ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"15" травня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/181/25
Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу №916/181/25

За позовом: Акціонерного товариства Українська залізниця (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5; )

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Ексімтранс (65049, м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, буд. 6, корпус 1; )

Про стягнення 1596,96 грн.

Встановив: Акціонерне товариство Українська залізниця звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Ексімтранс про стягнення 1596,96 грн. заборгованості по Договору.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.01.2025р. прийнято позовну заяву Акціонерного товариства Українська залізниця до розгляду та відкрито провадження у справі №916/181/25. Справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у порядку письмового провадження. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог ст.166 ГПК України протягом 10 днів з дня отримання відзиву. Встановлено відповідачу строк для подання заперечень із урахуванням вимог 167 ГПК України, протягом 10 днів з дня отримання відповіді на відзив. Роз`яснено сторонам про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч.7 ст. 252 ГПК України.

11.02.2025р. до суду відповідачем надано відзив.

21.02.2025р. до суду позивачем надано відповідь на відзив.

03.03.2025р. до суду відповідачем надано заперечення.

11.03.2025р. позивачем надано додаткові пояснення.

Згідно з приписами статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013, Папазова та інші проти України від 15.03.2012).

Європейський суд щодо тлумачення положення розумний строк в рішенні у справі Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи необхідність повного та всебічного розгляду справи із забезпеченням принципу змагальності та створення сторонам, які беруть участь у справі, необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, суд розглянув вказану справу у розумний строк.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив.

В обґрунтування поданого позову, позивачем було зазначено суду, що між Акціонерним товариством Українська залізниця та Товариством з обмеженою відповідальністю Ексімтраст укладено Договір № ПЗ/В-235562/НЮ від 05.10.2023р., за умовами якого Виконавець зобов`язується протягом дії цього Договору за дорученням Замовника надавати послуги з технічного обслуговування з відчепленням у процесі експлуатації вантажних вагонів в обсязі ТОв-1 і ТОв-2 (надалі по тексту - ТОв), що є власністю Замовника, знаходяться в його користуванні на законних підставах (оренда, лізинг, оперування відповідно до інформаційної довідки «Картотечні дані СОСВАГ УЗ 2610У», тощо), несправність яких виявлена в районі обслуговування Виконавця, а Замовник зобов`язується сплатити рахунки за надані послуги.

Пунктами 1.2. та 1.3. Договору передбачено, що необхідність проведення вантажному вагону ТОв визначають оглядачі вагонів з боку Виконавця, усунення Виконавцем несправностей, що виникли під час експлуатації вантажних вагонів Замовника, виконується згідно з вимогами нормативних документів.

Послуги за цим Договором надаються замовнику на усіх станціях розташування пунктів технічного обслуговування вагонів з відчепленням Виконавця в межах регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на умовах 100% передоплати (п. 1.4. Договору).

Остаточна вартість ремонту визначається за Актами приймання-передачі наданих послуг та окремими рахунками за послуги, що надані у межах цього Договору. Остаточний розрахунок за цим Договором між Сторонами проводиться протягом 10 (десяти) робочих днів з дати підписання Актів приймання-передачі наданих послуг Замовником (п.3.2. Договору).

Сторони домовилися, що у разі якщо через затримку вагонів Замовника з його документально підтвердженої вини на станційних коліях виробничого підрозділу Виконавця - вагонному депо нараховується плата за простій вагона, відповідно до вимог Правил користування вагонами і контейнерами та Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги та Коефіцієнтів, що застосовуються до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, то Замовник сплачує Виконавцю цю плату за весь час знаходження (простою) вагонів Замовника на станційних коліях на підставі підтверджуючих документів та окремого рахунку Виконавця протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання вказаних документів та рахунку Замовником (п.3.4. Договору).

Відповідно п. 3.5. Договору, витрати Виконавця при проведенні маневрових робіт та інші витрати регіональної філії, оплачуються Замовником на підставі окремого(их) рахунку(ів) Виконавця, протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання рахунку Замовником. Розрахунок проводиться за фактичними витратами Виконавця згідно умов Договору та документів наданих станцією.

