ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2025 р. м. Київ Справа № 911/609/25

Господарський суд Київської області у складі судді Колесника Р.М., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, матеріали справи за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Булава Транс» (08170, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, село Юрівка, вул. Набережна, будинок 12, код: 35671867)

до

Товариства з обмеженою відповідальністю «Новотедж» (08132, Київська обл., Бучанський р-н, село Софіївська Борщагівка, вул. Берегова, будинок 14-А, код: 41452288)

про стягнення 9679,73 гривень

На адресу суду 17.02.2025 надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Булава Транс» (надалі ТОВ «Булава Транс»/позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новотедж» (надалі ТОВ «Новотеж»/відповідач) про стягнення 9679,73 гривень заборгованості за договором оренди № ДОП01-02/2021 від 01.02.2021, що складається із вимог про стягнення 4468,80 гривень суми основного боргу, 1118,72 гривень штрафна санкція у вигляді подвійної облікової ставки НБУ, що передбачена п. 9.2.1. договору, 1787,52 гривень штрафна санкція відповідно до п. 9.2.3. договору, 1983,85 гривень інфляційне збільшення, 1320,84 гривень 3% річних.

Підсумувавши усі складові позовних вимог судом встановлено, що їх загальний розмір становить 10679,73 гривень, на відміну від визначеного позивачем загального розміру у 9679,73 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по сплаті орендної плати за договором оренди від 01.02.2021 № ДОП 01-02/2021, внаслідок чого утворилася стягувана сума заборгованості у розмірі 4468,80 гривень, що стало підставою для додаткового нарахування та вимог про стягнення пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 20.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання.

Поштове відправлення, яким суд надсилав за адресою місцезнаходження відповідача, ухвалу про відкриття провадження у справі, повернуто підприємством поштового зв`язку на адресу суду з відміткою про невручення відповідачу поштового відправлення та його повернення у зв`язку із «адресат відсутній за вказаною адресою».

У відповідності до п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи судом, проте, процесуальним правом на подання відзиву не скористався.

Враховуючи те, що відповідач не скористалася наданими йому процесуальними правами, а наявних у матеріалах справи доказів достатньо для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.02.2021 позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) укладено договір оренди № ДОП 01-02/2021 (надалі - договір), згідно з п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове оплатне користування обладнання, яке є об`єктом власності орендодавця. Орендар використовує отримане за цим договором обладнання у власній господарській діяльності, дотримуючись вимог законодавства України та положень цього договору.

Найменування обладнання, яке передається орендарю за цим договором, його комплектність, технічні характеристики (інші особливості в разі необхідності) зазначаються в акті прийому-передачі, який є додатком до цього договору та складає єдиний документ (п. 1.2 договору).

При передачі орендарю кожної одиниці обладнання або декількох одиниць обладнання за цим договором сторони підписують акт прийому - передачі, який є невід`ємною частиною договору. Такий акт прийому-передачі складається безпосередньо орендодавцем та підписується сторонами в двох екземплярах по одному для кожної зі сторін (п. 3.3 договору).

Відповідно до п. 3.4 договору акт прийому-передачі обладнання містить наступні необхідні умови: дата підписання акту, яка засвідчує дату передачі обладнання орендарю та дату початку нарахування орендної плати; назва обладнання, кількість та його опис, відновну вартість переданого в оренду обладнання; орендну плату; строк оренди обладнання, окрім випадків, коли обладнання передається на невизначений строк; адресу оренди; інші умови, які сторони вважають необхідними при підписанні акту.

Підписання акту прийому - передачі сторонами свідчить про факт і дату передачі обладнання орендарю в оренду на умовах даного договору (п. 3.6 договору).

У п. 3.7 договору зазначено, що з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі конкретної одиниці або декількох одиниць обладнання, для них набувають чинності всі умови вказаного договору, а також умови, які викладені в акті прийому-передачі обладнання.

Початок перебігу строку оренди кожної одиниці обладнання, за який нараховується орендна плата, відраховується з дати підписання сторонами акту прийому-передачі такого обладнання (п. 4.1 договору).

