ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 рокум. Кропивницький Справа № 912/642/25

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Закуріна М.К. (надалі Суд), розглянувши справу

за позовом ОСОБА_1

до Приватного підприємства «Гідрополіс»

про припинення трудових відносин,

за участю:

секретаря судового засідання - Рудченко І.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

у с т а н о в и в:

ДІЇ ТА АРГУМЕНТИ ПОЗИВАЧА

13.03.2025 ОСОБА_1 звернулась із позовом до ПП «Гідрополіс» і просить зобов`язати ПП «Гідрополіс» звільнити її з просади директора підприємства з 4 лютого 2025 року.

У подальшому, 16.04.2025 ОСОБА_1 подала заяву про зміну предмету позову, в якій просила припинити трудові відносини з ПП «Гідрополіс» у зв`язку зі звільненням за власним бажанням з 04.02.2025.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 вказала, що:

- на підставі наказу № 2 від 02.01.2020 приступила до виконання обов`язків директора ПП «Гідрополіс» з 03.01.2020;

- з вересня 2020 року підприємство не працює, в штаті перебуває лише один працівник директор;

- з вересня 2020 року по 08.02.2025 вона перебувала у відпустці без збереження заробітної плати;

- засновник ПП «Гідрополіс» ігнорує неодноразові звернення вирішити питання її звільнення;

- 21.01.2025 вона звернулась із письмовою заявою про звільнення за власним бажанням до засновника ПП «Гідрополіс» ОСОБА_2 та повідомленням про скликання Загальних зборів ПП «Гідрополіс»;

- 03.02.2025 засновник підприємства ОСОБА_2 прибув за адресою місцезнаходження підприємства, проте відмовився проводити Загальні збори та складати протокол;

- ПП «Гідрополіс» своєю бездіяльністю позбавило її права вільного вибору місця, виду діяльності та роду занять, порушило її трудові права, гарантовані Конституцією та законами України.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ ТА РІШЕННЯ СУДУ

Ухвалою від 17.03.2025 Суд відкрив провадження у справі за правилами загального провадження та установив сторонам строки для подачі процесуальних заяв. Зокрема, ПП «Гідрополіс» відзив на позов не подало.

Суд зазначає, що ухвала про відкриття провадження у справі, яка направлялась ПП «Гідрополіс», повернулась до суду 26.03.2025 без вручення. Втім, кореспонденція направлялась за адресою, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Крім цього, ПП «Гідрополіс» не виконало вимогу суду та не зареєструвало Електронний кабінет, як це передбачено частиною 6 статті 6 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, Суд вжив належні заходи щодо повідомлення ПП «Гідрополіс» про заявлений до нього позов та його судовий розгляд.

Підготовче провадження Суд здійснив у засіданні, яке відбулося 15.04.2025, а справу по суті розглянув у засіданні 21.05.2025.

УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ

Згідно зі Статутом ПП «Гідрополіс», затвердженого рішенням засновника № 1 від 03.01.2019 (а.с. 9-21):

- Підприємство створюється з метою отримання прибутку в процесі здійснення фінансово-господарської діяльності, а також іншої, не заборонено чинним законодавством України діяльності, в тому числі зовнішньоекономічної (пункт 4.1);

- Підприємство самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним йому майном. Підприємство не відповідає за зобов`язаннями Засновника та його Учасників, окрім схвалених Засновником зобов`язань (пункт 6.5);

- Засновник та Учасники Підприємства не відповідають за зобов`язаннями Підприємства і несуть ризик збитків, пов`язаних з його діяльністю, лише у межах вартості своїх вкладів (часток), окрім випадків, встановлених чинним законодавством України (пункт 6.6);

- Засновником та Учасником Підприємства є ОСОБА_2 (пункт 3.1);

- одноособовий виконавчий орган Підприємства Директор Підприємства (пункт 14.2);

- вищим органом Підприємства є Засновник Підприємства (пункт 15.1);

- до компетенції Засновника відноситься призначення та звільнення Директора Підприємства та делегування йому відповідних повноважень (пункт 15.14.3).

Як слідує з пункту 2 Рішення засновника № 1 від 02.01.2020 (а.с. 28) та наказу № 2 від 02.01.2020 (а.с. 29) ОСОБА_1 призначено на посаду керівника (директора) ПП «Гідрополіс» з 03.01.2020.

На підставі наказів від 31.08.2020, 30.10.2020, 31.12.2020, 26.02.2021, 30.04.2021, 30.06.2021, 31.08.2021, 01.10.2021, 31.12.2021, 26.03.2022, 25.04.2022, 25.05.2022, 23.08.2022, 21.11.2022, 19.02.2023, 20.05.2023, 18.08.2023, 16.11.2023, 14.02.2024, 14.05.2024, 12.08.2024 та 10.11.2024 (а.с. 42-63) ОСОБА_1 перебувала у відпустці без збереження заробітної плати з 01.09.2020 по 08.02.2025.

