РІШЕННЯ

12 травня 2025 року м. ТернопільСправа № 921/72/25

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Охотницької Н.В.

за участі секретаря судового засідання Коляски І.І.

розглянувши матеріали справи

за позовом Керівника Київської окружної прокуратури міста Харкова, вул. Сумська, 76, м. Харків, 61002 в інтересах держави в особі Харківської митниці, вул. Миколаївська, 16-Б, м.Харків, 61003

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "БУДРЕСУРС", вул. Торговиця (Живова), 11-Б, м. Тернопіль, 46002

про стягнення збитків в сумі 894 875,60 грн

За участі представників:

прокурора: Ємець Діана Володимирівна;

позивача: Гребінець Дмитро Андрійович (в режимі відеоконференції);

відповідача: не прибув.

В порядку ст. ст. 8, 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснюється повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів.

Суть справи: Керівник Київської окружної прокуратури міста Харкова звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою, поданою через систему "Електронний суд", в інтересах держави в особі Харківської митниці до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "БУДРЕСУРС", про стягнення збитків в сумі 894 875,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на незаконне використання відповідачем бюджетних коштів під час виконання ним договору №101 від 19.04.2019 підряду з капітального ремонту площадки для зберігання затриманих транспортних засобів на території міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення "Гоптівка" м/п "Щербаківка" за адресою: Харківська область, Дергачівський район, 38-й км траси Харків-Бєлгород, внаслідок чого заподіяно збитки, стягнення яких є предметом розгляду у цій справі.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 14 лютого 2025 року позовну заяву №50-354-25 від 10.02.2025 (вх. №84 від 10.02.2025) Керівника Київської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської митниці - залишено без руху та встановлено заявнику строк для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

21 лютого 2025 року на адресу суду від Керівника Київської окружної прокуратури міста Харкова надійшла заява б/н від 21.02.2025 (вх. №1288), якою усунуто недоліки позовної заяви, про які зазначено в ухвалі суду від 14 лютого 2025 року.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 24 лютого 2025 року суд прийняв позовну заяву Керівника Київської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської митниці, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання у цій справі на 24 березня 2025 року о 09:30 год.

Ухвалою суду від 19.03.2025 задоволено заяву б/н від 18.03.2025 (вх.№1961) представника Харківської митниці Гребінця Дмитра Андрійовича, про його участь у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

18 березня 2025 року до суду від Харківської митниці надійшли письмові пояснення (вх.№1962), у яких остання просить врахувати, що звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави або надання аргументованого повідомлення прокурора про відсутність підстав для звернення. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Однак з аналізу позовної заяви вбачається, що Прокуратурою не зазначено обставин такого не звернення, на які посилалась Митниця у відповіді на лист Прокуратури від 06.01.2025, а саме відсутність доказів наявності порушеного права та / або законного інтересу.

Звертає увагу, що в листі Прокуратури від 06.01.2025 було зазначено про те, що ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26.07.2023 у справі №953/879/23, залишеною без змін ухвалами Харківського апеляційного суду від 08.11.2023 та Верховного Суду від 12.09.2024, кримінальне провадження № 0000999 за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст.28, ч. 1 ст. 366 КК України закрито на підставі п. 10 ч.1 ст. 284 КПК України. Тобто на момент запиту Прокуратури були відсутні вироки суду, які б мали преюдиційне значення та були б підставою звернення до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Для твердження про нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, повинно ґрунтуватись не тільки на факті незвернення до суду, а й наявності доказів, які б підтверджували наявність у такого органу порушеного права та/або законного інтересу особи. З урахуванням зазначеного вважає, що на момент запиту Прокуратури від 06.01.2025 і дотепер, у Митниці відсутні фактичні підстави та докази для захисту порушених її майнових прав та інтересів.

У підготовчому засіданні 24 березня 2025 року, враховуючи усне клопотання прокурора, неявку представника відповідача, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави, надання сторонам, передбаченого ст. ст. 7, 13 ГПК України, рівного права на захист своїх прав та охоронюваних законом інтересів, та відповідно неможливість вирішення судом завдань підготовчого провадження, визначених ст. 177 ГПК України, суд відклав підготовче засідання на 07 квітня 2025 року об 11:00 год., без постановлення окремого процесуального документа із зазначенням про це у протоколі судового засідання, відповідно до пункту 7 частини 2 статті 223 ГПК України, про що прокурора повідомлено під розписку, представника позивача в режимі відеоконференції, а відповідача - відповідною ухвалою суду.

04.04.2025 через систему "Електронний суд" від Київської окружної прокуратури міста Харкова надійшла заява (пояснення щодо пояснень позивача Харківської митниці) (вх. №2428), яку остання просить врахувати під час розгляду справи.

У заяві, зокрема, вказується про те, що предметом позову прокурора є стягнення з ТОВ "БК "Будресурс" на користь держави в особі Харківської митниці збитків, завданих неналежним виконанням умов договору підряду №101 від 19.04.2019 у розмірі 894 875,60 грн. Договір підряду від 19.04.2019 №101 на роботи з капітального ремонту площадки для зберігання затриманих транспортних засобів на території міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення "Гоптівка" м/п "Щербаківка" за адресою: Харківська область, Дергачівський район, 38-й км траси Харків-Бєлгород" укладений між Харківською митницею та ТОВ "БК "Будресурс" за результатами закупівлі, проведеною митницею як замовником та розпорядником бюджетних коштів (номер закупівлі в системі Prozorro: UA-2019-04-19-000999-c). При цьому, Харківська митниця як орган державної влади, який у розумінні статті 22 Бюджетного кодексу України є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня (за рахунок яких здійснювалася закупівля робіт з капітального ремонту), що уповноважений на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків бюджету, зобов`язана ефективно та раціонально використовувати бюджетні кошти, чим сприяти недопущенню порушень інтересів держави у бюджетній сфері та у сфері публічних закупівель.

Прокуратура зазначає, що Харківська митниця була обізнана про спричинення збитків державі у розмірі 894 875,60 грн, завданих неналежним виконанням Договору від 19.04.2019, не лише з листа прокурора від 06.01.2025, а ще в січні 2023 року з листа Державного бюро розслідувань, у якому також було запропоновано митниці подати заяву про залучення її як потерпілої особи та цивільний позов у кримінальному провадженні. У відповіді від 16.01.2023 Харківська митниця повідомила ДБР, що не вбачає підстав для подання цивільного позову та заяви про залучення її до кримінального провадження як потерпілого. Отже, митниця як уповноважений орган державної влади та замовник робіт протягом тривалого часу була обізнана про порушення інтересів держави та мала можливість отримати від органу досудового розслідування документи, здобуті в межах кримінального провадження, які свідчать про завдання збитків державі у розмірі 894 875,60 грн, однак своїм правом не скористалась і відповідних заходів із захисту інтересів держави у розумний строк не вжила. При цьому, судові рішення у кримінальних справах не є необхідною передумовою для оцінки господарським судом доказів, отриманих в межах кримінального провадження (зокрема, експертиз, висновків спеціалістів). Такі докази оцінюються господарським судом на загальних підставах.

