РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2025Справа № 910/2299/25
Суддя Господарського суду міста Києва Чинчин О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного підприємства «ВЕЛЕНА» (04070, місто Київ, ВУЛИЦЯ БРАТСЬКА, будинок 10, офіс 1, Ідентифікаційний код юридичної особи 32251552)
до проГоловного управління ДПС у місті Києві (04116, місто Київ, вул.Шолуденка, будинок 33/19, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44116011) відшкодування шкоди у розмірі 193 073 грн. 52 коп.
Представники: без повідомлення представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Приватне підприємство «ВЕЛЕНА» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у місті Києві (надалі також - «Відповідач») про відшкодування шкоди у розмірі 193 073 грн. 52 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для відшкодування шкоди у розмірі 193 073 грн. 52 коп., заподіяної відмовою в наданні довідки про відсутність заборгованості з платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2025 року позовну заяву Приватного підприємства «ВЕЛЕНА» до Головного управління ДПС у місті Києві про відшкодування шкоди у розмірі 193 073 грн. 52 коп. залишено без руху.

10.03.2025 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.03.2025 року відкрито провадження у справі № 910/2299/25, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України.

14.04.2025 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

14.04.2025 року через систему «Електронний суд» від Позивача надійшло клопотання про стягнення судових витрат.

21.04.2025 року через систему «Електронний суд» від Позивача надійшла відповідь на відзив.

21.04.2025 року через систему «Електронний суд» від Позивача надійшла заява про виправлення описки у позовній заяві.

22.04.2025 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли заперечення на клопотання про ухвалення додаткового рішення.

09.05.2025 року через систему «Електронний суд» від Позивача надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача належним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2025 року замінено неналежного Відповідача - Головне управління ДПС у місті Києві (04116, місто Київ, ВУЛИЦЯ ШОЛУДЕНКА, будинок 33/19, ідентифікаційний код юридичної особи 43141267) на належного Відповідача - Головне управління ДПС у місті Києві (04116, місто Київ, вул.Шолуденка, будинок 33/19, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44116011) по справі №910/2299/25.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З метою повідомлення Сторін про розгляд справи Судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала суду про відкриття провадження у справі від 14.03.2025 року направлена до електронного кабінету Сторін у порядку, визначеному законом, що підтверджується повідомленнями про доставлення процесуального документа до електронного кабінету Сторін.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

Між Приватним підприємством «ВЕЛЕНА» (Позичальник) та Акціонерним товариством «ПроКредит Банк» (Банк) були укладені Рамкові кредитні угоди №FW115.1892 від 01.10.2020 року, №FW115.2397 від 23.04.2023 року, в межах яких були укладені Кредитні договори №115.50575/FW115.1892 від 01.10.2020 року, №115.53265/ FW115.2397 від 23.04.2023 року з урахуванням договорів про внесення змін. (а.с.26-70)

Листом Акціонерне товариство «ПроКредит Банк» від 15.07.2024 року просило Приватне підприємство «ВЕЛЕНА» подати в межах проведення моніторингу у строк по 31.07.2024 року документи: 1. Форма 1 ДФ за 2 квартал 2024 року + квитанція по групі компаній у разі отримання кредиту на інвестиційні цілі. 2. Довідка для заповнення у вкладенні 3. довідки по компенсації за 2 кв. 2024. 4. Довідка з ДПС (витяг з електронного кабінету не підходить). 5. Заповнена та підписана на дату подання звіту довідка про відсутність ліцензії на реалізацію зброї, алкогольних напоїв, тютюнових виробів. (а.с.71)

06.08.2024 року Приватне підприємство "ВЕЛЕНА" через електронний кабінет платника податків за допомогою програмного забезпечення M.E.DOK звернулося до Головного управління ДПС у м. Києві, ДПІ у Подільському районі міста Києві з заявою про надання довідки про відсутність заборгованості з платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органі. (а.с.72)

