктивне банкрутство, приховування банкрутства або умисне доведення до банкрутства передбачена юридична відповідальність, яка покладається на суб`єкта підприємництва-боржника, його засновників (учасників), власника майна, а також інших осіб.

Частиною 3 цієї статті визначено, що умисним банкрутством визнається стійка неплатоспроможність суб`єкта підприємництва, викликана цілеспрямованими діями власника майна або посадової особи суб`єкта підприємництва, якщо це завдало істотної матеріальної шкоди інтересам держави, суспільства або інтересам кредиторів, що охороняються законом.

Положення частини 2 статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства, як спеціального закону, визначаючи такий різновид цивільної відповідальності як субсидіарна, конкретизують суб`єктний склад осіб, до яких може бути застосований цей різновид відповідальності, підставі та умови для її застосування для кожного із суб`єктів цієї відповідальності.

Згідно з частиною 2 статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства під час здійснення своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.

У разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями.

Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані лише для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Кодексом.

Судом було зроблено електронні запити до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо ТОВ "Конотопський завод по ремонту дизель-потягів".

Відповідно до відповіді № 1363279 від 08.05.2025 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань судом встановлено, що керівником ТОВ "Конотопський завод по ремонту дизель-потягів" - з 22.01.2016 є ОСОБА_4.

Також у переліку засновників (учасників) юридичної особи вказано - ТОВ «Українська індустріальна група Бета» та ОСОБА_2 як кінцевий бенефіціарний власник (контролер) юридичної особи.

Відповідно до відповіді № 1363290 від 08.05.2025 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань судом встановлено, що керівником ТОВ «Українська індустріальна група Бета» з 10.04.2015 є ОСОБА_4.

Суд зауважує, що визначене нормами частини 2 статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства правопорушення, за вчинення якого покладається такий вид цивільної відповідальності як субсидіарна, має співвідноситися із наявністю, відповідно до закону, необхідних умов (елементів), які є підставою для застосування цього виду відповідальності.

Об`єктом вказаного правопорушення та захисту при покладенні субсидіарної відповідальності є права кредиторів на задоволення вимог до боржника, що лишились незадоволеними у справі про банкрутство.

Суб`єктами правопорушення (субсидіарної відповідальності), що може бути покладена у справі про банкрутство за заявою ліквідатора, є засновники (учасники, акціонери) або інші особи, у тому числі керівник боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, за умови існування вини цих осіб у банкрутстві боржника, тобто вчиненні суб`єктом (суб`єктами) субсидіарної відповідальності винних дій, що призвели до банкрутства боржника.

При цьому Кодекс України з процедур банкрутства не встановлює заборони для покладення субсидіарної відповідальності на засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі на керівника боржника, повноваження яких до та на час порушення/здійснення провадження у справі про банкрутство припинились, оскільки одним із визначальним для цієї відповідальності є причинно-наслідковий зв`язок між діями/бездіяльністю цих осіб та наслідками у вигляді доведення боржника до банкрутства та банкрутства, за умови винних дій цих осіб (суб`єктивна сторона).

При цьому час, що минув з дати припинення повноважень щодо боржника суб`єктів відповідальності до дати порушення справи про банкрутство боржника, не є вирішальним чинником, що впливає на вирішення питання про покладення на цих осіб субсидіарної відповідальності.

Суд також враховує, що чинне законодавство не пов`язує можливість покладення субсидіарної відповідальності в порядку частини 6 статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства на третіх осіб з наявністю вироку у кримінальній справі щодо цих осіб про встановлення в їх діях (бездіяльності) кримінального правопорушення, оскільки в цьому випадку особи в силу спеціального припису Закону про банкрутство притягуються до цивільної відповідальності у формі стягнення.

Дослідження обставин поведінки (дій чи бездіяльності), яка повинна знаходитися в причинно-наслідковому зв`язку відносно порушення, передбаченого частиною 2 статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства, а також встановлення вини суб`єктів субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство здійснюється судом, що вирішує спір про субсидіарну відповідальність у справі про банкрутство.

Водночас суду, при вирішенні питання щодо вини (виду вини) суб`єкта субсидіарної відповідальності, слід виходити з обов`язків та повноважень суб`єктів відповідальності стосовно боржника, покладених на них законом та/або статутом, враховуючи при цьому положення частин першої і третьої статті 4 Кодексу.

Наведені правові висновки викладені Верховним Судом в постановах від 30.01.2018 у справі № 923/862/15, від 28.08.2018 у справі №1099/13, від 18.10.2018 у справі № 923/1297/14, від 05.02.2019 у справі № 923/1432/15, від 03.09.2019 у справі № 923/1494/15, від 16.06.2020 у справі № 910/21232/16.