У підготовчому засіданні 07 квітня 2025 року враховуючи, неявку представників сторін, суд відклав підготовче засідання на 23 квітня 2025 року о 09:30 год., без постановлення окремого процесуального документа із зазначенням про це у протоколі судового засідання, відповідно до пункту 7 частини 2 статті 223 ГПК України, про що прокурора повідомлено під розписку, інших учасників - відповідною ухвалою суду.

07.04.2025 (після проведення підготовчого засідання) до суду від позивача надійшло клопотання №10/10/8.19/1906 від 07.04.2025 (вх. №2471), відповідно до якого останній просив суд відкласти підготовче засідання на іншу дату з метою належного ознайомлення із письмовими поясненнями Київської окружної прокуратури м. Харкова.

У підготовчому засіданні 23 квітня 2025 року, враховуючи, що сторонам забезпечено можливість подати заяви по суті справи, визначені ст. 161 ГПК України, які вони мали намір подати, відсутність заяв чи клопотань в присутніх у підготовчому засіданні прокурора та представника позивача, відсутність підстав для відкладення підготовчого засідання, визначених ч.2 ст. 183 ГПК України, а також з метою дотримання строків проведення підготовчого провадження, передбачених ч.3 ст. 177 ГПК України, суд у відповідності до ст.185 ГПК України закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 12 травня 2025 року о 10:30 год., без постановлення окремого процесуального документа із зазначенням про це у протоколі судового засідання відповідно до пункту 7 частини 2 статті 223 ГПК України, про що прокурора повідомлено під розписку, представника позивача в режимі відеоконференції, а відповідача - відповідною ухвалою суду.

У призначене на 12 травня 2025 року судове засідання для розгляду справи по суті прибула представниця Тернопільської обласної прокуратури та повністю підтримала заявлені керівником Київської окружної прокуратури міста Харкова вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві, з урахуванням письмових пояснень (вх.№2428 від 04.04.2025), та посилаючись на долучені до матеріалів справи докази.

Представник позивача взяв участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції та підтримав позицію, викладену у поясненнях Харківської митниці (вх.1962 від 18.03.2025). Додатково зазначив, що оскільки Харківська митниця не була учасником кримінального провадження, про яке вказується у позовній заяві, у неї були відсутні зібрані під час кримінального провадження докази, необхідні для звернення із відповідним позовом самостійно. Водночас щодо заявлених вимог представник позивача не заперечив.

Представник відповідача в жодне судове засідання не прибув, причин неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Жодних заяв, клопотань, відзиву на позов від відповідача не надходило.

Частинами 2, 3 ст.120 ГПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з ч.5 ст.6 ГПК України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Слід зазначити, що оскільки у відповідача відсутній зареєстрований електронний кабінет в підсистемі "Електронний суд", усі процесуальні документи у цій справі (ухвали суду від 24.02.2025, від 24.03.2025, від 07.04.2025 та від 23.04.2025) направлялись на адресу (місцезнаходження) відповідача, зазначену як у позовній заяві, так і у відповіді з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що міститься в матеріалах справи, а саме: вул. Торговиця (Живова), 11-Б, м. Тернопіль, 46002 рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення, однак були повернуті суду без вручення адресату з підстави: "Адресат відсутній за вказаною адресою".

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням (ухвалою).

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, в даному випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19).

Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження особи учасника судового процесу з якихось причин не відповідає його місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням, не реєстрації юридичною особою електронного кабінету в підсистемі "Електронний суд" ЄСІТС, покладається саме на таку юридичну особу.

Судом виконано процесуальні вимоги щодо повідомлення відповідача належним чином про час та місце розгляду справи. При цьому участь представників сторін в судовому засіданні не визнавалася судом обов`язковою, відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом його направлення на адресу суду поштовим відправленням.

Також суд враховує, що відповідно до приписів ч.1 ст.9 ГПК України, статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі процесуальні документи щодо розгляду спору у даній справі офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, та знаходяться у вільному доступі, отже відповідач мав можливість ознайомитися з їх змістом.

Частиною 1 ст. 178 ГПК України передбачено, що у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: 1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам - копії відзиву та доданих до нього документів з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (ч.2 ст. 178 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.13 ГПК України).

Беручи до уваги забезпечення сторонам рівних та належних умов для надання заяв по суті та доказів, необхідних для розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути спір у відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Під час розгляду справи судом заслухано позиції представників прокуратури та позивача, а також досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

12 травня 2025 року справу розглянуто по суті та у відповідності до вимог ч. 6 ст. 233 ГПК України проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи прокурора та пояснення представника позивача, судом встановлено наступне.

Як вказується у позовній заяві, Державним бюро розслідувань проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000552 від 04.07.2019 за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 191 КК України, при проведенні капітального ремонту площадки для зберігання затриманих транспортних засобів на території міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення "Гоптівка" м/п "Щербаківка" за адресою: Харківська область, Дергачівський район, 38-й км. траси Харків-Бєлгород.

Згідно з постановою прокурора Офісу Генерального прокурора від 29.11.2022, з матеріалів кримінального провадження №0000552 виділено матеріали досудового розслідування за підозрою директора ТОВ "БК "Будресурс" ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та зареєстровано кримінальне провадження №0000999 від 29.11.2022 за фактом вчинення злочинів, передбачених ч.5 ст. 191, ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 366 КК України.

Процесуальне керівництво здійснювалось прокурорами Офісу Генерального прокурора та Харківської обласної прокуратури.

Прокуратурою встановлено, що Харківською митницею ДФС у квітні 2019 року у "Prozorro" розміщено оголошення про проведення закупівлі без використання електронної системи Роботи з капітального ремонту площадки для зберігання затриманих транспортних засобів на території міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення "Гоптівка" м/п "Щербаківка" за адресою: Харківська область, Дергачівський район, 38-й км траси Харків-Бєлгород (номер закупівлі: UA-2019-04-19-000999-c).

За результатами закупівлі, між Харківською митницею ДФС (як Замовником) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будресурс" (Підрядник), 19.04.2019 укладено Договір №101 підряду на роботи з капітального ремонту площадки для зберігання затриманих транспортних засобів на території міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення "Гоптівка" м/п "Щербаківка" за адресою: Харківська область, Дергачівський район, 38-й км траси Харків-Бєлгород (далі Договір).

Договір зі сторони Замовника (Харківської митниці) підписаний заступником начальника Харківської митниці ДФС Мітяєвим Г.С., зі сторони Підрядника (ТОВ "БК "Будресурс") директором вказаного Товариства Савченком Г.І.