Якщо орендар після закінчення вказаного в акті строку продовжує користуватися обладнанням, та за п`ять днів до закінчення такого строку письмово не попередив орендодавця про повернення обладнання, то кожен наступний строк оренди вважається продовженим на визначену в акті кількість діб чи місяців та на тих самих умовах (п. 4.7 договору).

Пунктом 6.1 договору передбачено, що орендар сплачує орендну плату шляхом безготівкового перерахунку на поточний рахунок орендодавця або сплати готівкою за весь строк користування орендованим обладнанням, починаючи з дати підписання акту прийому-передачі обладнання в оренду згідно п. 3.3 договору і закінчуючи датою підписання акту повернення обладнання орендодавцю згідно п. 5.1 договору або датою припинення/розірвання договору, якщо акт прийому - передачі не підписаний орендарем з його вини, або з моменту фактичного вилучення орендодавцем орендованого майна.

Розрахунок орендної плати здійснюється виключно орендодавцем на основі встановленого ним тарифу за добу або календарний місяць оренди кожної окремої одиниці обладнання, та вказується в акті прийому-передачі, який підписується сторонами договору при передачі обладнання в оренду (п. 6.2 договору).

Згідно з п. 6.4 договору орендар сплачує орендну плату за кожен конкретний період в розмірі та на підставі рахунків, наданих орендодавцем. У вказані дати сторони підписують акти, якими засвідчується факт здійснення (надання) оренди обладнання за вказаний період.

Орендар за цим договором зобов`язується, зокрема: своєчасно та в повному обсязі вносити орендні платежі (пункт 8.1.9. договору).

За цим договором орендар несе наступну відповідальність: за кожен день прострочки внесення орендної плати згідно строків оплати, визначених цим договором, орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої грошової суми за кожен день прострочки; у випадку, якщо прострочка по оплаті орендної плати перевищує 10 календарних днів, орендар додатково сплачує штраф в розмірі 30% від місячної орендної плати за кожне окреме порушення строків оплати по Договору протягом всього строку його дії; у випадку, якщо прострочення по оплаті орендної плати перевищує 15 календарних днів - орендар додатково сплачує штраф в розмірі 40% від місячної орендної плати за кожне окреме порушення строків оплати по договору протягом всього строку його дії (п. 9.2. договору).

Термін дії договору становить 1 рік з моменту його укладання (п. 17.1. договору). Дія договору вважається продовженою на той самий термін та на тих самих умовах, якщо за місяць до дати закінчення дії договору жодна зі сторін письмово не повідомила іншу сторону про намір розірвати або змінити даний договір (п. 17.2. договору).

На виконання умов укладеного договору сторони підписали акт здачі-приймання обладнання № 8 від 11.08.2021. Строк оренди у вказаному акті визначено з 11.08.2021 по 11.09.2021.

Як вказує позивач, відповідач користувався орендованим обладнанням в період з 11.08.2021 по 31.10.2022, на підтвердження чого до матеріалів справи долучив рахунки на оплату, що не були оплачені відповідачем, а саме від 27.05.2022 № 436 на суму 3240,00 гривень, від 26.08.2022 № 745 на суму 3240,00 гривень, від 27.09.2022 № 806 на суму 3348,00 гривень, а всього рахунки на суму 9828,00 гривень.

Позивач також стверджує, що оскільки за відповідачем обліковувалась переплата по рахунку № 97 від 05.02.2021 у розмірі 3480,00 гривень та рахунку № 816 від 30.08.2021 у сумі 1879,20 гривень, що загалом становить 5359,20 гривень, вказана сума переплати була зарахована в рахунок погашення боргу відповідача за рахунком № 436 від 27.05.2022 у розмірі 3240,00 гривень та частково в рахунок погашення заборгованості за рахунком № 745 від 26.08.2022, внаслідок чого не сплачений залишок по рахунку на оплату № 745 від 26.08.2022 р. становить 1120,80 гривень.