В подальшому, 21.01.2025 ОСОБА_1 направила на адресу Засновника заяву від 21.01.2025 про звільнення з посади директора за власним бажанням з 04.02.2025 (а.с. 30), повідомлення про скликання загальних зборів ПП «Гідрополіс» з наступним порядком денним: про обрання голови загальних зборів; про звільнення ОСОБА_1 з посади директора приватного підприємства; про обрання нового директора приватного підприємства; про призначення уповноваженого для проведення державної реєстрації вказаних вище змін в уповноважених органах (а.с. 31) та наказ № 1 від 21.01.2025 «Про скликання загальних зборів» (а.с. 32). Як слідує з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 215 (а.с. 34), засновник отримав зазначені документи 28.01.2025.

Крім цього, 29.01.2025 ОСОБА_1 та засновник ПП «Гідрополіс» ОСОБА_2 підписали акт прийому-передачі документів, за пунктом 1 якого ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_2 прийняв оригінал статуту ПП «Гідрополіс» (а.с. 41).

Відтак, спір виник внаслідок неможливості ОСОБА_1 звільнитись із займаної посади директора, оскільки на загальні збори, призначені на 03.02.2025, єдиний учасник не прибув (за твердженням Позивача Засновник ОСОБА_2 прибув, проте відмовився проводити загальні збори), на підставі чого Позивач звернувся до суду з позовом про припинення та визнання трудових відносин припиненими з 04.02.2025 у зв`язку зі звільненням з посади директора.

ОЦІНКА УСТАНОВЛЕНИХ ОБСТАВИН

Положеннями статті 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Конституційний Суд України в абзацах другому та четвертому пункту 3.2 свого Рішення № 1-рп/2010 від 12.01.2010 у справі № 1-2/2010 за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний фінансово-правовий консалтинг» про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦК України, посилаючись на положення законів, що регулюють цивільно-правові відносини, а саме частину першу статті 98 та частину першу статті 99 ЦК України, а також чинні на той час частину першу статті 23, пункт «г» частини п`ятої статті 41, частину першу статті 59 Закону України «Про господарські товариства» і частину п`яту статті 58 Закону України «Про акціонерні товариства», виснував, що підставою набуття виконавчим органом товариства повноважень є факт його обрання (призначення) загальними зборами учасників (акціонерів) або укладення із членом виконавчого органу товариства трудового договору, який від імені товариства може підписувати голова наглядової ради чи особа, уповноважена на те наглядовою радою.

При цьому, Конституційний Суд України наголосив, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а корпоративних правовідносин, що виникають між товариством і особами, яким довірено повноваження з управління ним.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово підтримувала ці висновки, зокрема, в постановах від 10.09.2019 у справі № 921/36/18 та від 30.01.2019 у справі № 145/1885/15-ц, де також виснувала, що хоча такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини.

За частинами 1 та 2 статті 97 ЦК України управління товариством здійснюють його органи загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Частинами першою - четвертою статті 99 ЦК України передбачено, зокрема, що загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб.

Відповідно до частини 1 статті 62 Господарського кодексу України підприємством є самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

За частиною 1 статті 113 ГК України приватним підприємством визнається підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, іноземців, осіб без громадянства та його (їх) праці чи з використанням найманої праці, а також підприємство, що діє на основі приватної власності суб`єкта господарювання - юридичної особи.

У частині 1 статті 63 ГК України передбачена класифікація підприємств за ознакою форми власності. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11.06.2019 у справі № 917/1338/18 (провадження № 12-23гс19) погодилась із висновком, сформульованим у постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 917/1887/17, що характеристика юридичної особи як приватного підприємства це характеристика того, на підставі якої власності його створено.

Отже, приватне підприємство це не окрема організаційно-правова форма юридичної особи, а класифікуюча ознака юридичних осіб залежно від форми власності.

Разом із цим за ознакою наявності чи відсутності учасників юридичні особи поділяються на товариства та установи, у зв`язку із чим приватне підприємство є товариством, оскільки воно має хоча б одного учасника.

Відповідно до частини 1 статті 84 ЦК України товариства, які здійснюють підприємницьку діяльність з метою одержання прибутку та наступного його розподілу між учасниками (підприємницькі товариства), можуть бути створені лише як господарські товариства (повне товариство, командитне товариство, товариство з обмеженою або додатковою відповідальністю, акціонерне товариство) або виробничі кооперативи чи сільськогосподарські кооперативи, сільськогосподарські кооперативні об`єднання, що діють з метою одержання прибутку. Отже, якщо приватне підприємство створене для ведення підприємницької діяльності й розподілу прибутку між учасниками (засновниками), то таке приватне підприємство є підприємницьким товариством.