Позивачем було зазначено суду, що 26 грудня 2023 року в складі потягу № 3126 на станцію Жмеринка прибув порожній вантажний вагон № 61123337 типу піввагон, власності відповідача.

Працівниками позивача, а саме оглядачами вагонів Експлуатаційного вагонного депо Жмеринка при огляді даного вагону була виявлена несправність запору люка. Дана несправність вагону, яка з огляду на дотримання норм безпеки руху, забороняла подальший рух вагону до станції призначення.

У зв`язку із чим даний вагон був забракований в ремонт (ТОв-2), на нього було складено Повідомлення про ремонт або технічне обслуговування вагону (форма ВУ-23М) від 26.12.2023 № 8014.

За поясненнями позивача, в подальшому вагон був затриманий, відчеплений від складу потяга, яким прибув на станцію, поданий на станційну колію ст. Жмеринка та про початок затримки вагону № 61123337 складено акт загальної форми ГУ-23 від 26.12.2023 № 9790.

Як вказує позивач, про закінчення затримки вагону №61123337 складено акт загальної форми ГУ-23 від 29.12.2023 № 9926. Експлуатаційним вагонним депо Жмеринка було проведено технічне обслуговування з відчепленням вантажного вагону №61123337. Підтвердженням виконання технічного обслуговування з відчепленням даного вагону є Дефектна відомість форми ВУ-22 на вантажний вагон № 61123337, Повідомлення про ремонт або технічне обслуговування вагону форми ВУ-23М від 26.12.2023 року №8014, Повідомлення про приймання вантажних вагонів із технічного обслуговування форми ВУ-36М від 03.01.2024 року № 0088.

Позивачем було пояснено суду, що ним виконано прийняті на себе зобов`язання по виконанню ремонтних робіт в обсягах, необхідних для подальшої експлуатації вантажних вагонів, а відповідачем, у свою чергу, прийнято виконання цих робіт у вказаних обсягах без будь яких зауважень. Разом з тим, від відповідача претензій щодо виявлення відхилень при виконанні позивачем робіт або їх неналежної якості не надходило, будь які заперечення щодо повного та належного виконання позивачем ремонтних робіт з боку відповідача відсутні.

За посиланням позивача, експлуатаційне вагонне депо Жмеринка виставило відповідачу рахунок на оплату послуг за проведене технічне обслуговування з відчепленням вагону № 61123337 від 23.01.2024 №54/398, на суму 1580,37 грн. Даний рахунок був оплачений, що підтверджується повідомленням (форми ФРУ № 13) від 22.02.2024 № 12317.

Проте, до проведення ремонту, вагон №61123337 знаходився на коліях ст.Жмеринка та стосовно нього ст. Жмеринка було надано обов`язкові залізничні послуги, а саме: - користування вагонами, що підтверджується Відомістю плати за користування вагонами (форма ГУ-46) № 04010007, Пам`яткою про подавання вагонів (форма ГУ-45) №222, Пам`яткою про забирання вагонів (форма ГУ-45) № 3, відповідно до яких вагон платно знаходився на станційних коліях 63 год 26хв (округлюється до 63 год); - зберігання вагону, що підтверджується накопичувальною карткою (форма ФДУ-92) від 29.12.2023 №29123324, Актами загальної форми (форма ГУ-23): від 29.12.2023 №9928, від 29.12.2023 №9926, від 26.12.2023 №9790, відповідно до яких вагон платно зберігався 2 доби.

Плата користування вагонами та зберігання вантажів вагонів передбачена згідно розділу V та пункту 2 Розділу III «Збірника тарифів перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги», затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 №317.

За посиланням позивача, від відповідача не було нарікань до якості та комплексу наданих послуг з ремонту, а також щодо невиконання чи не вчасного виконання умов Договору від 05.10.2023 за № ПЗ/В-235562/НЮ.