Щодо об`єктивної сторони порушення для покладення на суб`єктів субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство, то на відміну від норм Кримінального кодексу України та Кодексу України про адміністративні правопорушення, в нормах яких законодавець конкретно навів диспозицію кримінального та адміністративного порушення за порушення норм законодавства про банкрутство (зокрема, з доведення до банкрутства, за які особа притягається до кримінальної відповідальності), норми частини другої статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства хоча і містять диспозицію (зміст) правопорушення - "доведення до банкрутства", за яке передбачена "санкція" у вигляді субсидіарної відповідальності, однак не конкретизують дії/бездіяльність суб`єктів цієї відповідальності, які вказують/доводять на його існування.

У зв`язку із цим у спорах про покладення субсидіарної відповідальності виникає/існує проблема у доведенні суб`єктом звернення (ліквідатором) та в об`єктивному встановленні (судом) обставин існування цього правопорушення.

Верховний Суд у постановах від 16.06.2020 у справі № 910/21232/16, від 30.01.2018 у справі № 923/862/15, від 05.02.2019 у справі № 923/1432/15 та від 10.03.2020 у справі № 902/318/16 дійшов правових висновків, що для вирішення питання щодо кола необхідних і достатніх обставин, які мають бути доведені суб`єктом звернення (ліквідатором) та, відповідно, підлягають встановленню судом для покладення субсидіарної відповідальності, виходячи з диспозиції частини 1 статті 215 Господарського кодексу України та частини 2 статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства та з урахуванням підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство (статті 1, 39 Кодексу України з процедур банкрутства) є необхідність конкретизації об`єктивної сторони правопорушення з доведення до банкрутства/банкрутства з вини відповідальних суб`єктів, за які покладається субсидіарна відповідальність, виходячи, зокрема із сукупності таких обставин щодо боржника та дій (бездіяльності) відповідальних суб`єктів:

1) вчинення суб`єктами відповідальності, за відсутності у боржника будь-яких активів, будь-яких дій/бездіяльності, направлених на набуття/збільшення кредиторської заборгованості боржника без наміру її погашення (вказівка на вчинення/вчинення правочину без наміру його реального виконання боржником через відсутність матеріальних, фінансових, інформаційних, технічних, кадрових ресурсів; невиконання податкових зобов`язань, бездіяльність щодо стягнення дебіторської заборгованості тощо); при цьому не забезпечені реальними активами внески до статутного фонду боржника, активами не вважаються;

2) прийняття суб`єктами відповідальності рішення, вказівка на вчинення/невчинення майнових дій з виведення активів боржника за наявності у боржника заборгованості та за відсутності будь-яких інших ресурсів (та перспектив їх отримання боржником) для погашення заборгованості боржника (що вказує на мету - ухилення від погашення боржником заборгованості та її збільшення);

3) прийняття суб`єктами відповідальності рішення, вказівка на вчинення дій/бездіяльності з набуття/збільшення кредиторської заборгованості боржника в один і той же період часу (податковий період тощо) або з незначним проміжком часу з прийняттям рішення, вказівкою на вчинення/вчиненням майнових дій з виведення активів боржника за відсутності будь-яких інших ресурсів (та перспектив їх отримання боржником) для погашення заборгованості боржником.

Верховний Суд у наведених постановах також вказав, що оцінюючи будь-які дії/бездіяльність суб`єктів відповідальності (відповідно до наведених моделей) на предмет покладення на них субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство, суду слід відмежовувати дії та обставини, які належать до ризиків підприємницької/господарської діяльності (стаття 42 Господарського кодексу України).

Спеціальними умовами для субсидіарної відповідальності за наведені дії/бездіяльність суб`єктів відповідальності окрім вини є наслідки у вигляді недостатності виявленого у процедурі банкрутства майна боржника, що підлягає включенню до ліквідаційної маси, для задоволення вимог кредиторів, різниця між вартісними показниками яких і є мірою субсидіарної відповідальності.

При цьому, виходячи з положень статті 73 та частини першої статті 74 ГПК України (щодо покладеного на сторону/учасника у справі про банкрутство тягаря доведення обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень), обставини існування або відсутності будь-якого із наведених елементів/складових об`єктивної сторони цивільного правопорушення (стверджуваних або заперечуваних: вчинення дії, бездіяльність, існування боргу в період вчинення боржником майнової дії тощо), мають бути доведені у встановленому законом порядку.

Відсутність (ненадання) належних доказів на підтвердження елементів/складових об`єктивної сторони порушення, тобто дій/бездіяльності конкретної особи (суб`єкта) відповідальності, що вказують на доведення до банкрутства або банкрутства, спростовує існування об`єктивної сторони порушення з доведення до банкрутства (банкрутства), а відповідно позбавляє суд підстав визначити суб`єктів відповідальності, встановити вину у діях/бездіяльності цих осіб та покласти субсидіарну відповідальність на її суб`єктів.

