ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року Справа № 906/1260/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Маціщук А.В.

суддя Бучинська Г.Б.

суддя Мнльник О.В.

секретар судового засідання Загородько Б.Ю.

за участю представників сторін:

позивача Військової частини НОМЕР_1 - пред-к Рибальченко М.М,

відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська торгова компанія" - не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська торгова компанія"

на рішення Господарського суду Житомирської області від 15.01.2025 р.

постановлене у м. Житомир, повний текст складено 15.01.2025 р.

у справі № 906/1260/24 (суддя Кравець С.Г.)

за позовом Військової частини НОМЕР_1

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська торгова компанія"

про стягнення 55331,51 грн. відсотків річних, пені та штрафу

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення від 15.01.2025 р. Господарський суд Житомирської області частково задоволив позов Військової частини НОМЕР_1 у справі № 906/1260/24. Згідно з рішенням суду підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська торгова компанія" на користь Військової частини НОМЕР_1 16200,00 грн. пені, 37800,00 грн. штрафу, 1327,87 грн. 3 % річних та 3027,80 грн. витрат зі сплати судового збору. Суд відмовив у стягненні 3,64 грн. 3 % річних як помилково нарахованих.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Житомирська торгова компанія" звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові.

Зазначає в апеляційній скарзі, що скрутне фінансове становище ТОВ "Житомирська торгова компанія" пояснюється тим, що 02.02.2024 р. рішенням Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у Житомирській області № 4237 Товариство з обмеженою відповідальністю «Житомирська торгова компанія» визнано таким, що має критерії ризиковості, і відповідач, включений до списків ризикових платників податків, почав втрачати довіру партнерів і клієнтів, а банки та інші фінансові установи відмовляли у кредитуванні. Блокування податкових накладних призвело до розриву угод із контрагентами.

Пояснює, що уповноваженими особами відповідача здійснювалися всі необхідні дії задля розблокування відповідних податкових накладних, що не дало бажаного результату. Вважає, що відповідачем вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, тому за об`єктивних обставин, які перешкоджали господарській діяльності, відсутні підстави для нарахування штрафних санкцій.

Просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області по справі № 906/1260/24 від 15.01.2025 р. у повному обсязі та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач Військова частина НОМЕР_1 відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Відповідач/скаржник Товариство з обмеженою відповідальністю "Житомирська торгова компанія" не забезпечив явку представника у судові засідання, тоді як був повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи в установленому порядку /а.с. 85 у т. 1/.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Визначальним з урахуванням наведених норм є можливість розгляду справи в даному судовому засіданні, а не явка в судове засідання представників сторін.

Зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась та додаткові докази судом не витребовувались, позиція скаржника викладена у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представника відповідача/скаржника за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача в судовому засіданні 12.05.2025 р. заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначив, що розраховував на одержання товару увизначений в договорі термін, тоді як у зв`язку з не поставкою відповідачем товару позивач був вимушений повторно проводити закупівлю товару за державні кошти.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши у судовому засіданні пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення судом першої інстанції, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

12.08.2024 р. Військова частина НОМЕР_1 як замовник та Товариство з обмеженою відповідальністю "Житомирська торгова компанія" як постачальник уклали договір № 56 про закупівлю товарів за державні кошти, за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов`язався поставити замовнику товар, найменування та обсяг якого зазначено в специфікації (додаток № 1 до договору), що є невід`ємною частиною цього договору, а замовник зобов`язався прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору /а.с. 10 11 у т.1/.

У специфікації, яка є додатком № 1 до договору, сторонами визначено найменування товару зарядна станція BLUETTI АС200Р (2000 Вт*год), його кількість 12 штук та вартість, яка становить 540000,00 грн /а.с. 12 у т.1/.

За умовами п. 2.1 договору постачання товару здійснюється протягом 10 (десяти) календарних днів після підписання договору.

Згідно з п. 3.2 договору приймання товару оформляється видатковою накладною, яка підписується представниками замовника та постачальника при приймання товару. Належним чином оформлена видаткова накладна є підтвердженням приймання товару.