Таким чином, Позивач повністю виконав узяті на себе зобов`язання відповідно до умов Договору та забезпечив безпеку руху вагону і збереження вантажу Відповідача.

При цьому, як вказує позивач, Експлуатаційне вагонне депо Жмеринка понесло певні витрати на загальну суму 1596,96 грн з ПДВ. Оскільки, за надані залізничні послуги на станційних коліях станцією Жмеринка з особового рахунку Експлуатаційного вагонного депо Жмеринка регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» були списані грошові кошти в сумі 1330,80 грн без ПДВ (1596,96 грн з ПДВ), за користування вагоном та зберігання вантажу вагону № 61123337.

Позивачем було виставлено Відповідачу рахунки на оплату послуг за користування вагона №61123337 від 26.01.2024 № 72/398 на суму 1523,76 грн з ПДВ, за зберігання вантажу вагона №61123337 від 31.01.2024 №135/398 на суму 73,20 грн з ПДВ, проте, рахунки залишилися без оплати.

Таким чином, як вважає позивач, відповідач повинен сплатити АТ «Укрзалізниця» (експлуатаційному вагонному депо Жмеринка) кошти в сумі 1596,96 грн.

В обґрунтування поданого позову позивачем було зазначено суду, що належним і допустимим доказом на підтвердження факту настання відповідних подій - затримки вагонів на станції, у зв`язку з якими позивачем здійснено нарахування плати за користування вагоном відповідно до поданих відомостей, є акт загальної форми ГУ-23, що складений згідно з додатком № 6 до Правил користування.

Факт затримки вагонів у встановленому порядку зафіксовано актами загальної форми ГУ-23, в яких вказано час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери були складені акти загальної форми ГУ-23: від 26.12.2023 № 9790, від 29.12.2023 № 9926, від 29.12.2023 № 9928.

Надаючи відзив на позовну заяву, відповідачем було зазначено суду, що 26.12.2023 року на станції Жмеринка регіональної філії «Південно-Західної залізниці» Акціонерного товариства «Українська залізниця» було виявлено несправність у вагоні № 61123337 (порожній) власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Ексімтраст» (несправність запору люка). Про що складено Повідомлення про ремонт або технічне обслуговування вагону ф. ВУ-23 М) № 8014 від 26.12.2023 року о 02:53 (форма ВУ-23М) - документ, що засвідчує технічно несправний стан вагона, і є підставою для перерахування вагонів із робочого парку до неробочого до числа несправних. Рахунку для попередньої 100% оплати від Виконавця на електрону адресу вказану в пункті 2.1. Договору вагон №6112337 не надходило.

Відповідачем було зазначено суду, що 29.12.2023 о 06:05 згідно пам`ятки про подавання вагонів (ф. ГУ-45) № 222 вагон № 61123337 було подано на ремонтні колії ВЧДЕ-4 регіональної філії «Південно-Західна залізниця», для виконання технічного обслуговування вищевказаних вантажних вагонів з відчепленням від складу потяга (далі - ТОв-2).

Після виконання технічного обслуговування на вагон № 61123337 було оформлено Повідомлення (ф. ВУ-36М) № 0088 від 03.01.2024 року. Форма ВУ-36М - документ, що засвідчує виконання ремонту вагона у повній відповідності до чинної нормативної документації, настанов з ремонту та підтверджує придатність вагона для подальшої експлуатації.

На підставі повідомлення відремонтовані вагони знімаються з обліку несправних та перераховуються у робочий парк. 03.01.2024 року о 17 год. 10 хв. було складено Пам`ятку про забирання вагонів № 3 (ф. ГУ-45). Після виконання технічного обслуговування з відчепленням Товариство з обмеженою відповідальністю «Ексімтраст» отримало відповідний пакет документів.