Рішенням №17020/АП-26-15-36-06-06-Е від 07.08.2024 року Головне управління ДПС у м. Києві відмовило в наданні довідки про відсутність заборгованості з платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, у зв`язку з наявністю заборгованості з податку на додану вартість, податку на прибуток підприємства та штрафних (фінансових) санкцій визначених податковими повідомленнями-рішеннями Nє, №, №, №, які 05.04.2024 року Головного управління ДПС у місті Києві за результатами документальної планової виїзної перевірки Приватного підприємства "ВЕЛЕНА". (а.с.73-81)

26.08.2024 року Акціонерне товариство «ПроКредит Банк» повідомило Позивача про частковий вихід цього підприємства з програми "Доступні кредити 5-7-9 за кредитними договорами №115.50575/FW115.1892 від 01.10.2020 року, №115.53265/FW115.2397 від 28.04.2023 року та надіслало нові редакції від 28.08.2024 року графіків повернення кредитів та сплати процентів за вказаними кредитними договорами. (а.с.88-94)

На виконання умов Кредитних договорів №115.50575/FW115.1892 від 01.10.2020 року, №115.53265/ FW115.2397 від 23.04.2023 року Приватне підприємство «ВЕЛЕНА» у період з 12.08.2024 року по 10.10.2024 року перерахувало на користь Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» грошові кошти у загальному розмірі 427 699 грн. 87 коп., що підтверджується відповідними платіжними інструкціями. (а.с.95-100)

06.09.2024 року Головне управління ДПС у м. Києві надало довідку №19596/АП/26-15-56-06 про відсутність у Приватного підприємства «ВЕЛЕНА» заборгованості з платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи. (а.с.87)

06.09.2024 року Приватне підприємство «ВЕЛЕНА» надіслало на електронну пошту Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» довідку про відсутність у Приватного підприємства «ВЕЛЕНА» заборгованості з платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи. (а.с.101)

11.09.2024 року Акціонерне товариство «ПроКредит Банк» надіслало на адресу Позивача повідомлення про відновлення у Програмі "Доступні кредити 5-7-9" з 01.10.2024 року у зв?язку з усуненням причин, що були підставою для зупинення участі ПП "ВЕЛЕНА" в цій Програмі та надіслало нові графіки повернення кредиту та сплати процентів за кредитним договором №115.50575/FW115.1892 від 01.10.2020 року та за кредитним договором №115.53265/FW115.2397 від 28.04.2023 року. (а.с.102-108)

На виконання умов Кредитних договорів №115.50575/FW115.1892 від 01.10.2020 року, №115.53265/ FW115.2397 від 23.04.2023 року Приватне підприємство «ВЕЛЕНА» 11.11.2024 року перерахувало на користь Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» грошові кошти у загальному розмірі 74 464 грн. 77 коп., що підтверджується відповідними платіжними інструкціями. (а.с.109-110)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що у зв?язку з помилковою відмовою Головного управління ДПС у м. Києві в наданні Приватному підприємству "ВЕЛЕНА" довідки про відсутність заборгованості з платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, і наступною видачею цієї довідки з запізненням, Приватне підприємство понесла збитки у вигляді перевищення сплати процентів за кредитним договором №115.50575/FW115.1892 від 01.10.2020 року на 33355,86 грн. - 7014,65 грн. = 26341,21 грн. у вересні 2024 року, і на 30105,03 грн. - 6742,45 грн. = 23362,58 грн. у жовтні 2024 року, а за кредитним договором №115.53265/FW115.2397 від 28.04.2023 року - на 141665,24 грн. - 66920,04 грн. = 74745,20 грн. у вересні 2024 року, на 134620,98 грн. - 66279,98 грн. = 68341,00 грн. у жовтні 2024 року, на 67825,55 грн. - 67542,02 грн. = 283,53 грн. у листопаді 2024 року. За таких підстав, Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить суд стягнути з Головного управління ДПС у місті Києві шкоду у сумі 193 073 грн. 52 коп., заподіяну відмовою в наданні довідки про відсутність заборгованості з платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи.