Відповідно до п. 5.2 договору сторони погодили, що за порушення строків поставки товару відповідно до пп. 2.1 цього договору, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 % вартості товару стосовно якої допущено прострочення виконання зобов`язань, за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів, з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості (згідно ч.2 ст.231 Господарського кодексу України).

За умовами п. 12.1 договору сторони домовилися, що у разі порушення постачальником порядку постачання товару, строків та інших істотних умов цього договору замовник в односторонньому порядку має право:

- відмовитися від прийняття подальшого виконання зобов`язання Постачальником за цим договором;

- відмовитися від встановлення на майбутнє господарських відносин з Постачальником;

- розірвати даний договір.

Даний договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до завершення воєнного стану, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», але не пізніше 31.12.2024 р., а в частині оплати до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань. п. 9.1 договору

Договір підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.

Відповідач товар не поставив, що не заперечується жодною зі сторін

10.09.2024 р. Військова частина НОМЕР_1 направила Товариству з обмеженою відповідальністю "Житомирська торгова компанія" претензію № 5412, у якій, посилаючись на прострочення строків поставки товару, пропонує сплатити пеню в сумі 9720,00 грн., розраховану за період прострочення поставки з 19.08.2024 р. по 09.09.2024 р. /а.с. 21, 23 у т.1/. Крім того, відповідачу запропоновано надати документальне підтвердження про причини своєчасного невиконання умов договору.

23.09.2024 р. Військова частина НОМЕР_1 направила Товариству з обмеженою відповідальністю "Житомирська торгова компанія листа про розірвання договору, в якому, посилаючись на умови п. 12.1 договору, повідомив про відмову від подальшого приймання виконання зобов`язань постачальником за договором та дострокове розірвання договору від 12.08.2024 р. № 56, залишаючи за собою право вимагати від постачальника сплати штрафних санкцій та відшкодування збитків за неналежне виконання цього договору згідно з його умовами /а.с. 17 у т.1/.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Житомирська торгова компанія" отримало (особисто) претензію № 5412 від 10.09.2024 р. та лист від 23.08.2024 р. про розірвання договору 07.10.2024 р., що підтверджується перевіркою статусу обстеження (трекінгом) АТ «Укрпошта» /а.с. 16, 18 у т.1/.

Відповідач залишив претензію і лист без реагування.

Отже, на умовах договору про закупівлю товарів за державні кошти № 56 від 12.08.2024 р. між сторонами відбулись правовідносини з поставки, які врегульовані нормами глави 54 ЦК України та главою 30 ГК України.

Господарський договір згідно зі ст.174 ГК України є однією із підстав виникнення господарського зобов`язання.

Згідно зі ст.ст.1-4, 181 ГК України до господарських відносин застосовуються правила Цивільного кодексу України з врахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Статтею 175 ГК України визначено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 265 ГК України, ч.1 ст.712 ЦК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до норм ст..230-231 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Позивач у позові заявив про стягнення з ТОВ «Житомирська торгова компанія» 16200,00 грн. пені, обрахованої за період прострочення поставки з 23.08.2024 р. по 21.09.2024 р. та 37800,00 грн. штрафу відповідно до умов 5.2 договору. Крім того, позивач заявив до стягнення з відповідача 1331,51 грн. 3 % річних, обрахованих за період з 23.08.2024 р. по 21.09.2024 р., зазначивши підставою стягнення ст. 625 ЦК України.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на об`єктивні обставини, які перешкоджали здійсненню господарської діяльності та належному виконанню взятих на себе зобов`язань, а також те, що існують підстави вважати, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Суд першої інстанції виснував про правомірність нарахування пені та штрафу, заявлених до стягнення позивачем та задоволив позов у такій частині. Також перевіривши здійснені позивачем нарахування 3% річних, суд дійшов висновку, що правомірним є вимоги в сумі 1 327,87 грн., тоді як вимога в частині стягнення 3% річних в сумі 3,64 грн є необґрунтованою.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині стягнення пені та штрафу. Натомість рішення суду першої інстанції в частині стягнення 3 % річних еолегія суддів вважає помилковим з огляду на таке.