Разом з цим, як вказує відповідач, надано складено Акт загальної форми на віднесення на відповідальність вантажовласника (ВЧДЕ-4) рф «Південно-Західна залізниця» (ф. ГУ-23) № 9790 від 26.12.2023 року обставинами, що викликали складання Акту № 9790 визначено Затримка вагона в очікуванні подачі на колію вагоноремонтного підрозділу АТ «Укрзалізниця» з вини володільця вагона з причин несправність запору люка та надано складено Акт загальної форми на віднесення на відповідальність вантажовласника (ВЧДЕ-4) рф «Південно-Західна залізниця» (ф. ГУ-23) № 9926 від 29.12.2023 року обставинами, що викликали складання Акту № 9926 визначено Затримка вагона в очікуванні подачі на колію вагоноремонтного підрозділу АТ «Укрзалізниця» з вини володільця вагона з причин несправність запору люка.

Відповідачем було звернуто увагу суду та зазначено, що обставинами, що викликали складання Акту № 9926, 9790 є несправність. Відповідно це підстава для перерахування вагонів із робочого парку до неробочого до числа несправних, ані як для затримки вагону. По всім випадкам технічного обслуговування з відчепленням АНП прийняті та оплачені в обсязі проведеного обслуговування (ремонту) відповідно до Договору ПЗ/ В-255562НЮ.

Відповідачем було зазначено суду, що проаналізував надані документи Товариство з обмеженою відповідальністю «Ексімтраст» відмовилось від сплати та підписання рахунку № 72/398 та АВР № 72/398 від 26.01.2024 року за безпідставно нараховану плату за користування вагона № 61123337, у сумі 1523,76 грн з ПДВ та від рахунку № 135/398 та АВР № 135/398 від 31.01.2024 року за безпідставно нарахування збору за зберігання вагона № 61123337, у сумі 73,20 грн. з ПДВ в повному обсязі, з наданням письмових пояснень.

За поясненнями відповідача, Актом загальної форми № 9790 (ф. ГУ-23) від 26.12.2023 року, визначені обставини, що викликали затримку вагона, а саме «Затримка вагона в очікуванні подачі на колію вагоноремонтного підрозділу АТ «Укрзалізниця» з вини володільця вагона з причини несправність запору люка. Час початку затримки вагонів 26.12.2023 14:39».

Актом загальної форми № 9926 (ф. ГУ-23) від 29.12.2023 року, визначені обставини, що викликали затримку вагона, а саме «Затримка вагона в очікуванні подачі на колію вагоноремонтного підрозділу АТ «Укрзалізниця» з вини володільця вагона з причини несправність запору люка. Час початку затримки вагонів 26.12.2023 14:39. Час закінчення затримки вагонів 29.12.2023 06:05». Але, не зрозуміло у чому саме полягає вина Замовника.

Наявність діючого Договору виключає саму можливість складання Актів загальної форми на затримку вагонів. Згідно умов Договору, саме Виконавець повинен своєчасного надати послугу з технічного обслуговування вагонів на усіх станціях розташування пунктів ТО в межах регіональної філії «Південна-Західна залізниця». Умовами п. 3.4 Договору передбачено що «У разі якщо через затримку вагонів Замовника з його документально підтвердженої вини на станційних коліях виробничого підрозділу Виконавця - вагонному депо нараховується плата за простій вагона.»

Відповідач вважає, що наявність укладеного Договору № ПЗ/В-255562НЮ року надає право Виконавцю діяти своєчасно без очікування гарантійного листа з мокрими підписами та печатками від Замовника, згідно погодженим умовам Договору. Тобто, несвоєчасна подача вагонів в ремонт, яка затримує виконання вагонам ТОв-2 на невизначений термін, та в свою чергу збільшує кількість несправних вагонів, що одночасно знаходяться на станції, що в свою чергу негативно впливає на маневрову роботу, відбувається лише з вини станції та ні як не стосується та не залежить від Замовника.

Надаючи відповідь на відзив, позивачем було зазначено суду, що твердження відповідача про те, що наслідки комерційних та/або технічних несправностей несе сторона Договору перевезення вантажу, згідно перевізного документу (транспортної накладної), тобто вантажовідправник, одержувач або залізниця не передбачено ні Статутом залізниць України, ні Правилами перевезень вантажів, а є лише власним висновком, оскільки в силу вимог Правил експлуатації власних вантажних вагонів укладення договору про технічне обслуговування вагонів є прерогативою саме власника, орендаря чи оператора вагонів, а не вантажовідправника.