Умовами Договору, зокрема, передбачено:

- п.1.1. Підрядник зобов`язується за завданням Замовника на власний ризик виконати та здати йому у встановлений цим Договором строк роботи з капітального ремонту площадки для зберігання затриманих транспортних засобів на території міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення "Гоптівка" м/п "Щербаківка" за адресою: Харківська область, Дергачівський район, 38-й км траси Харків-Бєлгород відповідно до проектно-кошторисної документації та умов цього Договору, а Замовник зобов`язується прийняти ці роботи та оплати їх (код за ДК 021:20-6 "Інші завершальні будівельні роботи");

- п.1.2. Найменування та обсяги робіт визначені у договірній ціні, локальному кошторисі та відомості ресурсів, що є невід`ємними частинами цього Договору (Додатки №№1-3);

- п.2.1 Підрядник зобов`язаний виконувати роботи у відповідності з чинним законодавством України;

- п.2.2. Початок робіт: з моменту підписання Договору;

- п.2.3. Завершення робіт: до 25.12.2019 року;

- п.2.5. Здавання-приймання виконаних робіт оформлюється Актами, складеними за формами, визначеними п.4.2 цього Договору. Підрядник передає Акти для перевірки уповноваженому представнику, який здійснює технічний нагляд під час виконання робіт згідно п. 6.3 цього Договору у відповідності до Договору технічного нагляду;

- п.2.6. Уповноважений представник, що здійснює технічний нагляд, перевіряє надані Підрядником Акти, іншу документацію і в разі відсутності зауважень підписує їх в частині виконаних обсягів робіт та представлених кошторисів;

- п.2.8. Після перевірки та підписання Актів представник, що здійснює технічний нагляд, у відповідності до Договору технічного нагляду передає Замовнику Акт для підписання та здійснення оплати.

- п.3.1. Загальна вартість робіт за Договором складає 1 379 726 грн 40 коп., у т.ч. ПДВ 229 954 грн 40 коп.;

- п.3.2. Структура договірної ціни є динамічною;

- п.4.1 Оплата робіт здійснюється Замовником поетапно, шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок Підрядника, згідно Актів виконаних робіт, по мірі надходження бюджетних коштів на розрахункові рахунки Замовника;

- п.4.2 Здавання-приймання виконаних робіт оформлюється актами виконаних робіт за ф.КБ-2в та довідки за ф.КБ-3 (далі - Акти);

- п.6.2. Підрядник гарантує відповідність якості матеріалів, виконаних робіт і встановлених конструкцій вимогам державних стандартів, технічних умов і інших нормативних актів та можливість їх експлуатації протягом гарантійного строку;

- п.10.1. Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 25 грудня 2019 року включно, але у будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань по Договору.

Також, сторонами підписано Додаток №1 до Договору від 19.04.2021 № 101 Договірна ціна, яким визначено договірну ціну в сумі 1 379 726,40 грн, в тому числі: вартість будівельних робіт - 1 147 533,00 грн, інших витрат 232 193,40 грн; Додаток №2 Локальний кошторис на будівельні роботи; Додаток №3 Відомість ресурсів до Договірної ціни.

Згідно з Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за травень 2019 року та Акту приймання виконаних будівельних робіт за травень 2019 року, підписаних 24.05.2019 представниками Сторін Мітяєвим Г.С. і Савченком Г.І., усього виконано роботи на суму 1 378 995 грн 60 коп.

Харківською митницею на рахунок ТОВ "БК "Будресурс" платіжним дорученням №3602 від 21.05.2019 здійснено перерахування коштів в сумі 1 378 995 грн 60 коп. за проведений капітальний ремонт площадки для зберігання затриманих транспортних засобів на території МАПП "Гоптівка".

03 червня 2019 між сторонами підписано Додаткову угоду №1 до Договору підряду від 19.04.2019 №101, якою внесено зміни до пункту 3.1 Договору підряду на роботи з капітального ремонту площадки для зберігання затриманих транспортних засобів на території міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення "Гоптівка" м/п "Щербаківка" за адресою: Харківська область, Дергачівський район, 38-й км траси Харків-Бєлгород від 19.04.2019 №101, виклавши його такій редакції:

"3.1. Загальна вартість робіт за Договором складає 1 378 995 грн 60 коп. (один мільйон триста сімдесят вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто п`ять грн 60 коп.) у т.ч. ПДВ 229 832,60 грн".

Як вказує прокурор, під час досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено факт незаконного використання бюджетних коштів під час виконання ТОВ "Будівельна компанія "Будресурс" вищевказаного договору публічної закупівлі.

Зокрема, як зазначено у висновку спеціаліста Харківського національного автомобільно-дорожнього університету, викладеного у Довідці №3499/35 від 29.11.2019, на виконання постанови про залучення спеціаліста в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000999 від 04.07.2019 на запит Генеральної прокуратури України, співробітниками кафедри будівництва та експлуатації автомобільних доріг Харківського національного автомобільно-дорожнього університету були переглянуті відеоматеріали з камер відеоспостереження на площадці для зберігання затриманих транспортних засобів на території міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення "Гоптівка" за період з 01 травня 2019 року по 31 травня 2019 року з метою встановлення фактичних обсягів виконаних робіт, а також досліджено інші надані спеціалісту матеріали щодо капітального ремонту на площадці для зберігання затриманих транспортних засобів на території міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення "Гоптівка" м/п "Щербаківка" за адресою: Харківська область, Дергачівський район, 38-й км автомобільної дороги Харків-Бєлгород, за період з 1 травня 2019 року по 31 травня 2019 року і зроблено висновок про невідповідність фактично виконаних підрядником об`ємів робіт об`ємам робіт, відображеним у кошторисній документації.

Нижченаведені роботи, а саме: улаштування дорожніх покриттів із залізобетонних плит; навантаження і розвантаження устаткування краном на автомобільному ходу вантажопідйомністю до 25 т, маса 1 штуки вантажу до 5,0 т кількість 12 шт. навантаження; навантаження і розвантаження устаткування краном на автомобільному ходу вантажопідйомністю до 25 т маса 1 штуки вантажу до 8,0 т кількість 72 шт. навантаження; перевезення устаткування та будівельних машин автотягачем зі спеціальним причіпом; навантаження і розвантаження устаткування краном на автомобільному ходу вантажопідйомністю до 25 т маса 1 штуки вантажу до 5,0 т 12 шт. розвантаження; навантаження і розвантаження устаткування краном на автомобільному ходу вантажопідйомністю до 25 т маса 1 штуки вантажу до 8,0 т 72 шт. розвантаження, на площадці для зберігання затриманих транспортних засобів не виконувалися. А наступні роботи: розбирання дорожніх покриттів із збірних залізобетонних плит; улаштування шару основи з піску об`єм піску 63 м3; улаштування шару основи товщиною 7 см на площі 1260 м2 з суміші бетонної важкої класу бетону В10 (М150) виконувалися не в повному обсязі.

