УХВАЛА

м. Київ

19.05.2025Справа № 910/6160/25

За заявою Компанії "ЕФІТРАНС ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД"

до ОСОБА_1

про забезпечення позову,

Суддя Ломака В.С.

Без виклику представників учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

Компанія "ЕФІТРАНС ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД" (далі - позивач, Компанія) звернулася до господарського суду міста Києва з позовом про витребування у ОСОБА_1 (далі - відповідач) на користь Компанії, що належним чином створена та здійснює свою діяльність на законних підставах за законодавством Республіки Кіпр (реєстраційний номер НЕ394313), частину частки номінальною вартістю 6 703 894 (шість мільйонів сімсот три тисячі вісімсот дев`яносто чотири) грн. 00 коп., що становить 93,06 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЙЛІН ТРЕЙД" (01001, місто Київ, вулиця Михайлівська, будинок 24а, ).

Позовні вимоги обґрунтовані незаконним виключенням позивача зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "КОРН ТРЕЙД ЛТД" (попереднє найменування Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЙЛІН ТРЕЙД") та протиправним вибуттям з власності Компанії частки у статутному капіталі означеної юридичної особи у розмірі 93,06 %.

Безпосередньо у пред`явленому позові Компанія виклала заяву про забезпечення вищенаведеного позову, в якій просила суд накласти арешт на частину частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЙЛІН ТРЕЙД" () номінальною вартістю 6 703 894,00 грн., що становить 93,06 % статутного капіталу та належить ОСОБА_1 , а також заборонити державним реєстраторам, нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, іншим суб`єктам державної реєстрації у розумінні Закону "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" вчиняти реєстраційні дії та проводити державну реєстрацію будь-яких змін до відомостей про Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕЙЛІН ТРЕЙД", що містяться в ЄДР, зокрема, щодо переходу прав на частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЙЛІН ТРЕЙД" номінальною вартістю 7 203 894,00 грн., що становить 100 % статутного капіталу та належить ОСОБА_1 ; щодо збільшення/зменшення розміру статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЙЛІН ТРЕЙД"; щодо проведення реєстрації припинення (ліквідації) Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЙЛІН ТРЕЙД".

В обґрунтування заяви про забезпечення позову Компанія посилалася на те, що предметом спору в даній справі є витребування частки у статному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЙЛІН ТРЕЙД" у розмірі 93,06 % номінальною вартістю 6 703 894,00 грн. із володіння ОСОБА_1 , тоді як наразі існує обґрунтована необхідність у збереженні існуючих на сьогоднішній день кола суб`єктів спірних правовідносин та відображеної у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформації щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЙЛІН ТРЕЙД".

Відповідно до частини 1 статті 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з положеннями частини 5 статті 140 Господарського процесуального кодексу України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Положеннями частини 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Розглянувши подану Компанією заяву про забезпечення позову, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на судовий захист.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Європейським судом у справі "Горнсбі проти Греції" зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

У рішенні Європейського суду від 18.05.2004 року в справі "Продан проти Молдови" суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

Таким чином, господарський суд, будучи органом правосуддя, повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника) або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача або особи, яка звернулась з відповідними вимогами у справі про банкрутство.

Частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Системний аналіз положень частини 1 статті 136 і 137 Господарського процесуального кодексу України дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені у частинах 2, 5, 6, 7 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Поряд з викладеним, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 13, 15, 74 Господарського процесуального кодексу України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), слід здійснювати оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, зокрема у вигляді арешту грошових коштів або майна відповідача з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді арешту тощо) права цього учасника (відповідача), а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову у разі, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням зазначених принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Принцип рівності перед законом і судом в процесуальному аспекті означає рівність суб`єктивних процесуальних прав усіх учасників судового процесу незалежно від їх особистих якостей (правового статусу, майнового стану), визначення процесуального становища учасників судочинства тільки процесуальним законодавством і ніяким іншим, визначення процесуального порядку розгляду справ певною процесуальною формою.

У матеріальному аспекті принцип рівності повинен розумітися так, що до всіх учасників процесу матеріальний закон має застосовуватися однаково (право є застосуванням рівного масштабу до різних осіб).

Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони в процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

При цьому, у разі звернення особи до суду з немайновою позовною вимогою, у разі задоволення якої не вимагатиметься примусового виконання судового рішення, то має застосуватися та досліджуватися не така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, позаяк позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

У цьому висновку суд звертається до правової позиції, сформульованої Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 16.08.2018 року в справі № 910/1040/18.