Позивачем виконано прийняті на себе зобов`язання по виконанню ремонтних робіт в обсягах, необхідних для подальшої експлуатації вантажних вагонів, а відповідачем, у свою чергу, прийнято виконання цих робіт у вказаних обсягах без будь яких зауважень. Разом з тим, від відповідача претензій щодо виявлення відхилень при виконанні позивачем робіт або їх неналежної якості не надходило, будь які заперечення щодо повного та належного виконання позивачем ремонтних робіт з боку відповідача відсутні.

Як вказує позивач, Акти загальної форми ГУ-23 складаються для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта. Так, були складені акти загальної форми ГУ-23: від 26.12.2023 № 9790, від 29.12.2023 № 9926, від 29.12.2023 № 9928. Відповідно до даних актів встановлено, що причина затримки вагону з вини володільця вагону, тобто Відповідача.

Отже, положеннями законодавства України та договором №ПЗ/В-235562/НЮ від 05.10.2023 про надання послуг з технічного обслуговування вантажних вагонів з відчепленням, передбачено обов`язок власника вагонів здійснювати плату за користування вагонами.

За поясненнями позивача, оскільки дійсно вагон відповідача тривалий час перебував на коліях ст.Жмеринка залізничні послуги (користування і зберігання) були надані відповідачеві, тому в нього виникає обов`язок сплатити кошти за отримані послуги.

Надаючи заперечення, відповідачем було зазначено суду, що позивача не надав жодного документального підтвердження, того що затримка вагона №61123337 відбулась саме з причин, які залежала від відповідача.

Відповідач вважає, що позивачем не доказано, що затримка відбулась з вини саме відповідача, позивачем не вказано, жодної причини, на яку міг би вплинути відповідач, для уникнення затримки вагону № 61123337, позивачем не враховані та навмисно порушені норми ст. 119 Статуту залізниць України, Правил перевезень вантажів, Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затверджений Наказом Міністерства транспорту і зв`язку України від 26.03.2009 №317, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356 та умови договору № ПЗ/В-235562НЮ від 05.10.2023 року, витрати, пов`язані з очікуванням вагонів на станційних коліях, з вини залізниці (занятість фронтів ремонту, відсутність локомотива для перестановки несправних вагонів на колії ремонту тощо), відносяться до експлуатаційних витрат залізниці.

На переконання відповідача, плата за користування вагонами є мірою відповідальності, яка може застосовуватись лише за наявності вини у сторони у зобов`язанні, причини які є підставою для нарахування плати за користування вагонами в разі затримки їх, зазначаються в актах про затримку вагонів.

Ремонт вагонів власності відповідача здійснювалося згідно умов Договорів № ПЗ/В-235562НЮ від 05.10.2023 року, якім передбачено умова співпраці сторін у разі необхідності провести ремонт або технічне обслуговування вагонів.

Тобто, як вважає відповідач, несвоєчасна подача вагонів в ремонт, яка затримує виконання вагонам ТОв-2 на невизначений термін, та в свою чергу збільшує кількість несправних вагонів, що одночасно знаходяться на станції, що в свою чергу негативно впливає на маневрову роботу, відбувається лише з вини станції та ні як не стосується та не залежить від Замовника.