Також, із змісту Висновку експертів за результатами проведення комплексної комісійної судової будівельно-технічної та дорожньо-технічної експертизи №19883/19884/3213/3214 від 24.02.2021 Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса", призначеної постановою від 02.12.2020 про призначення судової будівельно-технічної експертизи по матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000552, вбачається, що частина робіт, зазначених у Довідці про вартість виконаних будівельних робіт та Акті приймання виконаних будівельних робіт від 24.05.2019, зокрема: роботи із навантаження і розвантаження устаткування краном на автомобільному ходу вантажопідйомністю до 25 т, маса 1 штуки вантажу до 5 т (у кількості 24); роботи із навантаження і розвантаження устаткування краном на автомобільному ходу вантажопідйомністю до 25 т, маса 1 штуки вантажу до 8 т (у кількості 144); послуги з перевезення устаткування та будівельних машин автотягачами зі спеціальним причіпом (у кількості 633); роботи по розбиранню дорожніх покриттів із збірних залізобетонних плит прямокутних, площею 10,5 м2 у кількості 1,764 (100 м3); роботи із улаштування підстильних та вирівнювальних шарів основи з піску у кількості 0,63 (100 м3) та улаштування дорожніх покриттів із збірних залізобетонних плит прямокутних, площею 10,5 м2 у кількості 1,764 (100 м3) в дійсності не виконувалися. За результатами проведеного дослідження визначено, що обсяги виконаних робіт згідно Акту приймання виконаних робіт за травень 2019 року згідно Договору №101 від 19.04.2019 не відповідають обсягам фактично виконаних робіт.

Вартість фактично виконаних робіт за Актом приймання виконаних будівельних робіт за травень 2019 року згідно Договору №101 від 19.04.2019 складає 484 120,00 грн.

Різниця між обсягами та вартістю фактично виконаних будівельних робіт та обсягами і вартістю, що зазначена у акті виконаних робіт, складає 894 875,60 грн (1 378 995,60 - 484120,00) .

У Висновку експертів №19883/19884/3213/3214 від 24.02.2021 зазначено, що відповідно до вимог ст.70 та ч.2 ст.102 Кримінального процесуального кодексу України експерти про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків за ст.384 та ст.385 Кримінального кодексу України попереджені.

Окрім того, до матеріалів справи долучено Висновок експерта №СЕ-19/121-21/24145-ЕК від 15.12.2021 Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, за результатами проведеної судової економічної експертизи, призначеної постановою прокурора другого відділу процесуального керівництва першого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань від 19.10.2021.

Висновком експерта, з врахуванням фактичних обставин справи, підтверджених Висновком комплексної комісійної судової будівельно-технічної та дорожньо-технічної експертизи від 24.02.2021 №19883/19884/3213/3214, проведеної експертами Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса", яким встановлено різницю між обсягами та вартістю фактично виконаних робіт та зазначених у актах виконаних робіт, арифметично підтверджується надлишкова сплата Харківською митницею ДФС грошових коштів за договором від 19.04.2019 №101 про проведення робіт з капітального ремонту площадки для зберігання затриманих транспортних засобів на території міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення "Гоптівка" м/п "Щербаківка" за адресою: Харківська область, Дергачівський район, 38-й км автомобільної дороги Харків-Бєлгород, у розмірі 894 875,60 грн.

У Висновку також зазначено, що про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків за ст.384 та ст.385 Кримінального кодексу України експерта попереджено.

В матеріалах справи також міститься Довідка від 08.02.2022, складена за зверненням Офісу Генерального прокурора від 19.01.2022, у якій працівниками Державної аудиторської служби України як спеціалістами, надані письмові відповіді на питання, зазначені у постанові про залучення спеціалістів у кримінальному провадженні прокурора другого відділу процесуального керівництва першого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора від 24.01.2022.

У Довідці, зокрема, вказується про те, що з урахуванням висновку комплексної комісійної судової будівельно-технічної та дорожньо-технічної експертизи від 24.02.2021 №19883/19884/3213/3214 та висновку експерта Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС №СЕ-19/121-21/24145-ЕК від 15.12.2021, в недотримання частини 1 статті 526, статті 629 Цивільного кодексу України, частини 1 статті 193 Господарського процесуального кодексу України, пункту 1.1, 1.2, 2.1, 6.2 Договору №101, в порушення пунктів 1.2, 6.4.4.1, 6.4.7 ДСТУ-Н Б Д.1.1-1:2013, Підрядником (ТОВ "Будівельна компанія "Будресурс") незаконно включено до актів ф.КБ-2в, а Замовником (Харківська митниця ДФС) незаконно прийнято та оплачено роботи, які фактично не виконувалися, що призвело до завищення вартості виконаних підрядних робіт на загальну суму 894 875,60 грн та до незаконного використання зазначених бюджетних коштів (КЕКВ 3132, КПКВК 3507010 "Керівництво та управління у сфері фіскальної політики"), внаслідок чого завдано матеріальної шкоди (збитків) Харківській митниці ДФС на загальну суму 894 875,60 грн.

18.02.2022 директору ТОВ "Будівельна компанія "Будресурс" ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України, ч. 1 ст. 366 КК України.

17.01.2023 ОСОБА_1 повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України.

06.02.2023 обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000999 стосовно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України направлено до Київського районного суду м. Харкова для розгляду по суті.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26.07.2023 у справі №953/879/23, залишеною без змін ухвалами Харківського апеляційного суду від 08.11.2023 та Верховного Суду від 12.09.2024, кримінальне провадження №0000999 за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України (після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу).

Вищенаведені обставини слугували підставою для звернення Керівника Київської окружної прокуратури міста Харкова із цим позовом в інтересах держави в особі Харківської митниці до Господарського суду Тернопільської області.

Щодо підстав представництва інтересів держави прокурором в даній справі.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Повноваження прокурора з виконання покладених на нього функцій щодо представництва інтересів громадянина або держави в суді регулюється ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", частиною 3 якої передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч.4 цієї статті.

Частиною 3 статті 53 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Відповідно до ч.4 ст.53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У постанові Верховного Суду від 16.04.2019 у справі №910/3486/18 суд дійшов висновку, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.04.2019 у справі №906/506/18, від 11.04.2019 у справі №904/583/18, від 13.02.2019 у справі №914/225/18, від 21.05.2019 у справі №921/31/18.

Згідно висновку Верховного Суду, нездійснення захисту полягає у тому, що уповноважений суб`єкт владних повноважень за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся. Така поведінка (бездіяльність) уповноваженого державного органу може вчинятися з умислом чи з необережності; бути наслідком об`єктивних (відсутність коштів на сплату судового збору, тривале не заповнення вакантної посади юриста) чи суб`єктивних (вчинення дій на користь можливого відповідача, інших корупційних або кримінально караних дій) причин.

Прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема: повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також іншими документами, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва.

У ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 зазначено, що невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

У рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави", висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Оскільки "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Видатками бюджету є кошти, спрямовані на виконання бюджетних програм, передбачених відповідним бюджетом (п. 13 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України).

Пунктом 6 ч. 1 ст. 7 вказаного Кодексу визначено, що бюджетна система України функціонує, зокрема, за принципом ефективності та результативності, який означає, що при виконанні бюджетів усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення цілей шляхом забезпечення якісного надання публічних послуг при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів.

У свою чергу практична реалізація вказаного принципу бюджетної системи України під час здійснення видатків бюджету досягається завдяки Закону України "Про публічні закупівлі", метою якого є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, розвиток добросовісної конкуренції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про публічні закупівлі", до замовників, які здійснюють закупівлі відповідно до цього Закону, належать: юридичні особи, які є підприємствами, установами, організаціями (крім тих, які визначені у пунктах 1 і 2 цієї частини) та їх об`єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак: юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів; органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі управління юридичної особи; у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків.

Замовником за Договором про закупівлю від 19.04.2019 виступала Харківська митниця ДФС, діяльність якої фінансується з Державного бюджету України.

До принципів здійснення публічних закупівель відносяться, зокрема: максимальна економія, ефективність та пропорційність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/ спрощеної закупівлі; запобігання корупційним діям і зловживанням (пункти 2, 3, 5, 6 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про публічні закупівлі").

Предметом позову є стягнення бюджетних коштів на суму 894 875,60 грн. Отже, правовідносини, пов`язані з використанням бюджетних коштів, безумовно становлять суспільний інтерес.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.03.2019 у справі №912/898/18, дотримання законодавства за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора. Представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому, прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює своїх інтересів. Необхідність захисту інтересів держави полягає у забезпеченні відновлення економічних та майнових інтересів держави у судовому порядку щодо надходжень коштів до бюджету, необхідних для реалізації функцій держави.

Отже, звернення прокурора до суду в цих спірних правовідносинах спрямоване саме на задоволення суспільної потреби у захисті майнових інтересів держави, з метою поновлення порушеного права щодо ефективного та раціонального використання бюджетних коштів.

Пунктом 18 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України передбачено, що головні розпорядники бюджетних коштів - бюджетні установи в особі їх керівників, які відповідно до статті 22 цього Кодексу отримують повноваження шляхом встановлення бюджетних призначень.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 546 Митного кодексу України, митниця є митним органом, який у зоні своєї діяльності забезпечує виконання завдань, покладених на митні органи.

Митниця є територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, має окремий баланс, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, печатку та бланк із зображенням Державного Герба України та із своїм найменуванням і діє відповідно до Конституції України, цього Кодексу, інших нормативно-правових актів та на підставі положення, яке затверджується наказом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику.

Відповідно до п. 1 Положення про Харківську митницю, затвердженого наказом Держмитслужби від 29.10.2020 № 489 (далі Положення), Харківська митниця (далі Митниця) є митним органом, який у зоні своєї діяльності безпосередньо здійснює митну справу, забезпечує виконання завдань, покладених на митні органи, а також реалізацію делегованих повноважень Державної митної служби України як її відокремлений підрозділ.

Зоною діяльності Митниці є територія Харківської області, Україна.

Митниця відповідно до покладених на Держмитслужбу завдань здійснює у зоні своєї діяльності окремі делеговані повноваження Держмитслужби, а також повноваження, визначені законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, зокрема: - володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за нею Держмитслужбою, для виконання завдань та функцій щодо безпосереднього здійснення митної справи (пп. 50 п. 4 Положення); - вживає заходів з метою будівництва, реконструкції, облаштування, технічного переоснащення, утримання і проведення ремонту інфраструктури міжнародних і міждержавних пунктів пропуску для автомобільного сполучення через державний кордон та адміністративних будівель у зоні своєї діяльності (пп. 51 п. 4 Положення).

Митниця з метою виконання повноважень:

- організовує планово-фінансову роботу в Митниці, здійснює контроль за використанням фінансових і матеріальних ресурсів, забезпечує організацію та вдосконалення бухгалтерського обліку, ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів (пп. 5 п. 5 Положення);

- здійснює комплекс заходів для забезпечення дотримання законності та ефективності використання бюджетних коштів, досягнення результатів відповідно до встановленої мети, завдань, планів і вимог щодо діяльності Митниці;

- представляє свої інтереси та інтереси Держмитслужби в усіх без виключення судах (місцевих (цивільних, адміністративних, господарських, кримінальних); апеляційних (цивільних, адміністративних, господарських, кримінальних); Верховному Суді (Великій Палаті Верховного Суду, Касаційному адміністративному суді, Касаційному господарському суді, Касаційному цивільному суді, Касаційному кримінальному суді), з усіма відповідними правами та обов`язками, наданими законодавством для учасників судового процесу (пп. 22 п.5 Положення).

Відповідно до п. 15 Положення, Митниця утворюється у порядку, передбаченому статтею 211 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади".

Так, згідно з ч. 2 ст. 211 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади", територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, визначені частиною першою цієї статті, утворюються без статусу юридичної особи та є органами державної влади, можуть мати окремий баланс, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, печатку та бланк зі своїм найменуванням та із зображенням Державного Герба України.

Згідно з п.16 Положення, Митниця утворюється як територіальний орган Держмитслужби без статусу юридичної особи, має окремий баланс, майно, печатку та бланк із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, інші печатки і штампи, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, та банках.

Як зазначено вище, Замовником робіт за Договором від 19.04.2019 була Харківська митниця ДФС.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 №858 "Про утворення територіальних органів Державної митної служби" Харківська митниця ДФС реорганізована шляхом приєднання до Слобожанської митниці Держмитслужби.

У подальшому, Кабінетом Міністрів України 30.09.2020 прийнято постанову №895 "Деякі питання територіальних органів Державної митної служби" (далі - Постанова).

Пунктом 1 Постанови передбачено спосіб реорганізації територіальних органів Державної митної служби, зокрема, Слобожанської митниці Держмитслужби, шляхом приєднання до Державної митної служби (створення єдиної юридичної особи).

Відповідно до пункту 2 Постанови, територіальні органи Державної митної служби, що реорганізуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною митною службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень і функцій територіальних органів, що реорганізуються. Таке рішення приймається Державною митною службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної митної служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структури, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій.

Наказом Держмитслужби від 19.10.2020 № 460 "Про утворення територіальних органів Державної митної служби України як відокремлених підрозділів"" утворено Харківську митницю як відокремлений підрозділ Державної митної служби України.

Згідно наказу Державної митної служби України від 30.06.2021 № 472 "Про початок здійснення митницями як відокремленими підрозділами Державної митної служби України покладених на них функцій і повноважень з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань митної справи" митницями як відокремленими підрозділами Державної митної служби України з 00 год. 00 хв. 01.07.2021 розпочато здійснення функцій і повноважень з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань митної справи.