Таким чином, станом на дату звернення позивача до суду із розглядуваним позовом, як зазначає позивач, несплаченим є рахунок на оплату № 745 від 26.08.2022 у розмірі 1120,80 гривень та рахунок № 806 від 27.09.2022 у розмірі 3348,00 гривень, тобто загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором за передане майно в оренду згідно Акту прийому-передачі обладнання № 08 від 11.08.2021 становить 4468,80 гривень.

Порушення відповідачем грошового зобов`язання зі своєчасної оплати наданих послуг стало підставою для додатковим вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 1118,72 гривень штрафна санкція у вигляді подвійної облікової ставки НБУ, що передбачена п. 9.2.1. договору, 1787,52 гривень штрафна санкція відповідно до п. 9.2.3. договору, 1983,85 гривень інфляційне збільшення, 1320,84 гривень 3% річних.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався, тверджень позивача не спростовував.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.

За змістом ст. ст. 11, 509, 627 Цивільного кодексу України та ст. 179 Господарського кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно з ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що на виконання умов договору сторони підписали акт здачі-приймання обладнання № 8 від 11.08.2021 по договору та відповідач користувався орендованим обладнанням в період з 11.08.2021 по 31.10.2022, проте в порушення умов договору відповідач не здійснив повної та своєчасної оплати по рахунках № 745 від 26.08.2022 у розмірі 1120,80 гривень та № 806 від 27.09.2022 у розмірі 3348,00 гривень, тобто загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором за передане майно в оренду згідно Акту прийому-передачі обладнання № 08 від 11.08.2021 становить 4468,80 гривень, що відповідачем в перебігу розгляду справи спростовано не було, а тому позовні вимоги в цій частині є доведеними належним чином та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки.

Позивач відповідно до умов п. 9.2. договору додатково просить стягнути з 1118,72 гривень штрафна санкція у вигляді подвійної облікової ставки НБУ, що передбачена п. 9.2.1. договору, 1787,52 гривень штрафна санкція відповідно до п. 9.2.3. договору.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені та штрафу за договором, суд встановив їх обґрунтованість, відповідність умовам договорів та наявним в матеріалах справи доказам, у зв`язку із чим вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 1118,72 гривень штрафна санкція у вигляді подвійної облікової ставки НБУ, що передбачена п. 9.2.1. договору (пеня) та 1787,52 гривень штрафна санкція відповідно до п. 9.2.3. договору (штраф), підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 1983,85 гривень та 3% річних у розмірі 1320,84 гривень, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд встановив, що такий розрахунок здійснено арифметично вірно, проте в резолютивній частині позову, позивач вимагає стягнення сум більших, ніж ним наведено у наявному в позові розрахунку відповідних сум.

Так, у розрахунку інфляції, що викладено у позові, здійсненого за загальний період існування прострочення, а саме з 01.09.2022 по лютий 2025 року позивачем підставно зазначено, що загальна сума інфляційних втрат становить 1083,85 гривень (21,30 гривень нараховано на суму боргу у 1120,80 гривень та 1062,55 гривень нараховано на суму боргу 4468,80 гривень), проте у переліку загальних сум, що підлягає стягненню з відповідача сума інфляції помилково зазначена у розмірі 1983,85 гривень та така сама помилка була відтворена і у резолютивній частині позову.

Так само і сума 3% річних у розрахунку правомірно визначена позивачем у розмірі 320,84 гривень за період з 01.09.2022 по 13.02.2025, проте у резолютивній частині позову зазначено про стягнення з відповідача суми 3% річних у розмірі 1320,84 гривень.

Отже, підставними та такими, що підлягають задоволенню слід вважати позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 1083,85 гривень інфляційних втрат та 320,84 гривень 3% річних та, відповідно у задоволенні решти позовних вимог в цій частині суд відмовляє.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

А саме суд приймає рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі про стягнення 8779,73 гривень, що складається із вимог про стягнення 4468,80 гривень суми основного боргу, 1118,72 гривень штрафна санкція у вигляді подвійної облікової ставки НБУ, що передбачена п. 9.2.1. договору, 1787,52 гривень штрафна санкція відповідно до п. 9.2.3. договору, 1083,85 гривень інфляційне збільшення, 320,84 гривень 3% річних. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, пропорційно розміру позовних вимог, а саме у розмірі 2489,30 гривень.