Відповідно до додаткових пояснень позивача, було зазначено суду, що підставою для відчеплення та направлення вантажних вагонів в ПР (поточний ремонт з відчепленням вантажних вагонів) є несправності, виявлені оглядачем вагонів згідно з Технічними вимогам до вузлів і деталей вагонів в експлуатації, Інструкції з технічного обслуговування вагонів в експлуатації, затвердженої на п`ятдесятому засіданні Ради по залізничному транспорту держав-учасників Співдружності (протокол від 21-22 травня 2009 року №50) з оформленням повідомлення форми ВУ-23М. На виконання вимог даних нормативних актів між Залізницею та Відповідачем укладено Договір. Отже, підписавши Договір № ПЗ/В-235562/НЮ від 05.10.2023 між сторонами виникли взаємні зобов`язання

Виробничим підрозділом «Експлуатаційне вагонне депо Жмеринка» виставлено рахунки на підставі документів наданих станцією Жмеринка. Облік часу користування вагонами, зберігання здійснюється за Відомостями форми ГУ-46, ФДУ-92, які складаються на підставі Актів загальної форми ГУ-23. Інших документів на підтвердження здійснення даних операцій ні договором, ні законодавством не передбачено.

Факт затримки вагонів у встановленому порядку зафіксовано актами загальної форми ГУ-23, в яких вказано час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Як вказує позивач, правовідносини у даному спорі виникли з підстав договору №ПЗ/В-235562/НЮ від 05.10.2023 про надання послуг з технічного обслуговування вантажних вагонів з відчепленням та стягнення коштів за зберігання та плату за користування вагонами. Послуга з технічного обслуговування, подача та забирання вагонів не є предметом даного спору. На даний момент договір є чинним, питань щодо розірвання договору чи внесення змін сторонами не ініційовано.

Отже, як стверджує позивач, нормативними актами передбачено обов`язок власника вагонів здійснювати плату за користування вагонами та зберігання. Даний обов`язок також передбачений договором про надання послуг з технічного обслуговування вантажних вагонів з відчепленням укладений між Позивачем та Відповідачем, який на даний момент є діючим.

На переконання позивача, відповідач укладаючи договір свідомо взяв на себе зобов`язання щодо оплати послуг пов`язані з його виконанням. Своєю чергою, позивач при нарахуванні платежів діяв виключно у відповідності та на підставі вищезгаданих Договору, норм та правил.

Суд, розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

В силу частин першої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Частиною сьомою статті 179 Господарського кодексу України унормовано, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом, між Акціонерним товариством Українська залізниця та Товариством з обмеженою відповідальністю Ексімтраст було укладено Договір № ПЗ/В-235562/НЮ від 05.10.2023р.

Згідно з частиною першою статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з положеннями частини першої статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до Правил експлуатації власних вантажних вагонів (затверджено наказом Міністерства інфраструктури України 29.01.2015 № 17 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 лютого 2015 р. за № 168/26613), а саме п. 4.2., яким передбачено, що при перебуванні власних вантажних вагонів на коліях загального користування їх технічне обслуговування проводиться так само, як і для вагонів інвентарного парку залізниць. Для організації безперебійної експлуатації власних вантажних вагонів на коліях загального користування власник (орендар, оператор) вагонів може укласти договір із залізницею (вагоноремонтним підприємством) про гарантоване усунення несправностей, що виникають під час руху, з відчепленням від поїзда. Згідно п. 6.3.даних Правил, розрахунки за гарантоване обслуговування та ремонт власних вантажних вагонів здійснюються відповідно до договору між власником (орендарем, оператором) та залізницею (вагоноремонтним підприємством).

Відповідно до пункту 4.1 вказаних Правил, випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу.

Разом з тим, абзацом 1 п. 12.1 розділу 12 «Технічне обслуговування і ремонт рухомого складу, в тому числі спеціального самохідного рухомого складу» Правил технічної експлуатації залізниць, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20 грудня 1996 року № 411, визначено, що забороняється випускати в експлуатацію і допускати до руху в поїздах рухомий склад, у тому числі спеціальний рухомий склад, що має несправності, які загрожують безпеці руху, порушують охорону праці, а також ставити в поїзди вантажні вагони, стан яких не забезпечує збереження вантажів, що перевозяться.