Таким чином, на даний час Харківська митниця є органом державної влади, уповноваженим на захист інтересів держави у вищевказаних правовідносинах.

Як свідчать матеріали справи, Київська окружна прокуратура міста Харкова, на виконання вимог ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", листом від 06.01.2025 №50-106-51вих-25 повідомила Харківську митницю про те, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000999 встановлено факт незаконного використання публічних коштів під час виконання ТОВ "Будівельна компанія "Будресурс" вищевказаного договору публічної закупівлі, та про існування, у зв`язку з цим, порушення інтересів держави в частині наявності збитків, завданих державі в розмірі 894 875,60 грн, та просила повідомити про вжиття заходів щодо усунення допущених порушень, у тому числі шляхом звернення до суду з позовом про стягнення з ТОВ "Будівельна компанія "Будресурс" 894 875,60 грн збитків, завданих неналежним виконанням договору про закупівлю.

У відповідь на вказане звернення прокуратури, Харківська митниця у листі від 20.01.2025 повідомила, що як відокремлений підрозділ Державної митної служби України розпочала свою діяльність з 01.07.2021 і на теперішній час не має підстав для пред`явлення позову про стягнення з ТОВ "БК "Будресурс" збитків, завданих неналежним виконанням Договору від 19.04.2019, у розмірі 894 875,60 грн. Зокрема, з урахуванням тієї обставини, що ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 26.07.2023 у справі №953/879/23, залишеною без змін ухвалами Харківського апеляційного суду від 08.11.2023 та Верховного Суду від 12.09.2024, кримінальне провадження №0000999 за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч.5 ст.191, ч.2 ст.28, с.1 ст.366 КК України закрито на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України.

Суд також враховує, що про зазначені обставини Харківською митницею вказувалось у письмових поясненнях у справі (вх.№1962 від 18.03.2025) і додатково представник позивача в судовому засіданні 12.05.2025 звертав увагу суду на те, що оскільки Харківська митниця не була учасником кримінального провадження, про яке вказується у позовній заяві, у неї були відсутні зібрані під час кримінального провадження докази, необхідні для звернення із відповідним позовом самостійно.

Водночас, з долучених прокуратурою до матеріалів справи доказів вбачається, що листом від 12.01.2023 №10-2-01-02-796 Державне бюро розслідувань повідомило Харківську митницю про досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000999 та встановлення факту спричинення державі в особі Митниці збитків в розмірі 894 875,60 грн, а також запропонувало митниці подати заяву про залучення її як потерпілої особи та цивільний позов у кримінальному провадженні.

Проте, у відповіді від 16.01.2023 Харківська митниця повідомила ДБР, що не вбачає підстав для подання цивільного позову та заяви про залучення її до кримінального провадження як потерпілого.

Отже, митниця як уповноважений орган державної влади та замовник робіт протягом тривалого часу була обізнана про порушення інтересів держави та мала можливість отримати від органу досудового розслідування документи, здобуті в межах кримінального провадження, які свідчать про завдання збитків державі у розмірі 894 875,60 грн, як і звернутися із відповідним позовом до суду, однак своїм правом не скористалась і відповідних заходів із захисту інтересів держави у розумний строк не вжила.

При цьому, суд погоджується із доводами прокуратури про те, що судові рішення у кримінальних справах не є необхідною передумовою для оцінки господарським судом доказів, отриманих в межах кримінального провадження (зокрема, експертиз, висновків спеціалістів). Такі докази оцінюються господарським судом на загальних підставах.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає належним чином підтвердженою прокурором наявність підстав для представництва в суді інтересів держави відповідно до ст.23 Закону України "Про прокуратуру" шляхом звернення до суду в інтересах держави в особі Харківської митниці з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "БУДРЕСУРС" збитків в сумі 894 875,60 грн, завданих неналежним виконанням умов договору підряду №101 від 19.04.2019.

На виконання вимог абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", Київською окружною прокуратурою м. Харкова також попередньо, до пред`явлення позову, повідомлено позивача про прийняття рішення стосовно представництва інтересів держави шляхом пред`явлення до суду цього позову.

Щодо вимоги про стягнення збитків.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Положеннями ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1 ст. 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Згідно зі ст. 877 ЦК України підрядник зобов`язаний здійснювати будівництво та пов`язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт. Підрядник зобов`язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду.

Прокурор у позовній заяві вказує на те, що згідно з п. 4.4.1 ДСТУ-Н Б Д.1.1-2:2013 "Настанова щодо визначення прямих витрат у вартості будівництва" затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.08.2013 № 405 (далі - ДСТУ-Н Б Д.1.1-2:2013), кошторисна вартість будівельних матеріалів, виробів та конструкцій у прямих витратах визначається на підставі нормативної потреби в них, розрахованої, виходячи з обсягів робіт.

Відповідно до п. 6.3.3 ДСТУ-Н Б Д.1.1-2:2013 вартість матеріальних ресурсів у складі прямих витрат при проведенні розрахунків за обсяги виконаних робіт визначається на підставі виконаних обсягів робіт, нормативних витрат матеріальних ресурсів, визначених за ресурсними елементними кошторисними нормами.

Отже, номенклатура матеріалів та їх кількість повинні відповідати застосованим у актах приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2В), ресурсним елементним кошторисним нормам на виконаний обсяг робіт.

Згідно вимог ДСТУ Б Д.1.1-1:2013, що встановлюють основні правила з визначення вартості нового будівництва, реконструкції, капітального ремонту та технічного переоснащення будинків, будівель і споруд будь-якого призначення, їх комплексів, лінійних об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури, а також реставрації пам`яток архітектури та містобудування (далі - будівництво), передбачено, що система ціноутворення в будівництві базується на нормативно-розрахункових показниках і поточних цінах трудових та матеріально-технічних ресурсів.

Нормативними показниками є ресурсні елементні кошторисні норми. На підставі цих норм і поточних цін на трудові та матеріально-технічні ресурси визначаються прямі витрати у вартості будівництва (п.4.1).

Ресурсні елементні кошторисні норми призначені для визначення кількості ресурсів, необхідних для виконання різних видів будівельних робіт, робіт з монтажу устаткування, ремонтно-будівельних, реставраційно-відновлювальних і пусконалагоджувальних робіт, для визначення прямих витрат у вартості будівництва (п.4.2).

Кошторисні норми поділяються на такі види (п.4.3): державні стандарти України (державні кошторисні норми); стандарти організацій України (у тому числі галузеві кошторисні норми); індивідуальні ресурсні елементні кошторисні норми.

Ці норми затверджуються у складі проектної документації на стадіях П та РП з обов`язковим проведенням відповідної експертизи і застосовуються тільки для об`єкта будівництва за даною проектною документацією. Усі кошторисні норми за ступенем укрупнення поділяються на елементні та укрупнені. Прямі витрати у вартості будівництва визначаються за ДСТУ-Н Б Д.1.1-2:2013. Решта витрат, які враховуються у вартості будівництва, визначаються розрахунково.