Заперечуючи проти позову, Відповідач зазначав, що Позивачем не доведено складу цивільного правопорушення для відшкодування шкоди.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Приватного підприємства «ВЕЛЕНА» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

У відповідності до норми 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено Судом, листом Акціонерне товариство «ПроКредит Банк» від 15.07.2024 року просило Приватне підприємство «ВЕЛЕНА» подати в межах проведення моніторингу у строк по 31.07.2024 року документи: 1. Форма 1 ДФ за 2 квартал 2024 року + квитанція по групі компаній у разі отримання кредиту на інвестиційні цілі. 2. Довідка для заповнення у вкладенні 3. довідки по компенсації за 2 кв. 2024. 4. Довідка з ДПС (витяг з електронного кабінету не підходить). 5. Заповнена та підписана на дату подання звіту довідка про відсутність ліцензії на реалізацію зброї, алкогольних напоїв, тютюнових виробів. (а.с.71)

06.08.2024 року Приватне підприємство "ВЕЛЕНА" через електронний кабінет платника податків за допомогою програмного забезпечення M.E.DOK звернулося до Головного управління ДПС у м. Києві, ДПІ у Подільському районі міста Києві з заявою про надання довідки про відсутність заборгованості з платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органі. (а.с.72)

Рішенням №17020/АП-26-15-36-06-06-Е від 07.08.2024 року Головне управління ДПС у м. Києві відмовило в наданні довідки про відсутність заборгованості з платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, у зв`язку з наявністю заборгованості з податку на додану вартість, податку на прибуток підприємства та штрафних (фінансових) санкцій визначених податковими повідомленнями-рішеннями Nє, №, №, №, які 05.04.2024 року Головного управління ДПС у місті Києві за результатами документальної планової виїзної перевірки Приватного підприємства "ВЕЛЕНА". (а.с.73-81)

26.08.2024 року Акціонерне товариство «ПроКредит Банк» повідомило Позивача про частковий вихід цього підприємства з програми "Доступні кредити 5-7-9 за кредитними договорами №115.50575/FW115.1892 від 01.10.2020 року, №115.53265/FW115.2397 від 28.04.2023 року та надіслало нові редакції від 28.08.2024 року графіків повернення кредитів та сплати процентів за вказаними кредитними договорами. (а.с.88-94)

06.09.2024 року Головне управління ДПС у м. Києві надало довідку №19596/АП/26-15-56-06 про відсутність у Приватного підприємства «ВЕЛЕНА» заборгованості з платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи. (а.с.87)

06.09.2024 року Приватне підприємство «ВЕЛЕНА» надіслало на електронну пошту Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» довідку про відсутність у Приватного підприємства «ВЕЛЕНА» заборгованості з платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи. (а.с.101)

11.09.2024 року Акціонерне товариство «ПроКредит Банк» надіслало на адресу Позивача повідомлення про відновлення у Програмі "Доступні кредити 5-7-9" з 01.10.2024 року у зв?язку з усуненням причин, що були підставою для зупинення участі ПП "ВЕЛЕНА" в цій Програмі та надіслало нові графіки повернення кредиту та сплати процентів за кредитним договором №115.50575/FW115.1892 від 01.10.2020 року та за кредитним договором №115.53265/FW115.2397 від 28.04.2023 року. (а.с.102-108)

При зверненні до суду з вказаним позовом, Позивач просить суд стягнути з Головного управління ДПС у місті Києві шкоду у сумі 193 073 грн. 52 коп., заподіяну відмовою в наданні довідки про відсутність заборгованості з платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором; збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення; при визначення неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Пунктом 2 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками визначаються втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Підставою для відшкодування збитків є склад правопорушення, який включає наступні фактори:

- наявність реальних збитків;

- вина заподіювача збитків;

- причинний зв`язок між діями або бездіяльністю винної особи та збитками.

Збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною у відповідності до ст. 224 Господарського кодексу України.

Частиною першою статті 1166 ЦК України унормовано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статті 1173, 1174 ЦК України передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Утім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є необхідними для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у неодержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконане боржником.

Доведення факту наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, а отже, доведенню підлягає факт того, що його протиправні дії є причиною, а збитки - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до пункту 114.1 статті 114 ПК України особа, чиї права та/або законні інтереси порушено, має право на відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб.

Згідно із пунктом 21.3. статті 21 Податкового кодексу України шкода, завдана платнику податків неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи контролюючого органу, відшкодовується за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для фінансування цього органу, незалежно від вини цієї особи.

Наведені статті є спеціальними, оскільки передбачають певні особливості, відмінні від загальних правил деліктної відповідальності за статтею 1166 ЦК України, а саме: а) наявність владно-адміністративного, тобто обов`язкового, одностороннього характеру дій органів державної влади, місцевого самоврядування; б) завдання шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю зазначених суб`єктів; в) настання відповідальності незалежно від вини цих органів.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

За загальними правилами розподілу обов`язку доказування, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини перша, третя статті 74 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України)).

Таким чином, при зверненні з позовом про відшкодування збитків, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами протиправність (неправомірність) поведінки заподіювача збитків, наявність збитків та їх розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, що виражається в тому, що збитки мають виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача збитків.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Тобто, збитки, як категорія цивільно-правової відповідальності являють собою ті негативні наслідки, що виникають у кредитора як невідворотний результат порушення боржником свого зобов`язання.

Проте, позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою - є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

При цьому саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Відповідно до частини другої статті 623 Цивільного кодексу України, розмір збитків завданих порушенням зобов`язання, повинен бути реальним та доведеним позивачем.

Також, пред`явлення вимоги про стягнення збитків покладає обов`язок саме на позивача довести, що вони не є абстрактними, а дійсно є реальними у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язання. При визначені розміру збитків мають враховуватись заходи, вжиті самим позивачем для їх недопущення.

Судом встановлено, що рішенням №17020/АП-26-15-36-06-06-Е від 07.08.2024 року Головне управління ДПС у м. Києві відмовило в наданні довідки про відсутність заборгованості з платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, у зв`язку з наявністю заборгованості з податку на додану вартість, податку на прибуток підприємства та штрафних (фінансових) санкцій визначених податковими повідомленнями-рішеннями №, №, №, №, які 05.04.2024 року Головного управління ДПС у місті Києві за результатами документальної планової виїзної перевірки Приватного підприємства "ВЕЛЕНА". (а.с.73-81)

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2025 року по справі №320/38975/24 рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог Приватного підприємства «Велена» до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.04.2024 № у частині застосування адміністративного штрафу в розмірі 26909,89 грн. та від 05.04.2024 № , № , залишено без змін. (а.с.197-211)

У вказаній постанові суду апеляційної інстанції встановлено, що на підставі направлень від 14.02.2024 та наказу від 30.01.2024 №565-п, 16.02.2022 розпочато проведення документальної планової виїзної перевірки Приватного підприємства «Велена» за період з 01.04.2017 по 30.09.2023 (щодо дотримання вимог податкового і валютного законодавства), з 01.01.2011 по 30.09.2023 (з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування).

У відповідності до вказаного наказу від 30.01.2024 №565-п перевірка призначається на підстав статей 20, 77, 82 Податкового кодексу, статей 13, 25 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у зв`язку зі змінами підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу, внесеними Законом України від 09.11.2023 №3453-9 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо скасування мораторію на проведення податкових перевірок».

За результатами вказаної перевірки складено акт №21086/Ж5/26-15-07-01-02-20/32251552 від 13.03.2024, відповідно до якого встановлено наступні порушення:

- пункту 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пунктів 1, 2, 3 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», у результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 2 019 363 грн. (за 2017 рік на 371 973 грн., за 2019 рік на 1 214 460 грн., за 2020 рік на 432 930 грн.);

- пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 2 183 137 грн. (за травень 2017 року на 18 722 грн., за червень 2017 року на 336 952 грн., за серпень 2018 року на 218 551 грн., за вересень 2019 року на 658 024 грн., за жовтень 2019 року на 469 855 грн., за листопад 2019 року на 481 033 грн.);

- пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу і пункту 8.4 «Порядку обліку платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588, щодо неподання повідомлень за формою №20-ОПП;

- пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу через порушення термінів реєстрації 36-ти податкових накладних на суму ПДВ 35 357, 84 грн., порушення терміну реєстрації розрахунку коригування на суму ПДВ 40896 грн.;

- підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266, підпункту 266.3.3 пункту 266.3 статті 266, підпункту 266.7.5 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу, у результаті чого занижено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 рік у сумі 37 956, 33 грн.

