РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.05.2025Справа № 910/3115/25
Суддя Господарського суду міста Києва Спичак О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогресивні агротехнології» (01001, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 7, офіс 1; ідентифікаційний код: 43689329)

до Державної митної служби України (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 11-Г; ідентифікаційний код: 43115923)

про стягнення 139626,80 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

14.03.2025 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогресивні агротехнології» з вимогами до Державної митної служби України про стягнення шкоди у розмірі 139626,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що неправомірними діями та рішеннями посадових осіб відповідача, які полягають у незаконному прийнятті рішень про класифікацію товарів, відмові в прийнятті митних декларацій, митному оформленні та пропуску товарів на кордоні, першому були завдані збитки під час проходження процедури митного оформлення відносно імпортованого позивачем товару за митними деклараціями 24UA30U4 та 24UA33U1.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2025 відкрито провадження у справі №910/3115/25, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання), встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи.

28.03.2025 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що додаткові витрати були понесені позивачем внаслідок самостійного розміщення товарів на митний склад, а не через незаконні дії та рішення посадових осіб Тернопільської митниці, як стверджує позивач. Крім того, відповідач зауважив, що позивачем до матеріалів справи не долучено належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог та наявності визначених приписами статті 1173 Цивільного кодексу України елементів цивільного правопорушення, необхідних та достатніх для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди, а саме: неправомірності дій митниці.

28.03.2025 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Тернопільську митницю.

Щодо вказаного клопотання, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

У постанові Верховного Суду від 18.08.2021 у справі №572/3632/15 викладено правову позицію про те, що суду належить врахувати, що третіми особами є такі учасники правовідносин, які за правилами Цивільного кодексу України є особами фізичними, юридичними, або державою. Залучення структурного підрозділу, філії як особи до участі у цивільній справі є неможливим.

Оскільки Тернопільська митниця не є юридичною особою, про що зазначено у п. 16 Положення про Тернопільську митницю, то підстави для її залучення до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відсутні, у зв`язку з чим суд дійшов висновку відмовити у задоволенні відповідного клопотання відповідача.

02.04.2025 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, яку суд долучив до матеріалів справи.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Прогресивні агротехнології», здійснюючи свою комерційну діяльність у сфері зовнішньоекомічної діяльності, імпортувало товари для забезпечення технологічним обладнанням та відповідними технічними рішеннями у оснащенні тваринницького комплексу, що будується в Україні на замовлення клієнта.

Позивач пояснив, що для виконання замовлення клієнта був визначений перевірений виробник - Galebreaker Agri Ltd Galebreaker House New Mills Industrial Estate Ledbury, Herefordshire HR8 2SS Tel: 01531 637900 Fax: 01531 637901, який багато років спеціалізується у виробництві систем регулювання та збереження мікроклімату в приміщеннях, призначених для утримання великої рогатої худоби, а саме: різноманітних систем бічних штор з різними типами керування, від ручних систем до повністю автоматичних, що оснащені метеостанціями та відповідними контролерами.

Позивач придбав необхідні для виконання замовлення клієнта товари (бічні штори) саме у цього виробника згідно інвойсів: - Проформа інвойс 084526 від 19.11.2024; - Проформа інвойс: 083528 від 23.09.2024.

Відповідно до вимог Митного кодексу України імпортований товар був направлений на митне оформлення до відділу митного оформлення №3 митного поста «Тернопіль» Тернопільської митниці.

26.12.2024 уповноваженим представником для здійснення митних процедур відповідно вимог митного законодавства були подані митні декларації №24UA30U4 та №24UA33U1, а також повний пакет необхідної документації та відомостей.

За митною декларацією від 26.12.2024 №24UA30U4 декларантом заявлено до митного оформлення товар: «Система штор VVS Breeze (C2) з нижньою намоткою, з ручним приводом VBC-SCR2-25 - 2шт. Вентиляційна система регулювання мікроклімату в приміщеннях для утримання великої рогатої худоби, у вигляді системи бічних стінових штор, призначені для захисту тварин у приміщенні за рахунок відкривання та закривання бічних проємів, система забезпечує оптимально комфортні умови всередині приміщення, система оснащена ручним приводом підйому та опускання штор з нижньою намоткою полотна, матеріал бічних штор - ПВХ. Торгівельна марка: немає даних. Виробник: GALEBREAKER Ltd. Країна виробництва: GB.» за кодом 3925 30 00 00 згідно УКТ ЗЕД.