До таких витрат належать (п.4.8.1): - загальновиробничі витрати; - витрати на зведення та розбирання титульних тимчасових будівель і споруд або пристосування та використання існуючих та новозбудованих будинків, будівель і споруд сталого типу; - витрати на виконання будівельних робіт у зимовий період; - витрати на виконання будівельних робіт у літній період; - інші витрати замовника і підрядних будівельних організацій, пов`язані із здійсненням будівництва; - витрати на утримання служби замовника; - витрати на підготовку експлуатаційних кадрів; - витрати на проектно-вишукувальні роботи та авторський нагляд; - кошторисний прибуток; - адміністративні витрати будівельних організацій; - ризики всіх учасників будівництва; - витрати, пов`язані з інфляційними процесами.

При виконанні робіт не допускається включення до акта приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в вартості матеріальних ресурсів, не використаних під час виконання робіт.

Однак, Підрядником до акта приймання виконаних будівельних робіт включено кількість та вартість матеріальних ресурсів, котрі не використані під час виконання робіт.

Отже, Акт приймання виконаних будівельних робіт складений не у відповідності нормативам у галузі будівництва, про що зазначено вище, який Замовником прийнято до оплати.

Як вже зазначалось вище, зі змісту висновку експертів ННЦ "ІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса" №19883/19884/3213/3214 від 24.02.2021, за результатами комплексної комісійної судової будівельно-технічної та дорожньо-технічної експертизи вбачається, що частина робіт, зазначених у Довідці про вартість виконаних будівельних робіт та Акті приймання виконаних будівельних робіт від 24.05.2019, а саме: роботи із навантаження і розвантаження устаткування краном на автомобільному ходу вантажопідйомністю до 25 т, маса 1 штуки вантажу до 5 т у кількості 24 шт. вантажу; роботи із навантаження і розвантаження устаткування краном на автомобільному ходу вантажопідйомністю до 25 т, маса 1 штуки вантажу до 8 т у кількості 144 шт. вантажу; послуги з перевезення устаткування та будівельних машин автотягачами зі спеціальним причіпом у кількості 633 т; роботи по розбиранню дорожніх покриттів із збірних залізобетонних плит прямокутних, площею 10,5 м2 у кількості 1,764 (100 м3); роботи із улаштування підстильних та вирівнювальних шарів основи з піску у кількості 0,63 (100 м3) та улаштування дорожніх покриттів із збірних залізобетонних плит прямокутних, площею 10,5 м2 у кількості 1, 764 (100 м3) в дійсності не виконувалися. Вартість фактично виконаних робіт за Актом приймання виконаних будівельних робіт за травень 2019 року складає 484 120,00 грн. Різниця між обсягами та вартістю фактично виконаних будівельних робіт та обсягами і вартістю, що зазначена у акті виконаних робіт, складає 894 875,60 грн.

Вказаний висновок комплексної комісійної судової будівельно-технічної та дорожньо-технічної експертизи також підтверджено висновком експерта Харківського НДЕКЦ МВС України від 15.12.2021 №СЕ-19/121-21/24145-ЕК, довідками спеціалістів, отриманими прокуратурою у кримінальному провадженні, про які судом зазначено вище.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом (ч.1 ст. 7 Закону України "Про судову експертизу").

Стаття 98 ГПК України встановлює вимоги до висновку експерта. Так, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Наведеним вимогам Висновок експертів ННЦ "ІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса" №19883/19884/3213/3214 від 24.02.2021, а також Висновок експерта Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №СЕ-19/121-21/24145-ЕК від 15.12.2021, складені в межах кримінального провадження №0000552, відповідають, чого відповідачем у встановленому порядку не спростовано.

У постанові Верховного Суду від 11.03.2021 у справі № 923/188/20 зроблено правовий висновок про те, що господарські суди при вирішенні господарських спорів мають досліджувати на загальних умовах і висновки судової експертизи, яку було проведено в межах провадження з іншої справи, в тому числі цивільної, кримінальної, адміністративної.

Висновок експертизи, призначеної в межах кримінального провадження, оцінюється господарськими судами у сукупності з іншими доказами на загальних підставах відповідно до вимог статті 86 Господарського процесуального кодексу України, при цьому сторони не позбавлені можливості надати суду докази на його спростування, клопотати перед судом про виклик у судове засідання експерта, який проводив експертизу, тощо.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 27.06.2018 у справі №907/651/17, від 08.08.2018 у справі №907/679/17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.11.2019 у справі №918/204/18.

Верховний Суд у постанові від 10.07.2019 у справі №686/23256/16-ц виклав висновок, що отриманий відповідно до вимог закону висновок експерта у кримінальній справі, є письмовим доказом у цивільній справі.

Також, Верховним Судом у постанові від 25.03.2021 у справі №752/21411/17 вказано, що суд враховує допустимість висновку експерта як доказу, оскільки експертиза проведена у кримінальному провадженні містила інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні, незважаючи на те, що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений.

Отриманий відповідно до вимог закону висновок експерта у кримінальній справі, є письмовим доказом у цивільній справі (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 грудня 2019 року у справі №522/1029/18), а можливість використання при розгляді іншої справи в якості одного з доказів виконаних у кримінальному провадженні висновків експерта підтверджено Верховним Судом (постанови від 17 жовтня 2019 року у справі № 678/364/15-ц; від 05 лютого 2020 року у справі № 461/3675/17 та від 10 березня 2020 року у справі № 9901/740/18).

Відтак, Висновок експертів ННЦ "ІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса" №19883/19884/3213/3214 від 24.02.2021, а також Висновок експерта Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №СЕ-19/121-21/24145-ЕК від 15.12.2021, складені в межах кримінального провадження №0000552, є належними та допустимими доказами, якими на підставі фактичних даних визначено та підтверджено, що різниця між обсягами та вартістю фактично виконаних будівельних робіт за Актом приймання виконаних будівельних робіт за травень 2019 року, складеним на виконання Договору №101 від 19.04.2019, та обсягами і вартістю, що зазначена у акті виконаних робіт, складає 894875,60 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 883 ЦК України за невиконання або неналежне виконання обов`язків за договором будівельного підряду підрядник сплачує неустойку, встановлену договором або законом, та відшкодовує збитки в повному обсязі.

Згідно з ч.1 ст.322 ГК України за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором підряду на капітальне будівництво винна сторона сплачує штрафні санкції, а також відшкодовує другій стороні збитки (зроблені другою стороною витрати, втрату або пошкодження її майна, неодержані доходи) в сумі, не покритій штрафними санкціями, якщо інший порядок не встановлено законом.

Виходячи з системного аналізу змісту ч. 2 ст. 883 ЦК України та статті 322 ГК України у разі невиконання або неналежного виконання підрядником обов`язків за договором підряду замовник має право вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч.2 ст.20 Господарського кодексу України, кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом, зокрема, відшкодування збитків.