Отже, субсидіарна відповідальність покладається на керівників при наявності підтвердження вини у доведенні юридичної особи до стану неплатоспроможності.

Статтями 73, 74 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. ст. 77, 78 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши доводи ліквідатора (позивача) та надані у справі докази, суд приходить до висновку, що ліквідатором не доведено належними та допустимими доказами об`єктивної та суб`єктивної сторони правопорушення з доведення до банкрутства/банкрутства юридичної особи - боржника суб`єктами, які є відповідачами у даній справі; ліквідатором у заяві не зазначено обставини доведення юридичної особи до банкрутства, не зазначено які саме дії кожного з відповідачів, якого змісту, вчинені в який період та за яких обставин, яким саме чином вплинули на неплатоспроможність підприємства та вину кожного з відповідачів. Наведені у позовній заяві обставини підтверджують, що арбітражним керуючим як розпорядником майна боржника так і ліквідатором вживалися заходи щодо отримання від керівника та засновників боржника статутних документів, печаток, штампів, фінансової та статистичної документації, майна боржника, проте вказані дії виявилися безрезультатними.

У розрізі наведеного суд звертає увагу, що норми частини другої статті 61 КУзПБ не встановлюють ознак доведення до банкрутства, які можуть стати підставою для покладення субсидіарної відповідальності на засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника. Саме детальний аналіз ліквідатором фінансового становища банкрута у поєднанні з дослідженням ним підстав виникнення заборгованості боржника перед кредиторами у справі про банкрутство, дозволяє виявити наявність чи відсутність дій засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника щодо доведення до банкрутства юридичної особи (висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.10.2019 у справі № 906/904/16, від 02.09.2020 у справі № 923/1494/15, від 24.02.2021 у справі № 902/1129/15 (902/579/20)).

Господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази (близький за змістом висновок щодо можливості суду самостійно встановлювати наявність складу правопорушення сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.03.2019 у справі № 920/715/17).

При цьому, виходячи з положень ст. 73 та ч. 1 ст. 74 ГПК України (щодо покладеного на сторону/учасника у справі про банкрутство тягаря доведення обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень), суд наголошує, що обставини існування або відсутності будь-якого із елементів/складових об`єктивної сторони цивільного правопорушення (стверджуваних або заперечуваних: вчинення дії, бездіяльність, існування боргу в період вчинення боржником майнової дії тощо), мають бути доведені у встановленому законом порядку належними та допустимими доказами.

Відсутність (ненадання) належних доказів на підтвердження елементів/складових об`єктивної сторони порушення, тобто дій/бездіяльності конкретної особи (суб`єкта) відповідальності, що вказують на доведення до банкрутства або банкрутства, спростовує існування об`єктивної сторони порушення з доведення до банкрутства (банкрутства), а відповідно не надає можливості визначити суб`єктів відповідальності, встановити вину у діях/бездіяльності цих осіб та покласти субсидіарну відповідальність на таких суб`єктів (зазначена правова позиція також викладена Верховним Судом в постанові № 910/21232/16 від 16.06.2020).

Суд дійшов висновку, що у цій справі, висновки ліквідатора про наявність підстав для покладення на керівника та засновників боржника субсидіарної відповідальності, ґрунтуються на узагальненнях та припущеннях, не відповідають засадам доведення необхідних фактичних обставин, про які наведено вище в цьому рішенні та не можуть бути покладені в основу судового рішення про притягнення зазначених ліквідатором осіб до субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями банкрута.

Водночас при вирішенні питання щодо вини (виду вини) суб`єкта субсидіарної відповідальності, слід виходити з обов`язків та повноважень суб`єктів відповідальності стосовно боржника, покладених на них законом та/або статутом, враховуючи при цьому положення ч. ч. 1 і 3 ст. 4 КУзПБ (постанова Верховного Суду від 15.02.2022 у справі №927/219/20).

Таким чином, ліквідатором не додано жодних документів на підтвердження тих чи інших управлінських рішень або впливу на рішення підприємства, а відтак встановити наявність чи відсутність у діях (бездіяльності) осіб, які є відповідачами у справі, ознак доведення юридичної особи до банкрутства неможливо.

Господарський суд, відповідно до ст. 86 ГПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, суд, оцінивши надані докази у справі, дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні заяви ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Конотопський завод по ремонту дизель-потягів" арбітражного керуючого Чупруна Євгена Вікторовича, до відповідачів: 1. ОСОБА_1 , 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська індустріальна група Бета", 3. ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про покладення субсидіарної відповідальності по зобов`язаннях боржника - відмовити.

2. Копію рішення направити сторонам.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-258 ГПК України.

Повне рішення підписано 19.05.2025.

Суддя О.Ю. Соп`яненко