РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2025Справа № 910/677/25

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 31 943,96 грн

без повідомлення учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду м. Києва з позовом звернулося Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - КП "Київтеплоенерго", позивач) до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - АТ "НАЕК "Енергоатом", відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 31 943,96 грн за надання послуг з централізованого опалення за адресою: м. Київ, вул. Лук`яненка Левка (Тимошенка Маршала), б. 2 Л., кв. 13.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань з повної та своєчасної оплати послуг з централізованого опалення (далі - ЦО), а також зі сплати внесків за обслуговування будинкового вузла комерційного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії (далі ВКО ЦО.

У позові КП "Київтеплоенерго" просить суд стягнути з АТ "НАЕК "Енергоатом" основний борг за послуги з ЦО за період з листопада 2018 по жовтень 2021 у сумі 19 617,24 грн, інфляційну складову боргу у сумі 9 534,33 грн, 3% річних у сумі 2 616,76 грн та заборгованість зі сплати ВКО ЦО за період з березня 2020 по вересень 2024 у сумі 175,63 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2025 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, учасникам справи надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідач, у строк встановлений законом, надав відзив на позов, в якому проти заявлених вимог заперечив, просив відмовити у їх задоволенні, адже вони були заявлені після спливу строку позовної давності. Також відповідач вказав, що первинна документація щодо виконання послуг не була надана позивачем в межах визначеного законом строку, а надані докази не містять обов`язкових реквізитів, а тому вони є неналежними.

Крім того у відзиві АТ "НАЕК "Енергоатом" заявило клопотання про заміну відповідача його правонаступником - АТ НАЕК "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Управління справами" у зв`язку з тим, що станом на час розгляду справи ВП "Управління справами" перетворено в філію "Відокремлений підрозділ "Управління справами" АТ НАЕК "Енергоатом".

Відповідно до ст. 52 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу.

Частиною 2 ст. 4 ГПК України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ч. 1 ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. (частини 1-3 статті 95 Цивільного кодексу України).

Таким чином стороною у справі не може бути філія або відокремлений підрозділ, які не мають статусу юридичною особи.

У даному випадку у спірних правовідносинах відповідачем є юридична особа АТ "НАЕК "Енергоатом", тому заміна відповідача на АТ "НАЕК "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Управління справами" не має будь-якого значення для правильного вирішення спору та подальшого виконання судового рішення.

Отже, розглянувши позовні вимоги та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Установлено, що Розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 1693 від 27.12.2017 «Про деякі питання припинення угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго».

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 591 від 10.04.2018 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Згідно п. 2.2.1 статуту КП «Київтеплоенерго», затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 323 від 13.05.2016 (у редакції розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 1160 від 27.06.2019) предметом діяльності підприємства є надання комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, постачання та розподілу електричної енергії.

Також встановлено, що відповідно до витягу № 59745627 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, АТ "НАЕК "Енергоатом" з 24.05.2016 є власником квартири площею 85 кв.м, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, буд. 2-Л, кв. 13, та під`єднана до мереж тепло- та гарячого водопостачання, а отже, відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Відповідно до ст. 319, 322 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

З набранням чинності Закону України № 1060 від 03.12.2020 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово- комунальних послуг», внесено зміни до організації моделі договірних відносин з виконавцем послуг, а саме - запроваджено укладання публічного договору приєднання.

З усіма фізичними або юридичними особами, які є власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку, які протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, вважаються укладеними публічні договори приєднання за формою, встановленими Правилами надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019, з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 1022 від 08.09.2021.

Матеріали справи свідчать, що 23.05.2022 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (виконавець) та Відокремленим підрозділом «Управління справами» ДП НАЕК «Енергоатом» (споживач) був укладений договір № 30101/68-125-08-22-00986 про надання послуги з постачання теплової енергії до нежитлових приміщень та/або службових квартир, відповідно до якого виконавець зобов`язався надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язався своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором (п. 5 договору).