За митною декларацією від 26.12.2024 №24UA33U1 декларантом заявлено до митного оформлення товар: «VVS-BRT-ELE система штор VVS (R7) з нижньою намоткою, електроприводом з контролером V40, з метеостанцією V10 - 1 шт. Вентиляційна система регулювання мікроклімату в приміщеннях для утримання великої рогатої худоби, у вигляді системи бічних стінових штор, призначені для захисту тварин у приміщенні за рахунок відкривання та закривання бічних проємів, система керується відповідним контролером V40 та датчиками метеостанції V10, в залежності від напрямку повітря, температури зовнішнього повітря, наявності опадів, система забезпечує оптимально комфортні умови всередині приміщення, система оснащена електричним приводом потужністю 0,37 кВт, 220 В, матеріал бічних штор - ПВХ.- VVS-BRT-ELE система штор VVS (R7) з нижньою намоткою, електроприводом - 3 шт. Вентиляційна система регулювання мікроклімату в приміщеннях для утримання великої рогатої худоби, у вигляді системи бічних стінових штор, призначені для захисту тварин у приміщенні за рахунок відкривання та закривання бічних проємів, система забезпечує оптимально комфортні умови всередині приміщення, система оснащена електричним приводом потужністю 0,37 кВт, 220 В, матеріал бічних штор -ПВХ. Торгівельна марка: немає даних. Виробник: GALEBREAKER Ltd. Країна виробництва: GB.» за кодом 2925 30 00 00 згідно УКТ ЗЕД.

Декларацію №24UA33U1 прийняв в роботу старший державний інспектор сектору контролю за переміщенням товарів Білюк Василь Владиславович.

Декларацію №24UA30U4 прийняла в роботу державний інспектор відділу митного оформлення №3 митного поста «Тернопіль» Тернопільської митниці Михальчук Софія Тарасівна.

Як вказує позивач, на запити інспекторів представником декларанта були надані всі додаткові технічні описи та каталоги виробника для чіткого визначення митних кодів товарів. Зі слів заступника начальника митного поста Мельникова Віталія Вікторовича та старшого державного інспектора сектору контролю за переміщенням товарів Білюка Василя Владиславовича жодних проблем в митному оформленні товарів за вказаними вище митними деклараціями та визначенні заявленого митного коду не було і відповідні фахівці підтвердили відповідність заявленого митного коду в деклараціях та повідомили про завершення митного оформлення вантажу.

Натомість, відповідно до пояснень позивача, процедура митного оформлення вантажу 26.12.2024 не була завершена через втручання заступника начальника управління - начальника відділу адміністрування митних платежів, контролю митної вартості управління митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД Тернопільської митниці Алекяна Артура Гамлетовича, який без пояснення причин наказав працівникам митниці зупинити митне оформлення та провести фізичний огляд вантажу. Як він сам потім пояснив представнику декларанта, такий наказ він віддав через те, що у нього особисто виникли сумніви у відповідності заявлених в митних деклараціях кодів товарів.

26.12.2024 декларант отримав від відділу митного оформлення №3 митного поста "Тернопіль" два повідомлення наступного змісту:

1. Повідомлення від митниці декларанту.

Відповідно до п. 2 ст. 338 МКУ прошу Вас представити товар для проведення митного огляду з метою перевірки відповідності кількості та опису товарів і транспортних засобів даним, зазначеним у митній декларації. Дата проведення митного огляду - 27.12.2024, час проведення огляду: 08 година 00 хвилин, місце доставки (прибуття) де буде здійснюватися митний огляд: код місця доставки (прибуття) - 403- 221-1-1 назва місце доставки (прибуття) - МС ТОВ «ЗКТ» автомобільний, зона митного контролю (м. Тернопіль, вул. Лук`яновича, 8), уповноважений на проведення митного огляду: - Білюк Василь Владиславович - головний держ. інспектор ВМО №3; - службове посвідчення № АБ 110581.

2. Повідомлення від митниці декларанту.