За змістом статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Згідно зі ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільних прав, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право (ч. 3 ст. 22 ЦК України).

За приписами ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. При цьому, розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Учасник господарських правовідносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено (ч. 1 ст. 224 ГК України).

Частиною 2 ст. 224 ГК України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 226 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов`язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарський сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб`єктам зобов`язаний відшкодувати на вимогу цих суб`єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі.

Таким чином, оплата позивачем вартості невиконаних робіт фактично є втраченим майном, оскільки сума завищення сплачена за відсутності підстав для даної оплати. При цьому позивач втратив можливість розпоряджатися даними коштами (оскільки вони фактично перебувають у відповідача).

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Отже для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправна поведінка, 2) збитки, 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, 4) вина боржника (аналогічний висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.07.2019 у справі № 915/283/18).

Згідно з частиною другою статті 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому, у випадку невиконання договору чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента, який повинен доказати, що збитки заподіяні не з його вини.

Таким чином, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками, тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Суд звертає увагу, що для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Враховуючи положення статті 74 Господарського процесуального кодексу України, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Натомість відповідачу, з урахуванням положень частини 1 статті 883 Цивільного кодексу України, потрібно довести відсутність його вини у завданні збитків позивачу.

Аналогічний висновок з приводу відшкодування збитків за наявності повного складу цивільного правопорушення міститься у постанові Верховного Суду від 27.08.2020 у справі №916/477/18.

Як вказується у позовній заяві, протиправна поведінка ТОВ "БК "Будресурс" виразилась у частковому невиконанні усього обсягу робіт, передбачених в Акті виконаних робіт форми КБ-2В та по якому було зайво сплачено бюджетні кошти на загальну суму 894 875,60 грн.

Збитки, завдані державі за результатами протиправної поведінки ТОВ "БК "Будресурс", підтверджуються наявними в матеріалах справи висновками експертів.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками полягає в тому, що завдана державі шкода у розмірі 894 875,60 грн є об`єктивним наслідком протиправної поведінки підрядника (відповідача), що виразилось у частковому невиконанні усього об`єму робіт, вказаних у акті виконаних робіт, що встановлено висновком будівельно-технічної експертизи.

Вина відповідача полягає у тому, що відповідачем наданий Харківській митниці акт виконаних робіт, до якого були включені роботи, які відповідачем частково не виконані, що підтверджено висновком судової експертизи, та в свою чергу отримано повну оплату за виконання усіх зазначених в Акті робіт, що спричинило державі збитки.

Суд також враховує, що відповідно до ч.6 ст. 75 ГПК України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, умовою застосування ч.6 ст.75 ГПК України є наявність вироку суду в кримінальному провадженні, що набрав законної сили, і в якому встановлено певні факти, що мають значення для розглядуваної справи.

Натомість у матеріалах справи відсутній вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили щодо факту вчинення кримінального правопорушення, оскільки Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26.07.2023 у справі №953/879/23, залишеною без змін ухвалами Харківського апеляційного суду від 08.11.2023 та Верховного Суду від 12.09.2024, кримінальне провадження №0000999 за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України закрито на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України

При цьому, слід зазначити, що поняття вини в господарських та в кримінальних правовідносинах не є тотожними. Тож обставина закриття кримінального провадження не є перешкодою для встановлення складу збитків та вини відповідача (юридичної особи) за порушення господарських зобов`язань у спорі про стягнення збитків (подібна позиція викладена, зокрема у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2021 року у справі № 916/1781/20).

Відповідно до статті 857 ЦК України робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а у разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.

За приписами ч. 1 ст. 884 ЦК України, підрядник гарантує досягнення об`єктом будівництва визначених у проектно-кошторисній документації показників і можливість експлуатації об`єкта відповідно до договору протягом гарантійного строку, якщо інше не встановлено договором будівельного підряду.

Верховний Суд у постанові від 27.08.2020 у справі №916/477/18 про стягнення збитків у зв`язку з неналежним виконанням будівельних робіт за договором підряду, вказав, що враховуючи наявний у справі висновок судової будівельно-технічної експертизи, встановлено, що роботи, вартість яких позивач просить стягнути із відповідача, виконані неналежним чином та не у повній відповідності з умовами договору, а відтак, наявні підстави для відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням договірного зобов`язання.

В свою чергу, як вже зазначалося вище, ТОВ "БК "Будресурс" роботи за вказаним Договором виконано не у повному обсязі, що свідчить про ухилення останнього від виконання покладених на нього обов`язків та вину у вчиненні правопорушення, що призвело до збитків у сумі 894 875,60 грн.

Згідно зі статтею 218 Господарського кодексу України, підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, у тому числі у вигляді відшкодування збитків, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

З викладеного вище вбачається, що у діях відповідача наявні всі елементи складу цивільного правопорушення, чого відповідачем не спростовано.

У відповідності до ст. 7 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частинами 1-3 статті 80 ГПК України передбачено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

За змістом ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При цьому відповідач, всупереч вимогам статей 80, 178 Господарського процесуального кодексу України, не надав суду жодних заперечень, пояснень у справі або доказів, які б спростовували викладені у позовній заяві обставини чи свідчили про наявність підстав для відмови в позові.

Враховуючи наведене вище, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Керівника Київської окружної прокуратури міста Харкова, заявлені в інтересах держави в особі Харківської митниці, про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "БУДРЕСУРС" збитків в сумі 894 875,60 грн підлягають до задоволення як обґрунтовано заявлені, підтверджені матеріалами справи та не оспорені у встановленому порядку відповідачем.

Судові витрати.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в сумі 10 738,51 грн, з урахуванням ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір", оскільки позовну заяву подано в електронній формі.

Керуючись ст. ст. 13, 20, 53, 73, 74, 79, 86, 129, 178, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "БУДРЕСУРС" (вул. Торговиця (Живова), 11-Б, м. Тернопіль, 46002, ) на користь держави в особі Харківської митниці (вул. Миколаївська, 16-Б, м. Харків, 61003, ): 894 875 (вісімсот дев`яносто чотири тисячі вісімсот сімдесят п`ять) грн 60 коп. збитків, завданих неналежним виконанням умов договору підряду №101 від 19.04.2019.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "БУДРЕСУРС" (вул. Торговиця (Живова), 11-Б, м. Тернопіль, 46002, ) на користь Харківської обласної прокуратури (вул. Богдана Хмельницького, 4, м. Харків, Харківська область, 61000, , рахунок UA0007171 в ДКСУ м.Київ) - 10738 (десять тисяч сімсот тридцять вісім) грн 51 коп. витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

Відповідні накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч.1 ст. 241 ГПК України).

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення, в порядку визначеному ст.ст. 256-257 ГПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 19.05.2025.

Суддя Н.В. Охотницька