Підставою для відчеплення та направлення вантажних вагонів в ПР (поточний ремонт з відчепленням вантажних вагонів) є несправності, виявлені оглядачем вагонів згідно з Технічними вимогам до вузлів і деталей вагонів в експлуатації, Інструкції з технічного обслуговування вагонів в експлуатації, затвердженої на п`ятдесятому засіданні Ради по залізничному транспорту держав-учасників Співдружності (протокол від 21-22 травня 2009 року №50) з оформленням повідомлення форми ВУ-23М та інструкції ЦВ-0043 затвердженої наказом № 417Ц Укрзалізниці від 25.09.2008 року.

Згідно вимог пункту 6.1.8 Інструкції з технічного обслуговування вагонів в експлуатації ЦВ-0043, затвердженої наказом Укрзалізниці від 25.09.2008 року № 417-Ц, при виявленні несправностей, що вимагають відчеплення вагонів, оглядач наносить розмітку крейдою, повідомляє по телефону чи радіозв`язку оператора ПТО про обсяг ремонту, виписує в двох екземплярах повідомлення форми ВУ-23М, якщо вагон загрожує безпеці руху, оглядач на звороті форми ВУ-23М вказує швидкість з якою вагон повинен прямувати до місця виконання ремонту і передає черговому по станції та оператору ПТО. Цю роботу контролює керівник зміни.

Як встановлено судом, 26 грудня 2023 року в складі потягу №3126 на станцію Жмеринка прибув порожній вантажний вагон №61123337 типу піввагон, власності відповідача. У зв`язку із чим даний вагон був забракований в ремонт (ТОв-2), на нього було складено Повідомлення про ремонт або технічне обслуговування вагону (форма ВУ-23М) від 26.12.2023 № 8014.

В подальшому вагон був затриманий, відчеплений від складу потяга, яким прибув на станцію, поданий на станційну колію ст. Жмеринка. Про початок затримки вагону № 61123337 складено акт загальної форми ГУ-23 від 26.12.2023 № 9790. Про закінчення затримки вагону № 61123337 складено акт загальної форми ГУ-23 від 29.12.2023 № 9926. Експлуатаційним вагонним депо Жмеринка було проведено технічне обслуговування з відчепленням вантажного вагону № 61123337.

Суд зазначає, що підтвердженням виконання технічного обслуговування з відчепленням даного вагону є Дефектна відомість форми ВУ-22 на вантажний вагон №61123337, Повідомлення про ремонт або технічне обслуговування вагону форми ВУ-23М від 26.12.2023 року № 8014, Повідомлення про приймання вантажних вагонів із технічного обслуговування форми ВУ-36М від 03.01.2024 року № 0088.

Частиною першою ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

За матеріалами справи з`ясовано, що позивачем було виставлено відповідачу рахунки на оплату послуг за користування вагона №61123337 від 26.01.2024 №72/398 на суму1523,76грн з ПДВ, за зберігання вантажу вагона №61123337 від 31.01.2024 №135/398 на суму 73,20 грн з ПДВ, проте рахунки залишилися без оплати та зворотнього відповідачем доведено не було.

Суд зазначає, що Повідомлення форми ВУ-23М є документом, що засвідчує технічно несправний стан вагона, і є підставою для перерахування вагонів із робочого парку до неробочого до числа несправних. Повідомлення видається на кожний вантажний вагон, рефрижераторну секцію інвентарного парку Укрзалізниці та на власні вагони, що підлягають капітальному, деповському і технічному обслуговуванню з відчепленням (ТОв-1, ТОв-2).

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України «Про залізничний транспорт», обставини, які можуть слугувати підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників та одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами. Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334 (далі Правила складання актів) передбачено, що при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира складаються комерційні акти та акти загальної форми.

Акти загальної форми ГУ-23 складаються для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта.

Таким чином, Правилами користування вагонами передбачено, що облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, які складаються на підставі Пам`яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Пам`яток про видачу/ приймання контейнерів форми ГУ-45к (додаток 8), Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а, Актів загальної форми ГУ-23.