Крім того 27.05.2022 КП «Київтеплоенерго» (виконавець) та АТ «НАЕК «Енергоатом» (споживач) уклали договір № 30101/68-125-08-22-00998 про надання послуги з постачання гарячої води до нежитлових приміщень та/або службових квартир, відповідно до якого виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу та відшкодовувати витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) в строки і на умовах, що визначені цим договором.

Таким чином правовідносини між сторонами стосовно надання позивачем комунальних послуг та отримання їх відповідачем з 23.05.2022 року врегульовані зазначеними договорами.

Втім, за твердженням позивача, відповідач у період з 11.2018 по 10.2021 також споживав послугу з централізованого опалення (ЦО) в житловому приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, буд. 2-Л, кв. 13, та не сплатив вартість спожитих послуг, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість з ЦО, а також заборгованість за обслуговування будинкового вузла комерційного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії за вказаний період.

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до п. 5, 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

За змістом ч. 1 ст. 9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Також згідно з положеннями ст. 13, 19 та 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 922/4239/16, від 25.09.2019 у справі № 522/401/15-ц та від 10.12.2018 у справі № 638/11034/15-ц.

Крім того у постанові Верховного Суду від 29.11.2019 у справі № 910/12034/18 зазначено, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, проте необхідним є доведення факту надання та споживання таких послуг.

Пунктом 12 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач має право у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води.

Разом з цим відповідачем не надано будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження факту відключення від теплопостачання будинку, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Тимошенка Маршала, буд. 2 Л, кв. 13, у заявлений період у встановленому законодавством порядку та факту погодження такого відключення з компетентними органами.

Споживання відповідачем теплової енергії у період із листопада 2018 року по жовтень 2021 року підтверджується наданими позивачем доказами, які містять інформацію про обсяги та вартість спожитої відповідачем теплової енергії для потреб опалення, а саме: актами про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи, відомостями споживання теплової енергії, відомостями обліку теплової енергії, актами надання послуг з централізованого опалення та актами виконання робіт з внесків за обслуговування вузла комерційного обліку (будинкового) комунальної послуги з постачання теплової енергії.

Судом встановлено, що заборгованість відповідача за опалення у заявленому періоді становить 19 617,27 грн, а за обслуговування будинкового вузла комерційного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії - 175,63 грн.

Доказів на спростування факту наявності вказаної заборгованості перед позивачем відповідач не надав.

Твердження відповідача про те, що акти наданих послуг за вказаний період були сформовані позивачем несвоєчасно, не містять підпису обох сторін, так само як і рахунки на оплату, що були сформовані більше ніж через три роки, хоча мали направлятися споживачу щомісячно, а також акт звірки, який не погоджений споживачем, є неналежними доказами у справі, суд відхиляє, виходячи з наступного.

З приводу наявних в матеріалах справи рахунків на оплату наданих послуг, то суд зазначає, що вони є документами, які містять лише платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати, тобто носять виключно інформаційний характер та не є первинними документами, на що звернув увагу Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 у справі № 915/641/19.

Стосовно долученого позивачем до позовної заяви акту звірки взаєморозрахунків суд враховує, що сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій, оскільки акт звірки є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, а тому суд його не приймає до уваги.

Натомість акти наданих послуг за своєю суттю є первинними документами в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і безпосередньо слугують підставою для оплати таких послуг. При цьому час формування зазначених актів та відсутність на них підпису споживача (відповідача) не анулює обов`язку позивача з фактичної сплати вартості спожитої послуги.

Згідно з позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 04.09.2023 у справі № 910/5352/21, акт надання послуг, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими. Отже постачальник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання споживача до підписання акта приймання-передавання товарної продукції, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта.

Поряд з цим у матеріалах справи наявні інші докази на підтвердження обставин щодо постачання теплової енергії на об`єкт відповідача за адресою: м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, буд. 2-Л, кв. 13, зокрема, є корінці нарядів про включення та відключення опалення, відомості споживання теплової енергії, відомості обліку теплової енергії.

Таким чином доводи відповідача щодо неналежності актів надання послуг з постачання теплової енергії, що свідчить про відсутність обов`язку в АТ "НАЕК "Енергоатом" зі сплати наданих послуг, є необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до п. 18 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» від 21.07.2005 № 630 (чинної в період, за який виникла заборгованість) розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, враховуючи, що факт постачання позивачем теплової енергії відповідачу підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не був спростований, позовні вимоги про стягнення 19 617,24 грн - заборгованості за послугу з централізованого опалення та 175,63 грн - заборгованості за обслуговування будинкового вузла комерційного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Стосовно заявленого відповідачем клопотання про сплив строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відтак позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Отже, з урахуванням приписів зазначеної норми, трирічний строк звернення з позовом про стягнення з відповідача суми основного боргу за листопад 2018 року станом на день звернення з позовом до суду є таким, що закінчився відповідно у грудні 2021.

При цьому предметом спору у даній справі є періодичні платежі, а отже, позовна давність застосовується щодо кожного періоду (місяця), за який виникла заборгованість.

Згідно з ч. 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Водночас суд враховує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з 12.03.2020 на всій території України був встановлений карантин, який неодноразово продовжувався до 30.06.2023 (постанова Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»).

Правові позиції щодо перебігу позовної давності у вказаний період були викладені в постановах Верховного Суду від 01.09.2022 у справі № 910/14346/21, від 31.05.2022 у справі № 926/1812/21, відповідно до яких строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк дії карантину відповідно до Закону України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій в зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Так, згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

З огляду на зазначене та враховуючи, що закінчення строку позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості, яка виникла за період з листопада 2018 року по жовтень 2021 року припало на період дії карантину, строк звернення з відповідними вимогами до суду відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України продовжено і відсутні підстави вважати, що позовна давність щодо вказаних вимог спливла.

Таким чином клопотання відповідача про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає.

Окрім основного боргу позивачем також заявлено до стягнення інфляційні втрати у сумі 9 534,32 грн та 3% річних у сумі 2 616,76 грн, нараховані за період з 01.11.2018 по 30.09.2024.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання в вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

При перерахунку заявлених до стягнення інфляційних втрат суд враховує, що у вказаний вище період відповідач фактично споживав житлово-комунальні послуги (централізоване опалення) без укладення письмового договору про надання житлово-комунальних послуг, відтак, відповідач мав здійснювати оплату за спожиті послуги не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяця (в строки, визначені законом).

При цьому сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Таким чином, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних втрат.

Отже, перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, наданий позивачем за період з листопада 2018 року по вересень 2024 року, суд встановив, що розрахунки ним виконані неправильно, адже, як зазначено вище, відповідач повинен був здійснювати оплату за спожиті послуги не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяцем, відтак, початком періоду нарахування 3% річних є 21.12.2018, а інфляційних втрат - січень 2019 року.

За розрахунком суду загальний розмір інфляційних втрат та 3% річних є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення, а тому, враховуючи положення ч. 1 ст. 14 ГПК України, згідно якої суд розглядає справу в межах заявлених вимог, задоволенню підлягають позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат у сумі 9 534,33 грн та 3% річних у сумі 175,63 грн, як просив позивач.

Отже позов КП "Київтеплоенерго" підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73-79, 129, 236-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 31 943,96 грн задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ідентифікаційний код: 24584661) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (01001, м. Київ, площа Івана Франка, буд. 5, ідентифікаційний код: 40538421) заборгованість за послуги з централізованого опалення у сумі 19 617 (дев`ятнадцять тисяч шістсот сімнадцять) грн 24 коп., заборгованість зі сплати внесків за обслуговування будинкового вузла комерційного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії у сумі 175 (сто сімдесят п`ять) грн 63 коп., інфляційні втрати у сумі 9 534 (дев`ять тисяч п`ятсот тридцять чотири) грн 33 коп., 3 річних у сумі 2 616 (дві тисячі шістсот шістнадцять) грн 76 коп. та судовий збір в сумі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп.

Повне рішення складене 13 травня 2025 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного рішення.

Суддя Головіна К.І.