21.05.2025Справа № 910/289/25
Господарський суд міста Києва у складі: головуючого судді Князькова В.В. за участю секретаря судового засідання Рєпкіної Ю.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяви ОСОБА_1 та Фізичної особи - підприємця Доценка Євгена Сергійовича про ухвалення додаткового рішення по справі
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Акустік Консалтінг», м. Київ
до відповідача: ОСОБА_1 , м. Київ
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Фізичної особи - підприємця Доценка Євгена Сергійовича
про відшкодування збитків в сумі 642 874,60 грн, -
За участю представників сторін:
від позивача: не з`явився
від відповідача: Іванова Н.С.
від третьої особи: не з`явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Акустік Консалтінг» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення збитків в сумі 642 874,60 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що після ухвалення загальними зборами товариства рішення про звільнення з посади директора відповідача, останнім було перераховано на рахунок контрагента попередню оплату, тоді як поставку товару здійснено не було. Внаслідок вказаний дій позивачу було завдано збитків на суму 642 874,60 грн.
Ухвалою від 15.01.2025 відкрито провадження у справі; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 19.02.2025; залучено до участі до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Фізичну особу - підприємця Доценка Євгена Сергійовича.
Відповідач у відзиві проти задоволення позовних вимог надав заперечення посилаючись на те, що доводи позивача щодо того, що відповідач не мав права здійснювати платежі, оскільки був звільнений з посади директора з 01.09.2022 не узгоджуються з відомостями, які містяться у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, оскільки державна реєстрація зміни керівника відбулась 05.09.2022 року о 11 год. 03 хв. Документи про своє звільнення відповідач отримав лише у кінці вересня 2022 року, а саме він отримав листа з наказом про звільнення та копією рішення учасника № 3 від 01.09.2022, з якого він довідався про своє звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП (у зв`язку із одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків). Також у відзиві зауважено, що дії відповідача є правомірним, а кошти сплачені за ним третій особі є виконанням взятих на себе позивачем договірних зобов`язань, в той час як несплата відповідачем коштів була б порушенням з його боку грошових зобов`язань. А тому дії, вчинені відповідачем, як керівником позивача, на виконання його господарських зобов`язань, не є і не можуть бути протиправними.
Третя особа у письмових поясненнях від 31.01.2025 проти задоволення позовних вимог також заперечувала.
19.02.2025 судом було відкладено підготовче засідання на 12.03.2025.
Позивач у відповіді на відзив проти доводів відповідача заперечував та вказав, що директор товариства є звільненим з моменту прийняття рішення уповноваженим органом управління товариством, а не з моменту внесення відповідних даних до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань. Також позивачем наголошено, що відповідно до рахунку на оплату №58 від 31 серпня 2022 року оплата цього рахунку означає погодження з умовами поставки товарів. Повідомлення про оплату є обов`язковим, в іншому випадку не гарантується наявність товарів на складі. Товар відпускається за фактом надходження коштів на рахунок постачальника, самовивозом за наявності довіреності та паспорта. Так перерахування коштів було здійснено 02.09.2022 року, ОСОБА_1 на рахунок третьої особи, тобто з урахуванням перерахунку коштів товар мав би бути реалізований з 02.09.2022 року відповідно до договору поставки № 08/22 від 04.08.2022 та рахунку - фактури № 58 від 31.08.2022 року. У позивача були відсутні фізичні, технічні та технологічні складові для здійснення конкретної господарської операції. Окрім того, за твердженнями позивача, перерахування коштів на перевізника, щодо відвантаження товарів та доставки не здійснювався розрахункових документів не має. Оскільки на той момент був відсутній персонал, транспортні засоби для перевезення або виробництва, можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідний термін; наявність ліцензій та інших дозвільних документів.
12.03.2025 судом було оголошено перерву у судовому засіданні до 09.04.2025.
09.04.2025 судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.04.2025.
Представником позивача у судовому засіданні 30.04.2025 було надано усні пояснення по суті справи, згідно яких позовні вимоги підтримано в повному обсязі.
Представником відповідача проти задоволення позовних вимог було надано заперечення.
Представником третьої особи було надано пояснення по справі.
Рішенням від 30.04.2025 судом було відкладено в задоволенні позовних вимог.