Відповідно до п. 2 ст. 338 МКУ прошу Вас представити товар для проведення митного огляду з метою перевірки відповідності кількості та опису товарів і транспортних засобів даним, зазначеним у митній декларації. Дата проведення митного огляду - 27.12.2024, час проведення огляду: 08 година 00 хвилин, місце доставки (прибуття) де буде здійснюватися митний огляд: код місця доставки (прибуття) - 403- 221-1-2 назва місце доставки (прибуття) - МС ТОВ «ЗКТ» залізничний, зона митного контролю (м. Тернопіль, вул. Лук`яновича, 8), уповноважений на проведення митного огляду: - Михальчук Софія Тарасівна - держ. інспектор ВМО №3; - службове посвідчення № АБ 111560.

Як вказує позивач у позовній заяві, наступного дня 27.12.2024 інспекторами відділу митного оформлення №3 митного поста «Тернопіль» Тернопільської митниці Білюком В.В. та Михальчук С.Т. був проведений огляд вантажу, в ході якого інспектори впевнились у правильності заявлених в митних деклараціях кодів товарів, про що повідомили представника декларанта.

Проте, Алекян А.Г. категорично не прийняв до уваги всі надані документи та результати огляду вантажу, зупинив його митне оформлення без жодної законної підстави та будь-якої аргументації такого рішення та наказав своїм підлеглим сформувати рішення про зміну кодів товарів:

- рішення про визначення коду товару від 02.01.2025 №КТ-UA- 2025;

- рішення про визначення коду товару від 02.01.2025 №КТ-UA- 2025.

Копії актів митного огляду представнику декларанта не були надані, проте в зазначених вище рішеннях про визначення коду товару є посилання на такі акти митного огляду: - акт митного огляду від 27.12.2024 №24UA30U4; - акт митного огляду від 27.12.2024 №24UA33U1.

Як зазначає позивач, замість вказаного в митних деклараціях коду товарів 3925 30 0000 рішеннями митного органу код товарів був змінений на - (Брезентовi покриття, навiси i зовнiшнi сонцезахиснi пристрої; намети (включаючи тимчасовi каркаснi намети та подiбнi вироби); вiтрила для човнiв, серфiнгiв або сухопутних транспортних засобiв; спорядження для кемпiнгiв з iнших текстильних матерiалiв).

Рішення митного органу про визначення (зміну) коду товару за УКТ ЗЕД жодним чином не були обгрунтовані працівниками митниці, вони не містили посилань на обставини, з урахуванням яких митний орган відхилив надані декларантом документи з метою підтвердження правомірності декларування товарів. У рішенні Тернопільської митниці про визначення коду товару жодним чином не обґрунтовано які саме хімічні та фізичні властивості товару, виявлені під час огляду, надають підстави для зміни задекларованого коду товару УКТ ЗЕД 3925 30 0000 на 6306 19 0000 та спростування документів декларанта.

Разом з деклараціями митному органу декларантом були надані документи, що у своїй сукупності свідчили про правильність класифікації товарів у товарній підпозиції УКТЗЕД 3925 30 0000, а не 6306 19 0000, як на тому наполягає митний орган.

Безпідставне визначення коду товару Тернопільською митницею могло б призвести до суттєвого збільшення розміру митних платежів - з 6% до 40% від задекларованої вартості товарів, і, як наслідок, до значних прямих збитків декларанта за даною господарською операцією.

На підставі зазначених вище незаконних рішень про визначення коду товару посадовими особами митного органу були складені картки відмови в прийнятті митних декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, якими декларанту - Товариству з обмеженою відповідальністю «Прогресивні агротехнології» відмовлено у митному оформленні товарів, а саме: - картка відмови № UA403070/2025/000006 (митна декларація: 24UA30U4, Державний інспектор відділу митного оформлення № 3 митного поста «Тернопіль» Тернопільської митниці Михальчук Софія Тарасівна); - картка відмови № UA403070/2025/000005 (митна декларація: 24UA33U1, старший державний інспектор сектору контролю за переміщенням товарів, Білюк Василь Владиславович).

Як вказує позивач, у зв`язку з прийнятими незаконними рішеннями товар, який належить позивачу, не пройшов процедуру розмитнення, не був доставлений перевізником до місця призначення, і був вивантажений з транспортного засобу на митному складі, про що були складені декларації за формою ІМ 74 ДЕ (митний склад) №24UA31U0; №24UA32U0.