Встановлення виду підприємницького товариства, до якого належить приватне підприємство, а саме, що приватне підприємство є господарським товариством (зокрема, товариством з обмеженою або додатковою відповідальністю) або кооперативом (зокрема, сільськогосподарським кооперативом, сільськогосподарським кооперативним об`єднанням), у кожному конкретному випадку зумовлюватиме застосування до спірних правовідносин відповідного законодавства, зокрема законів України «Про господарські товариства», «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», «Про кооперацію», «Про сільськогосподарську кооперацію».

Для визначення виду підприємницького товариства, до якого належить ПП «Гідрополіс» у цій справі, слід виходити з того, що воно створене з метою отримання прибутку в процесі здійснення фінансово-господарської діяльності (пункт 4.1. Статуту); засновником та учасником підприємства є ОСОБА_2 (пункт 3.1 Статуту); Підприємство самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним йому майном (пункт 6.5 Статуту); Засновник та Учасники Підприємства не відповідають за зобов`язаннями Підприємства і несуть ризик збитків, пов`язаних з його діяльністю, лише у межах вартості своїх вкладів (часток), окрім випадків, встановлених чинним законодавством України (пункт 6.6 Статуту).

Відтак, у Статуті зазначено, що Засновник не несе відповідальність за зобов`язаннями приватного підприємства. Підприємство не випускає акції, а тому воно не може бути акціонерним товариством.

Отже, за загальним правилом учасники (засновники) не несуть відповідальності за зобов`язаннями приватного підприємства (якщо інше не встановлено статутом). У такому випадку Підприємство не є повним або командитним товариством чи товариством з додатковою відповідальністю, а відповідно до статті 84 ЦК України, яка встановлює вичерпний перелік підприємницьких товариств, таке підприємство може бути лише товариством з обмеженою відповідальністю або виробничим кооперативом (сільськогосподарським кооперативом, сільськогосподарським кооперативним об`єднанням).

Визначальною ознакою кооперативу є те, що один член кооперативу має лише один голос у вищому органі (абзац 4 ст. 4 Закону України «Про кооперацію», абзац 1 частини 3 статті 4 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію»), з можливістю мати у певних випадках додаткову кількість голосів (абзац 2 частини 3 статті 4 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію»). Отже, оскільки статутом Підприємства не встановлено, що один член (засновник, учасник) має один голос у вищому органі, зокрема, з можливістю мати додаткову кількість голосів і взагалі у Статуті визначено, що у Підприємства один учасник Засновник, то Підприємство не є кооперативом.

У зв`язку із цим Суд дійшов висновку, що ПП «Гідрополіс» є товариством з обмеженою відповідальністю.

Відповідно до статті 28 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган.

Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», до компетенції загальних зборів учасників належать: обрання одноосібного виконавчого органу товариства або членів колегіального виконавчого органу (всіх чи окремо одного або декількох з них), встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу товариства.

Отже, за загальним правилом створення (обрання) виконавчого органу товариства відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства (частина 1 статті 99 ЦК України, пункт 7 частини 2 статті 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю»). Це рішення породжує між особами, яких воно стосується, корпоративні відносини, у яких обрана особа наділяється повноваженнями з управління. Ці корпоративні відносини також є підставою для виникнення відносин представництва товариства перед третіми особами, а також трудових відносин, що регулюються законодавством про працю, та виникають у зв`язку з укладенням в установленому порядку (частина 12 статті 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю») з одноосібним виконавчим органом (членом колегіального виконавчого органу) трудового договору (контракту).

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.09.2023 у справі № 127/27466/20 врахувала, що позовні вимоги про визнання трудових правовідносин припиненими, або про звільнення, або про припинення трудових правовідносин та/або правовідносин представництва у такому спорі спрямовані насамперед на припинення правовідносин з управління, які існують між директором та товариством.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду про застосування в подібних правовідносинах положень законодавства про працю, зокрема, статті 38 КЗпП України, викладених у постановах від 24.12.2019 у справі №758/1861/18, від 17.03.2021 у справі №761/40378/18 та від 19.01.2022 у справі №911/719/21, зокрема, в частині тверджень про те, що відповідно до трудового законодавства України керівник товариства (директор), як і будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення письмово за два тижні, а також про те, що визначальним при вирішенні справ цієї категорії є не перевірка дотримання керівником юридичної особи порядку скликання загальних зборів учасників товариства, а волевиявлення працівника на звільнення з роботи та дотримання ним процедури звільнення, передбаченої частиною першою статті 38 КЗпП України. Необхідність такого відступу зумовлена тим, що у справах №761/40378/18, №758/1861/18 та №911/719/21 Верховний Суд застосував норми законодавства про працю та поклав їх в основу своїх висновків, зроблених у спорах за позовами директорів, які були обрані рішеннями загальних зборів учасників, за відсутності встановлених судами обставин укладення з ними трудових договорів (контрактів), що суперечить викладеним вище висновкам Великої Палати Верховного Суду.