06.05.2025 до суду надійшли заяви ОСОБА_1 та Фізичної особи - підприємця Доценка Євгена Сергійовича про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, які сформовані в системі "Електронний суд" 05.05.2025.

Ухвалою від 08.05.2025 судом було призначено розгляд заяв на 21.05.2025.

13.05.2025 позивачем було подано заперечення з приводу заяв відповідача та третьої особи.

Зокрема, позивачем заявлено, що представником відповідача заява про відшкодування судових витрат пов`язаних з надання правничої допомоги саме у такому розмірі необгрунтована, сума фіксованого гонорару неспівмірна зі складністю справи, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів та кількістю засідань. Саме по собі посилання на фіксований розмір гонорару не може бути підставою звільнення заявника від обов`язку доведення співмірності, обґрунтованості та розумності витрат на правничу допомогу.

Одночасно, позивачем наголошено, що третьою особою не було повідомлено до закінчення судових дебатів про подання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Слід зауважити, що у ст.244 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, в тому числі, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

У судовому засіданні 21.05.2025 представником відповідача було підтримано вимоги заяви.

Представники позивача та третьої особи у судове засідання не з`явились, проте, неявка останніх не перешкоджає розгляду заяв у судовому засіданні 21.05.2025.

Розглянувши подані відповідачем та третьою особою заяви та додані до них документи і матеріали, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Частиною 1 ст.123 Господарського процесуального кодексу України передбачено що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Статтею 1 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (ч.3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України).

Частинами 1-2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Щодо заяви третьої особи суд зазначає таке.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 статті 86 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 статті 86 Господарського процесуального кодексу України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами частини 8 ст.129 стаття 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Однак, третьою особою не було заявлено про подання доказів понесення судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, а лише у поясненнях від 31.01.2025 вказано, що орієнтовний розмір таких витрат складає 50 000 грн.

Одночасно, суд приймає до уваги позицію позивача стосовного того, що третьою особою дійсно не дотримано порядку подачі таких доказів.

За таких обставин, враховуючи наведене, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для залишення без розгляду заяви Фізичної особи - підприємця Доценка Євгена Сергійовича

про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Щодо заяви ОСОБА_1 суд зауважує таке.

Наразі, обґрунтовуючи розмір понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 50 000 грн позивачем представлено до матеріалів справи:

- договір про надання правової допомоги від 28.01.2025, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Івановою Наталією Сергіївною, згідно п.1.1 якого адвокат приймає на себе обов`язки, представляти права і законні інтереси клієнта надалі , в суді та здійснювати діяльність адвоката згідно з умовами цього договору з усіма правами представника (захисника) в судовому спорі між ТОВ «АКУСТІК КОНСАЛТІНГ» та клієнтом по справі № 910/289/25, розгляд якої здійснюється у Господарському суді м. Києва щодо стягнення з Клієнта збитків у сумі 642 874 грн. 60 коп. Згідно розділу 4 договору на визначення розміру гонорару адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначені обґрунтованого розміру гонорару. 4.2. гонорар адвоката при виконанні робіт наведених у п. 1.1. та п. 1.2. цього договору вказаний в додатках до цього договору:

- додаток №1 від 28.01.2025 до договору про надання правової допомоги сторони дійшли згоди що гонорар адвоката за виконання робіт вказаних в п. 1.1 та 1.2 у суді першої інстанції складає 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень. Обсяг робіт погоджений сторонами: попередня консультація, написання відзиву на позовну заяву, формування додатків до нього та подання його до суду та іншим учасникам - 25000 грн; представництво інтересів клієнта у суді першої інстанції 25000 грн. Оплата проводиться клієнтом або уповноваженою ним особою готівковим або безготівковим шляхом на рахунок адвоката впродовж 5 (п`яти) днів з дня підписання акту наданих послуг (виконаних робіт) включно при цьому вищезазначена оплата може вноситись частинами або одним платежем;