Належним і допустимим доказом на підтвердження факту настання відповідних подій - затримки вагонів на станції, у зв`язку з якими позивачем здійснено нарахування плати за користування вагоном відповідно до поданих відомостей, є акт загальної форми ГУ-23, що складений згідно з додатком № 6 до Правил користування. Факт затримки вагонів у встановленому порядку зафіксовано актами загальної форми ГУ-23, в яких вказано час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Матеріали справи містять складені акти загальної форми ГУ-23: від 26.12.2023 №9790, від 29.12.2023 № 9926, від 29.12.2023 № 9928

Пунктом 3.4. Договору визначено, що у разі якщо через затримку вагонів Замовника з його документально підтвердженої вини на станційних коліях виробничого підрозділу Виконавця - вагонному депо нараховується плата за простій вагона, відповідно до вимог Правил користування вагонами і контейнерами та Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги та Коефіцієнтів, що застосовуються до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, то Замовник сплачує Виконавцю цю плату за весь час знаходження (простою) вагонів Замовника на станційних коліях на підставі підтверджуючих документів та окремого рахунку Виконавця протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання вказаних документів та рахунку Замовником.

Відповідно до статті 119 Статуту залізниць України, за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами власниками під`їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами.

Порядок і умови користування вагонами і контейнерами визначаються Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 за № 113, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15 березня 1999 року за N 165/3458 (далі - Правила користування вагонами). Згідно з п. 2 розділу 1 Правил користування вагонами - за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під`їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності (далі - вантажовласники) вносять плату

При цьому, усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (що не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість (пункт 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 864/5085).

За статтею 121 Статуту залізниць України, вантажовідправник, вантажоодержувач, порт звільняються від плати за користування вагонами і контейнерами: а) якщо затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під`їзних коліях, а також через стихійне лихо або аварію на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинними положеннями заборонено виконувати вантажні роботи; б) у разі подання залізницею вагонів (контейнерів) у кількості, що перевищує максимальну переробну спроможність навантажувальних і розвантажувальних пунктів відправника і одержувача; в) у інших випадках, передбачених Правилами.

Відповідно до статті 46 Статуту, одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 розділу ІІІ Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №317 від 26.03.2009 (далі Збірник тарифів), Збір за зберігання вантажів на місцях загального користування - Збір за зберігання власного (орендованого) рухомого складу на своїх осях (з одиниці) справляється в розмірі 5,9 грн за добу. У всіх випадках неповна доба зберігання вантажів округлюється до повної.

До ставок тарифів, плат та зборів, що вказані в розділах ІІ і ІІІ Збірника тарифів, застосовується коефіцієнт 5,139 (розпорядження від 28.06.2022 №00016/ЦМ). При визначенні плати та зборів округлення їх здійснюється згідно з підпунктом 5.1 пункту 5 розділу 2 Збірника тарифів, та округлюється до 0,1.

На спростування доводів та тверджень відповідача суд зазначає, що Акти загальної форми ГУ-23 складаються для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта та належним і допустимим доказом на підтвердження факту настання відповідних подій - затримки вагонів на станції, у зв`язку з якими Позивачем здійснено нарахування плати за користування вагоном відповідно до поданих відомостей, є акт загальної форми ГУ-23, що складений згідно з додатком № 6 до Правил користування.

Також суд зауважує, що твердження відповідача про те, що наслідки комерційних та/або технічних несправностей несе сторона Договору перевезення вантажу, згідно перевізного документу (транспортної накладної), тобто вантажовідправник, одержувач або залізниця не передбачено ні Статутом залізниць України, ні Правилами перевезень вантажів.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог Акціонерного товариства Українська залізниця про стягнення 1596,96грн. з Товариства з обмеженою відповідальністю Ексімтранс заборгованості по Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 2422,40 грн., покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.Позовну заяву Акціонерного товариства Українська залізниця - задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Ексімтранс (65049, м.Одеса, вул. Фонтанська дорога, буд. 6, корпус 1; ) на користь Акціонерного товариства Українська залізниця (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5; ) борг в сумі 1596 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто шість) грн. 96 коп. заборгованості по Договору та втирати по сплаті судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.

Повне рішення складено 15 травня 2025 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко