УХВАЛА

19 травня 2025 року

м. Київ

cправа №924/1334/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Вронська Г.О. - головуюча, Бакуліна С.В., Кондратова І.Д.,

розглянувши матеріали касаційної скарги заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури

на рішення Господарського суду міста Києва (Лиськов М.О.)

від 11.09.2024,

додаткове рішення Господарського суду міста Києва (Лиськов М.О.)

від 25.09.2024,

постанову Північного апеляційного господарського суду (Кропивна Л.В., Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю.)

від 15.01.2025 (повний текст складений 06.02.2025),

та додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду (Кропивна Л.В., Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю.)

від 05.02.2025 (повний текст складений 13.02.2025)

у справі за позовом Першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Західного офісу Державної аудиторської служби, Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури в особі Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Хмельницькій області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорбуд Сервіс Груп"

про відшкодування збитків у розмірі 3 866 616,67 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Перший заступник керівника Хмельницької обласної прокуратури (далі - Позивач) в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: Західного офісу Державної аудиторської служби; Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України, в особі Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Хмельницькій області, звернувся до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорбуд Сервіс Груп" (далі - Відповідач) про відшкодування збитків у розмірі 3 866 616,67 грн збитків, завданих неналежним виконанням договору з експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування державного значення (окремими ділянками) від 13.08.2021 №163/21Е.

2. Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 03.01.2024 справу №924/1334/23 передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.09.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2025, у задоволенні позовних вимог Позивача відмовлено повністю.

4. Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 25.09.2024 заяву представника Відповідача про відшкодування витрат на правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з Позивача на користь Відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 44 000,00 грн.

5. Додатковою постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2025 заяву Відповідача про розподіл судових витрат задоволено частково, стягнуто з Позивача на користь Відповідача 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. В задоволенні решти вимог заяви Відповідача відмовлено.

6. 04 березня 2025 року Позивач (Скаржник) засобами поштового зв`язку направив до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2024, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2024, постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2025, додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2025 та направити справу №924/1334/23 на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

7. У тексті касаційної скарги Скаржник вказував, що підставами касаційного оскарження судових рішень є:

- відсутність висновку Верховного Суду щодо тлумачення особливостей застосування положень частини першої статті 287 ГПК України, частини другої статті 222 Кримінально процесуального кодексу України, статті 74, 79 ГПК України;

- неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, передбаченого статтями 218, 322 Господарського кодексу України (далі - ГК України), статтею 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статтями 73, 74, 76, 77, 79, 86, частиною другою статті 232, частиною першою статті 255 ГПК України, пунктом 6.4.7 ДСТУ Б Д.1.1-1:2013, ДБН В.2.3-4:2015 "Автомобільні дороги. Частина 1. Проектування. Частина ІІ. Будівництво.";

- не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах: від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 22.01.2022 у справі №904/2524/19 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц стосовно стандартів доказування та застосування статей 73, 74, 79, 86 ГПК України.

8. Ухвалою Верховного Суду від 24.03.2025 касаційну скаргу Скаржника залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків.

9. В ухвалі від 24.03.2025 Верховний Суд зазначив, що Скаржнику необхідно усунути недоліки касаційної скарги, а саме чітко зазначити підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 287 ГПК України з посиланням на відповідний пункт (пункти), щодо всіх процесуальних документів, що оскаржуються; належним чином обґрунтувати обрану (обрані) підставу (підстави) касаційного оскарження.

10. 04 квітня 2025 року, у межах встановленого Верховним Судом строку, Скаржник із використанням підсистеми "Електронний суд" подав до Суду заяву про усунення недоліків (далі - Заява).

11. 09 квітня 2025 року (відправлена 03 квітня 2025 року засобами поштового зв`язку) від Скаржника до Верховного Суду надійшла заява про усунення недоліків аналогічного змісту.

12. На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 24.03.2025 Скаржник у тексті Заяви зазначив, що підставами касаційного оскарження ухвалених у справі №914/1334/23 судових рішень є пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), а саме відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування:

- судами першої та апеляційної інстанцій частини восьмої статті 80 та статті 119 ГПК України при визнанні поважними причин пропуску строку подання та долучення до матеріалів справи нових належних і допустимих доказів (висновків експертиз, отриманих з кримінального провадження) з обґрунтувань неможливості їх своєчасного подання, у зв`язку з відсутністю доступу до матеріалів провадження в силу приписів статті 222 Кримінального процесуального кодексу України, та про існування яких не було відомо раніше;

- застосування судом апеляційної інстанції положень частини другої статті 269 ГПК України щодо обов`язку дослідження доказів, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі.

13. У зв`язку з наведеним Скаржник вказує про необхідність надання Верховним Судом згідно з пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України висновку щодо застосування:

- положень частини восьмої статті 80, частини першої статті 119 ГПК України, які, на думку Скаржника, пов`язують можливість поновлення пропущеного процесуального строку з обов`язковою наявністю поважних причин пропуску відповідного строку, при цьому не ставлять можливість такого поновлення в залежність від тривалості прострочення та стадій розгляду справи;

- положень частини першої статті 222 Кримінального процесуального кодексу України, якою передбачено, що відомості досудового розслідування можливо розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора, який здійснює процесуальне керівництво і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим (саме 30.07.2024 за №09/2-156вн-24 процесуальним керівником у кримінальному провадженні №0000413 надіслано (надано дозвіл на розголошення), висновки судово-економічної та будівельно-технічної експертиз (№1460/1602-1610/23-26 від 18.05.2023 та 1970/1971/22-26/1422- 1439/23-26 від 25.04.2023 відповідно)), як наслідок прокурор (який не є процесуальним керівником у кримінальному провадженні, об`єктивно не міг знати про існування вказаних експертиз та не міг як при зверненні до суду з позовом, при підготовці відповіді на відзив, а також протягом підготовчого провадження, заявити клопотання про надання додаткового строку для подання доказів;

- положень статей 74, 79 ГПК України, згідно з якими обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

14. Крім того, уточнивши вимоги касаційної скарги, Скаржник зазначає про те, що у порушення вимог статей 2, 73, 74, 77, 76, 79, 86 ГПК України суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення від 11.09.2024 та постанову від 15.01.2025:

- не дослідили належним чином та не вказали на підставі яких належних та допустимих доказів, що оцінювалися судами із урахування такого стандарту доказування, як «вірогідність доказів», встановили, що Відповідачем надано якісні послуги виконаних робіт за договором з експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування державного значення (окремими ділянками) (63710000-9 Послуги з обслуговування наземних видів транспорту) від 13.08.2021 №163/21E;

- не врахували, що долучений Відповідачем висновок комплексної судової будівельно-технічної експертизи від 04.10.2023 №04/10/1-2023 не містить доказів, які б спростовували або підтверджували факт надання підрядником якісних послуг / робіт за договором, або давали можливість встановити обставини, що входять в предмет доказування;

- суд необґрунтовано залишив без задоволення заяви від 09.08.2024 та 06.09.2024 про поновлення процесуального строку на подання вищевказаних доказів та приєднання їх до матеріалів справи.

- суд першої інстанції у порушення вимог ГПК України не розглянув заяву про вирішення питання про поновлення / не поновлення процесуального строку на долучення доказів до матеріалів провадження, чим позбавив Позивача права на оскарження такого рішення до суду апеляційної інстанції, яке згідно з пунктом 9 частини першої статті 255 ГПК України.

15. Касаційна скарга подана із додержанням вимог статті 290 ГПК України. На момент відкриття касаційного провадження доводи Скаржника не є очевидно неприйнятними та є достатніми для касаційного розгляду на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

16. З урахуванням зазначеного, Суд дійшов висновку, що Скаржник усунув недоліки касаційної скарги. Отже, відповідно до правил статті 294 ГПК України необхідно відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Позивача на рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2024, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2024, постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2025 та додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2025 у справі №924/1334/23 з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України.

Керуючись статтями 234, 235, 287, 290, 294, 295, частиною третьою статті 301 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2024, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2024, постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2025 та додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2025 у справі №924/1334/23.

2. Призначити касаційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 10 червня 2025 року о 14:40 год. у приміщенні Касаційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6, у залі судових засідань №2 (кабінет №209).

3. Встановити строк для подання відзиву на касаційну скаргу з доказами надсилання його копій та копій доданих документів іншим учасникам справи до 03 червня 2025 року. У разі закінчення п`ятнадцятиденного строку з дня вручення цієї ухвали вже після встановленої судом дати, останнім днем строку для подання відзиву на касаційну скаргу є день, в який спливає п`ятнадцятиденний строк. У разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами.

4. Явка представників учасників справи не є обов`язковою.

5. Роз`яснити учасникам справи про можливість участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, зокрема, поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів відповідно до статті 197 Господарського процесуального кодексу України та Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 №1845/0/15-21.

6. Витребувати з Господарського суду міста Києва та / або Північного апеляційного господарського суду справу №924/1334/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуюча Г. Вронська

Судді С. Бакуліна

І. Кондратова