- прибуткові касові ордери від 01.05.2025 на суму 25 000 грн та від 01.02.2025 на суму 25 000 грн;

- акт наданих послуг від 01.05.2025 на суму 25 000 грн, згідно змісту якого адвокатом відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 28 січня 2025 року, додатку № 1 до договору про надання правової допомоги від 28 січня 2025 року були надані такі послуги по цивільні справі 910/289/25, яка перебуває у провадженні в Господарському суді м. Києва: представництво інтересів клієнта у суді першої інстанції 25000 грн;

- акт наданих послуг від 01.02.2025 на суму 25 000 грн, згідно змісту якого адвокатом відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 28 січня 2025 року, додатку № 1 до договору про надання правової допомоги від 28 січня 2025 року були надані такі послуги по цивільні справі 910/289/25, яка перебуває у провадженні в Господарському суді м. Києва. Попередня консультація та формування правової позиції, написання відзиву на позовну заяву та направлення її до суду та учасникам справи - 25000 грн.

Одночасно, судом враховано, що у відзиві відповідачем було визначено попередній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 50 000 грн.

Судом вказувалось, що позивачем висловлено заперечення з приводу розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу. Зокрема, вказаним учасником судового процесу наголошено, що представником відповідача заява про відшкодування судових витрат пов`язаних з надання правничої допомоги саме у такому розмірі необгрунтована, сума фіксованого гонорару неспівмірна зі складністю справи, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів та кількістю засідань. Саме по собі посилання на фіксований розмір гонорару не може бути підставою звільнення заявника від обов`язку доведення співмірності, обґрунтованості та розумності витрат на правничу допомогу.

Оцінюючи доводи сторін господарський суд зазначає таке.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 статті 86 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 статті 86 Господарського процесуального кодексу України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом з тим чинне процесуальне законодавство також визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За частиною першою статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 Господарського процесуального кодексу України ).

Водночас за змістом частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України ).

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі N 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України , відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у частині п`ятій статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Щодо заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу судом враховано правову позицію Великої палати Верховного Суду, яку висловлено у постанові від 16.11.2022 по справі №922/1964/21. Зокрема, таке.

За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ).

Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі N 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі N 910/12876/19).

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 Цивільного кодексу України.

Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:

фіксованого розміру,погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як "форма винагороди адвоката", але в розумінні Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18.

У постанові від 16.11.2022 по справі №922/1964/21 Великої Палати Верховного Суду також наголошено, що частина третя статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Оцінюючи зміст зазначених приписів, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Велика Палата Верховного Суду також наголосила, що частина третя статті 126 Господарського процесуального кодексу України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Наразі, досліджуючи наведені відповідачем докази, зокрема, опис наданих послуг, який зазначено в актах, враховуючи подані позивачем заперечення щодо розміру судових витрат на правову допомогу, принципи співмірності та розумності судових витрат, обсяг доказів, що підлягали вивченню та аналізу, зважаючи на не складність справи, суд доходить висновку, що заява відповідача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню на суму 25 000 грн.

В іншій частині заява відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката на суму 25 000 грн задоволенню не підлягає.

За таких обставин, враховуючи наведене вище у сукупності, суд дійшов висновку, що за наслідками розгляду справи, з урахуванням відмови в задоволенні позовних вимог, враховуючи ч. 4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати відповідача на професійну правничу допомогу підлягають покладенню на позивача в сумі 25 000 грн.

Керуючись приписами ст.ст.123, 126, 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1 Залишити без розгляду заяву Фізичної особи - підприємця Доценка Євгена Сергійовича про відшкодування витрат на правничу допомогу.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Акустік Консалтінг» (04073, м.Київ, вул.Сирецька, буд.33а, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 25 000 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини додаткового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляційного господарського суду.

Повний текст складено 21.05.2025.

Суддя В.В. Князьков