Так, умовами договору про закупівлю товарів за державні кошти № 56 від 12.08.2024 р. передбачено, що поставка товару здійснюється протягом 10 календарних днів після підписання договору.

Оскільки договір підписано 12.08.2024 р., останнім днем для поставки товару було 22.08.2024 р.

Відповідач не поставив товар ні в установлені договором строки, ні на час звернення позивачем до відповідача із претензією, ні на вирішення спору судом. Отже, відповідачем обґрунтовано визначено дату прострочення поставки товару 23.08.2024 р.

За наведених обставин за відсутності доказів поставки товару, вимога позивача про стягнення 16200,00 грн. пені, обрахованої за період порушення строку поставки товару з 23.08.2024 р. по 21.09.2024 р., та 37800,00 грн. штрафу за прострочення понад тридцять днів є підставною та обґрунтованою відповідно до п. 2.1 договору сторін та норм ч. 2 ст.231 Господарського кодексу України.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення цих сум.

Колегія суддів критично оцінює доводи відповідача про те, що ним вживались заходи для недопущення господарського правопорушення.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження складного фінансового стану як підстави для зменшення штрафних санкцій, тоді як звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань, які сторона на умовах договору взяла на себе, не передбачені договором і законодавством.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів не встановила правових підстав для відмови у стягненні з відповідача штрафу і пені.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що у процесуальному законодавстві діє принцип "jura novit curia" ("суд знає закони"), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). При вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на "норму права", що є значно конкретизованим, аніж закон. Більше того, з огляду на норми Господарського процесуального кодексу України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах.

Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia, і такий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 р. у справі № 904/5726/19.

У позові Військова частина НОМЕР_1 заявила про стягнення з відповідача, крім штрафних санкцій, 1331,51 грн. 3 % річних обрахованих за період з 23.08.2024 р. по 21.09.2024 р. на підставі ст. 625 ЦК України. Суд першої інстанції, керуючись ст. 625 ЦК України, перевірив здійснені позивачем розрахунки позивача, дійшов висновку, що правомірною є вимога в сумі 1 327,87 грн., та задоволив частково позовну вимогу в цій частині.

Натомість колегія суддів звертає увагу, що норми ст. 625 ЦК України визначають відповідальність за прострочення грошового зобов`язання. Так, ч.2 статті 625 ЦК України передбачає обов`язок боржника сплатити на вимогу кредитора три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до наведеної норми стягнення відсотків річних є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, яке полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У даній справі підставою позовних вимог є порушення строку поставки товару, тому застосування до спірних правовідносин відповідальності за порушення грошового зобов`язання є безпідставним.

Суд першої інстанції вищезазначеного не врахував, тому рішення Господарського суду Житомирської області від 15.01.2025 р. в частині задоволення позовної вимоги про стягнення 1327,87 грн. 3 % річних підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст. 277 ГПК України із ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовної вимоги.

В іншій частині рішення Господарського суду Житомирської області від 15.01.2025 р. у справі № 906/1260/24 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і не встановлено підстав для його скасування чи зміни. Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються пропорційно на позивача та відповідача згідно зі ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська торгова компанія" задоволити частково.

Рішення Господарського суду Житомирської області від 15.01.2025 р. у справі № 906/1260/24 скасувати в частині задоволення позовної вимоги про стягнення 1327,87 грн. 3 % річних.

Ухвалити в цій частині нове рішення. У задоволенні позовної вимоги про про стягнення 1327,87 грн. 3 % річних відмовити.

Викласти другій та третій пункти рішення у наступній редакції:

"2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська торгова компанія" (10029, Житомирська обл., м. Житомир, вул. Бандери Степана, буд. 7, офіс 316, ) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) 16200,00 грн. пені, 37800,00 грн. штрафу та 2955,13 грн. витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.

3. Відмовити у стягненні 1331,31 3 % річних.".

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська торгова компанія" (10029, Житомирська обл., м. Житомир, вул. Бандери Степана, буд. 7, офіс 316, ) 87,20 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Господарському суду Житомирської області видати накази на виконання даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Справу № 906/1260/24 повернути Господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений 15.05.2025 р.

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Мельник О.В.