Не погоджуючись з незаконними діями та рішеннями посадових осіб Тернопільської митниці, позивач звернувся в порядку статті 24 Митного кодексу України із скаргою до митного органу вищого рівня (Державної митної служби України) (вих. № 02/25 від 23.01.2025).

За результатами розгляду цієї скарги Держмитслужба прийняла рішення вих. №15/15-04-01/13/832 від 07.02.2025, яким повністю задовільнила скаргу та зобов`язала Тернопільську митницю скасувати рішення щодо класифікації товарів від 02.01.2025 №25UA01-КТ та №25UA02-КТ, що дало змогу позивачу завершити процедуру розмитнення імпортованого товару та ввезти цей товар на територію України для використання в своїй господарській діяльності.

Наразі у позовній заяві позивач вказує, що внаслідок незаконних рішень митного органу щодо визначення (зміни) митних кодів імпортованих товарів та відмови в їх розмитненні позивачу довелось вивантажувати товар на митному складі, зберігати його на цьому складі протягом періоду часу, впродовж якого тривала процедура оскарження рішень митного органу, і в подальшому нести додаткові витрати на оплату вантажних, митно-брокерських та транспортно-експедиційних послуг.

Вказані додаткові витрати є об`єктивно необхідними для відновлення порушеного права, отримання імпортованого товару в своє розпорядження та його доставлення до місця призначення. Через незаконні дії та рішення посадових осіб Тернопільської митниці позивачу завдані збитки, які складаються з понесених додаткових витрат на оплату іншим суб`єктам вантажних робіт, послуг зберігання товару на митному складі, послуг митного брокера та транспортно-експедиторських послуг.

Так, позивач додатково оплатив всього 139626,80 грн:

1) послуги митного брокера на суму 3300 грн. з ПДВ відповідно до рахунка-фактури №ІБ-0000001 від 01.01.2025;

2) послуги митного брокера на суму 3450 грн. з ПДВ відповідно до рахунка-фактури №ІБ-0000002 від 01.01.2025;

3) вантажні роботи на суму 10596,80 грн. з ПДВ відповідно до рахунка-фактури №ІБ-0000003 від 01.01.2025;

4) вантажні роботи та послуги зберігання товару на митному складі на суму 110280 грн. з ПДВ відповідно до рахунка-фактури № ІБ-0000493 від 14.02.2025;

5) транспортно-експедиторські послуги на суму 12000 грн. відповідно до рахунка-фактури №23 від 14.02.2025.

Отже, оскільки позивачем були понесені додаткові витрати внаслідок неправомірних дій Тернопільської митниці, позивач просить суд стягнути грошові кошти у сумі 139626,80 грн з державного бюджету України на свою користь.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зазначив, що додаткові витрати були понесені позивачем внаслідок самостійного розміщення товарів на митний склад, а не через незаконні дії та рішення посадових осіб Тернопільської митниці, як стверджує позивач. Крім того, відповідач зауважив, що позивачем до матеріалів справи не долучено належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог та наявності визначених приписами статті 1173 Цивільного кодексу України елементів цивільного правопорушення, необхідних та достатніх для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди, а саме: неправомірності дій митниці.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, юридичні особи мають право звертатись до господарського суду за захистом своїх оспорюваних або порушених прав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як встановлено у ст. 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частинами 1 та 2 статті 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною другою статті 224 Господарського кодексу України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно із частиною 1 статті 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, стягнення збитків є видом цивільно-правової відповідальності.

Відповідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Тобто, слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Згідно зі статтею 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю, зокрема, органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів.

Отже, на відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

Таким чином, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 318 Митного кодексу України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Митний контроль здійснюється виключно митними органами відповідно до цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 Митного кодексу України товари, транспортні засоби комерційного призначення перебувають під митним контролем з моменту його початку і до закінчення згідно із заявленим митним режимом.

У разі ввезення на митну територію України товарів, транспортних засобів комерційного призначення митний контроль розпочинається з моменту перетинання ними митного кордону України.

У відповідності до ч. 6 ст. 321 Митного кодексу України, перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення під митним контролем закінчується : у разі ввезення на митну територію України - після закінчення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, за винятком митних режимів, які передбачають перебування під митним контролем протягом усього часу дії митного режиму.