Відповідно до частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

За умовами частини 9 статті 137 Господарського процесуального кодексу України суд, який вирішує спір про право власності на акції (частки, паї) товариства, права акціонера (учасника), реалізація яких залежить від відносної вартості акцій (розміру частки) в статутному капіталі товариства, може постановити ухвалу про забезпечення позову шляхом встановлення заборони на внесення змін до статуту цього товариства щодо розміру статутного капіталу.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 4 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Разом із тим, суд зауважує, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем або іншими особами дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення чи вчинення інших дій без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Слід зауважити, що за змістом наданих Компанією документів корпоративні права на частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЙЛІН ТРЕЙД" у розмірі 93,06 % номінальною вартістю 6 703 894,00 грн. перейшли у володіння відповідача у справі - ОСОБА_1 ще у березні 2024 року. При цьому, заявник не підтвердив будь-якими доказами, що відповідачем протягом більше року вчинялись (чи у подальшому будуть вчинятися) будь-які дії, спрямовані на відчуження частки у статутному капіталі, на яку позивач просив суд накласти арешт. Більше того, заявник жодним чином не вказував на недобросовісність набувача та фактичного володільця спірних корпоративних прав - ОСОБА_1 .

За таких обставин, суд дійшов висновку про недоведеність Компанією наявності підстав для накладення арешту на частину частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЙЛІН ТРЕЙД" номінальною вартістю 6 703 894,00 грн., що становить 93,06 % статутного капіталу та належить ОСОБА_1 .

Суд також врахував необхідність конкретизації заходів забезпечення позову в аспекті співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Так, при вирішенні питання про забезпечення позову необхідно виходити із законодавчо встановленої заборони незаконного втручання органів державної влади, в тому числі судів, у господарські відносини (стаття 6 Господарського кодексу України).

Така стала правова позиція Верховного Суду викладена у постановах від 19.10.2020 року в справі № 916/3844/19, від 30.06.2021 року в справі № 922/145/21, від 28.07.2021 року в справі № 910/3704/21 та інших.

При цьому, під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинна блокуватися господарська діяльність юридичної особи; вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи.

За умовами частини 10 статті 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову не повинні порушувати прав інших акціонерів (учасників) господарського товариства. Зокрема, крім випадків, передбачених частиною дев`ятою цієї статті, заборона вчиняти дії має стосуватися лише акцій або корпоративних прав, безпосередньо пов`язаних з предметом спору.

Однак, всупереч означеним приписам, у заяві про забезпечення позову Компанія просила суд, зокрема, заборонити державним реєстраторам, нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, іншим суб`єктам державної реєстрації у розумінні Закону "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" вчиняти реєстраційні дії та проводити державну реєстрацію будь-яких змін до відомостей про Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕЙЛІН ТРЕЙД", що містяться в ЄДР, зокрема, щодо переходу прав на частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЙЛІН ТРЕЙД" номінальною вартістю 7 203 894,00 грн., що становить 100 % статутного капіталу та належить ОСОБА_1 ; щодо збільшення/зменшення розміру статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЙЛІН ТРЕЙД", тоді як безпосереднім предметом спору в цій справі є витребування лише частини частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЙЛІН ТРЕЙД" номінальною вартістю 6 703 894,00 грн., що становить 93,06 % статутного капіталу цієї юридичної особи.

Більше того, суд наголошує, що вжиття запропонованого заявником заходу забезпечення позову у вигляді заборони вчинення реєстраційних дій та проведення державної реєстрації будь-яких змін до відомостей про Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕЙЛІН ТРЕЙД", що містяться в ЄДР, в умовах воєнного стану фактично позбавляє підприємство можливості мобільно реагувати на різного роду обставини (у тому числі обирати безпечне місце ведення господарської діяльності, змінювати керівника тощо), а також призводить до неможливості повноцінного функціонування цієї юридичної особи та прямого втручання суду в господарську діяльність товариства, що є неприпустимим.

Водночас сам по собі факт наявності між сторонами судового спору за позовом, задоволення якого може стати підставою для проведення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЙЛІН ТРЕЙД" (зокрема, зі зміною власника спірної частки у статутному капіталі), не може бути належною та достатньою підставою для вжиття неспівмірних заходів забезпечення позову у вигляді заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо зазначеного суб`єкта господарювання.

Враховуючи вищевикладені обставини, виходячи з вимог процесуального закону, який регулює підстави та заходи забезпечення позову, зокрема з вимог статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви Компанії про забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 136-141, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви Компанії "ЕФІТРАНС ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД" про забезпечення позову.

2. Відповідно до статті 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання (19.05.2025 року) та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її складання.

Суддя В.С. Ломака