За частиною 1 статті 98 ЦК України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства.

Положеннями частини 1 статті 31 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» визначено, що загальні збори учасників скликаються у випадках, передбачених цим Законом або статутом товариства, а також: з ініціативи виконавчого органу товариства; на вимогу наглядової ради або ради директорів товариства; на вимогу учасника або учасників товариства, які на день подання вимоги в сукупності володіють 10 або більше відсотками статутного капіталу товариства.

Стаття 32 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» визначає порядок скликання загальних зборів учасників товариства.

Водночас стаття 37 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» передбачає особливості проведення загальних зборів учасників товариством, що має одного учасника. Так, відповідно до частини 2 цієї статті до товариства з одним учасником не застосовуються положення статей 32 - 36 цього Закону, а інші положення цього Закону застосовуються з урахуванням положень частини першої цієї статті.

Відповідно до наведених вище матеріалів справи, а також згідно з витягом із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПП «Гідрополіс» має одного учасника ОСОБА_2 .

Із урахуванням особливостей, передбачених статтею 37 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», Суд виснує, що Позивач у справі дотрималась порядку скликання загальних зборів учасників товариства в частині повідомлення про проведення зборів.

За змістом частини 13 статті 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» повноваження одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу можуть бути припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень лише шляхом обрання нового одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу або тимчасових виконувачів їхніх обов`язків.

Разом із тим, за частиною 2 статті 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», обрання одноосібного виконавчого органу товариства або членів колегіального виконавчого органу (всіх чи окремо одного або декількох з них), встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу товариства належить до компетенції загальних зборів учасників. За частиною 3 статті 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», питання, передбачені частиною другою цієї статті, та інші питання, віднесені законом до компетенції вищого органу товариства, не можуть бути віднесені до компетенції інших органів товариства, якщо інше не випливає з цього Закону.

Таким чином, обрання одноосібного виконавчого органу товариства або членів колегіального виконавчого органу є виключною компетенцією загальних зборів учасників (рішення учасника), яке реалізується після розгляду питання щодо припинення повноважень діючого одноосібного виконавчого органу.

Також Суд враховує, що Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» передбачено право внесення до порядку денного будь-яких змін за згодою всіх учасників товариства (частина 10 статті 32), а також прийняття рішення з питань, не включених до порядку денного загальних зборів учасників (частина 5 статті 33).

Суд зауважує, що написання ОСОБА_1 заяви про звільнення за власним бажанням, ініціювання проведення позачергових загальних зборів із винесенням питання звільнення директора на порядок денний, свідчать про те, що Позивач дотрималась процедури звільнення із займаної посади директора підприємства.

Однак, уповноважений на звільнення з посади директора керівний орган відповідача проігнорував повідомлення Позивача про бажання реалізувати своє право на вільний вибір трудової діяльності, не розглянув по суті її заяву про звільнення протягом передбачених законодавством строків, не виконав покладених на нього обов`язків, тим самим допустив порушення трудових прав позивача.

У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, зокрема через неможливість зібрати Загальні збори, керівнику із метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими.

ВИСНОВКИ З ПРЕДМЕТУ СУДОВОГО РОЗГЛЯДУ

На підставі викладеного, за результатами оцінки доказів, Суд висновує, що ПП «Гідрополіс» порушило право ОСОБА_1 на припинення трудових відносин, а відтак обраний нею спосіб захисту направлений на відновлення її трудових прав, гарантованих Конституцією України.

За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Судовими витратами у справі є витрати ОСОБА_1 на сплату судового збору у сумі 3028 грн відповідно до платіжної інструкції № 0.0..1 від 11.02.2025, які на підставі положень статті 129 ГПК України покладаються на ПП «Гідрополіс».

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 129, 238 та 240 ГПК України,

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати припиненими трудові відносини між ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та Приватним підприємством «Гідрополіс» (25019, м. Кропивницький, вул. Квіткова, б. 12; ідентифікаційний код 42763123) з 04.02.2025 у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 з посади директора Приватного підприємства «Гідрополіс» за власним бажанням на підставі частини 1 статті 38 Кодексу законів про працю України.

3. Стягнути з Приватного підприємства «Гідрополіс» (25019, м. Кропивницький, вул. Квіткова, б. 12; ідентифікаційний код 42763123) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 3028 грн компенсації по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Скорочене рішення Суд оголосив у засіданні 21.05.2025

Повне рішення Суд склав 22.05.2025

Суддя М.К. Закурін

Копії рішення направити:

- ОСОБА_1 в електронній формі до електронного кабінету;

- ПП "Гідрополіс": 25019, м. Кропивницький, вул. квіткова, б. 12.