В силу приписів ч. 3 ст. 325 Митного кодексу України користування та розпорядження товарами, транспортними засобами комерційного призначення, які перебувають під митним контролем, забороняються, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Частиною 1 статті 248 Митного кодексу України передбачено, що митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 255 Митного кодексу України митне оформлення завершується в найкоротший можливий строк, але не більше ніж чотири робочих години з моменту пред`явлення митному органу товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що підлягають митному оформленню (якщо згідно з цим Кодексом товари, транспортні засоби комерційного призначення підлягають пред`явленню), подання митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та всіх необхідних документів і відомостей, передбачених статтями 257 і 335 цього Кодексу.

Суб`єкти господарювання мають законне право на компенсацію збитків, завданих в результаті дій або бездіяльності органами державної влади.

Митний орган - державний орган, основним призначенням діяльності якого є сприяння реалізації громадянами та суб`єктами господарювання свого права на переміщення товарів, предметів і транспортних засобів через митний кордон України, організація та здійснення контролю за дотримання ними (громадянами та суб`єктами господарювання) правил переміщення товарів, предметів і транспортних засобів та використання в межах своїх повноважень інших інструментів реалізації митної політики.

Підставою для стягнення збитків, завданих в результаті застосованих митних процедур, є наявність доказів успішного оскарження дій чи бездіяльності митних органів.

Як встановив суд, за результатами розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогресивні агротехнології» на рішення Тернопільської митниці Держмитслужба прийняла рішення вих. №15/15-04-01/13/832 від 07.02.2025, яким повністю задовільнила скаргу та зобов`язала Тернопільську митницю скасувати рішення щодо класифікації товарів від 02.01.2025 №25UA01-КТ та №25UA02-КТ, що дало змогу позивачу завершити процедуру розмитнення імпортованого товару та ввезти цей товар на територію України для використання в своїй господарській діяльності.

З матеріалів даної справи вбачається, що у зв`язку із протиправними та необгрунтованими рішеннями митного органу (Тернопільської митниці) щодо визначення (зміни) митних кодів імпортованих товарів позивача та відмови в їх розмитненні позивачу довелось вивантажувати товар на митному складі, зберігати його на цьому складі протягом періоду часу, впродовж якого тривала процедура оскарження рішень митного органу, і в подальшому нести додаткові витрати на оплату вантажних, митно-брокерських та транспортно-експедиційних послуг.

Загалом позивачем були понесені додаткові витрати на загальну суму 139626,80 грн, а саме за: 1) послуги митного брокера на суму 3300 грн. з ПДВ відповідно до рахунка-фактури №ІБ-0000001 від 01.01.2025; 2) послуги митного брокера на суму 3450 грн. з ПДВ відповідно до рахунка-фактури №ІБ-0000002 від 01.01.2025; 3) вантажні роботи на суму 10596,80 грн. з ПДВ відповідно до рахунка-фактури №ІБ-0000003 від 01.01.2025; 4) вантажні роботи та послуги зберігання товару на митному складі на суму 110280 грн. з ПДВ відповідно до рахунка-фактури № ІБ-0000493 від 14.02.2025; 5) транспортно-експедиторські послуги на суму 12000 грн. відповідно до рахунка-фактури №23 від 14.02.2025.

Докази понесення позивачем вказаних витрат, в тому числі докази сплати позивачем вказаної суми грошових коштів, наявні в матеріалах справи.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що у зв`язку з протиправною поведінкою Тернопільської митниці, яка виразилась у зміні митних кодів імпортованих товарів позивача, які в подальшому були скасовані рішенням Державної митної служби України від 07.02.2025, позивач не зміг завершити розмитнення товарів та вимушено поніс додаткові витрати, в тому числі, пов`язані із зберіганням товару, його завантаженням та доставкою, на загальну суму 139626,80 грн.

Таким чином, суд встановив всі складові елементи цивільного правопорушення, що є підставою для стягнення збитків, з огляду на що суд відхиляє заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву.

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогресивні агротехнології» про стягнення збитків у розмірі 139626,80 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогресивні агротехнології» (01001, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 7, офіс 1; ідентифікаційний код: 43689329) грошові кошти у розмірі 139626 (сто тридцять дев`ять тисяч шістсот двадцять шість) грн 80 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Спичак