Підсумувавши усі складові позовних вимог, які викладено позивачем у резолютивній частині позову судом встановлено, що їх загальний розмір становить 10679,73 гривень, на відміну від визначеного позивачем загального розміру у 9679,73 гривень, а тому розрахунок суми судового збору, що має бути покладений на відповідача суд здійснював від суми фактичного заявленого позивачем загального розміру позовних вимог у 10679,73 гривень та з урахуванням висновків про те, що задоволенню підлягаю позовні вимоги у загальному розмірі 8779,73 гривень, сума судового збору, що підлягає відшкодуванню становить 2489,30 гривень.

Крім того, у позовній заяві заявлено також про покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12000,00 гривень.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, відповідно до ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За змістом ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, за змістом положень ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

На підтвердження понесених витрат позивача на правничу допомогу у розмірі 12000,00 гривень до матеріалів справи долучено: договір № 8/24 про надання правничої допомоги від 26.04.2024, додаток № 7 від 12.02.2025 до договору № 8/24 про надання правничої допомоги від 26.04.2024, рахунок № 7 від 12.02.2025, акт приймання-передачі від 13.02.2025 на суму 12000 гривень, детальний опис наданих послуг правничої допомоги.

Так, матеріали справи містять докази представництва інтересів позивача адвокатом Шевчуком Д.І., повноваження якого підтверджуються ордером.

У додатку № 7 від 12.02.2025 до договору № 8/24 про надання правничої допомоги від 26.04.2024 позивачем та адвокатом Шевчуком Д.І. погоджено вартість послуг останнього - 12000,00 гривень, які підлягають сплаті позивачем у такому порядку: 50% вартості послуг, що становить 6000,00 гривень, сплачуються до подання позовної заяви, а решта 50% - протягом 5 днів з моменту проголошення рішення по справі.

Доказів проведення оплати наданих послуг матеріали справи не містять, проте це не впливає на можливість проведення розподілу таких витрат за результатами розгляду справи.

У даному випадку гонорар адвоката за надання правової допомоги погоджений сторонами в Договорі у фіксованому розмірі, а саме - 12000,00 гривень. Цей же розмір правової допомоги заявлено до стягнення з відповідача.

Водночас, у долученому до позову детальному описі наданих адвокатом послуг конкретизовано вказану вище вартість послуг наступним чином:

1) підготовка до розгляду справи, аналіз фактичних обставин справи, формування доказів, аналіз судової практики, надання юридичних консультацій - 4000,00 гривень; 2) складання процесуальних документів - 4000,00 гривень; 3) представництво інтересів позивача у Господарському суді Київської області - 4000,00 гривень.

Як вже зазначалося, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З урахуванням наведеного не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.

Оцінивши у порядку ст. 86 Господарського процесуального кодексу України надані позивачем докази витрат на послуги адвоката, враховуючи розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань, а також відсутність необхідності у поданні позивачем будь-яких інших заяв по суті справи, клопотань, пояснень тощо, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат у розмірі 4000,00 грн за представництво інтересів позивача у суді, тож належною до відшкодування можна вважати суму витрат у розмірі 8000 гривень.

З огляду на відсутність заперечень відповідача проти визначеного розміру витрат на правничу допомогу, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 6576,8 гривень, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 73-80, 86, 129, 130, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Булава Транс» задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новотедж» (08132, Київська обл., Бучанський р-н, село Софіївська Борщагівка, вул. Берегова, будинок 14-А, код: 41452288) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Булава Транс» (08170, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, село Юрівка, вул. Набережна, будинок 12, код: 35671867) 4468,80 гривень суму основного боргу, 1118,72 гривень штрафна санкція у вигляді подвійної облікової ставки НБУ, що передбачена п. 9.2.1. договору, 1787,52 гривень штрафна санкція відповідно до п. 9.2.3. договору, 1083,85 гривень інфляційне збільшення, 320,84 гривень 3% річних, 2489,30 гривень судового збору та 6576,8 гривень витрат на правничу допомогу.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення у відповідності до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 15.05.2025.

Суддя Р.М. Колесник