На підставі названого вище акта перевірки прийняті, зокрема наступні рішення:

- податкове повідомлення - рішення від 05.04.2024 № , яким нараховано 30 518,11 грн. штрафних санкцій за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, підприємство оскаржує його лише в частині нарахування штрафу в розмірі 26909,89 грн.;

- податкове повідомлення - рішення від 05.04.2024 № , яким нараховано податкових зобов`язань з податку на додану вартість за основним платежем на 2 183 137 грн. і 545 784 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення - рішення від 05.04.2024 № , у відповідності до якого нараховано податкові зобов`язання із податку на прибуток за основним платежем на 2 019 363 грн. та 396 608 грн. за штрафними санкціями.

Враховуючи вищевикладене, Суд зазначає, що Головне управління ДПС у м. Києві відмовило Позивачу в наданні довідки про відсутність заборгованості з платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, на підставі рішення №17020/АП-26-15-36-06-06-Е від 07.08.2024 року, у зв`язку з наявністю заборгованості з податку на додану вартість, податку на прибуток підприємства та штрафних (фінансових) санкцій визначених податковими повідомленнями-рішеннями №, №, №, №, які 05.04.2024 року Головного управління ДПС у місті Києві за результатами документальної планової виїзної перевірки Приватного підприємства "ВЕЛЕНА".

Судом розглянуті та відхилені доводи Позивача щодо сплати штрафу у повному обсязі за вказаними податковими повідомленнями-рішеннями №, №, №, №, які 05.04.2024 року Головного управління ДПС у місті Києві за результатами документальної планової виїзної перевірки Приватного підприємства "ВЕЛЕНА", оскільки в матеріалах справа наявна платіжна інструкція №824 від 15.04.2024 року на суму в розмірі 4080 грн. 00 коп. (а.с.82) При цьому, в матеріалах справи відсутні жодні належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати заборгованості з податку на додану вартість, податку на прибуток підприємства та штрафних (фінансових) санкцій визначених податковими повідомленнями-рішеннями №, №, № від 05.04.2024 року.

За таких підстав, Суд зазначає, що Головне управління ДПС у м. Києві правомірно відмовило Приватному підприємству «ВЕЛЕНА» у наданні довідки про відсутність заборгованості з платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи на підставі рішення Головного управління ДПС у м. Києві №17020/АП-26-15-36-06-06-Е від 07.08.2024 року, у зв`язку з наявністю заборгованості з податку на додану вартість, податку на прибуток підприємства та штрафних (фінансових) санкцій визначених податковими повідомленнями-рішеннями №, №, №, №, які 05.04.2024 року Головного управління ДПС у місті Києві за результатами документальної планової виїзної перевірки Приватного підприємства "ВЕЛЕНА".

Таким чином, Суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження неправомірності дій Головного управління ДПС у м. Києві щодо відмови у наданні довідки про відсутність заборгованості з платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи на підставі рішення Головного управління ДПС у м. Києві №17020/АП-26-15-36-06-06-Е від 07.08.2024 року. За таких підстав, Суд зазначає, що при зверненні до суду з вказаним позовом Позивачем не доведено наявності причинно - наслідкового зв`язку між діями Відповідача щодо неподання довідки та понесеними Позивачем збитками, оскільки вказана довідка не була надана Відповідачем саме внаслідок несплати Позивачем заборгованості з податку на додану вартість, податку на прибуток підприємства та штрафних (фінансових) санкцій визначених податковими повідомленнями-рішеннями №, №, №, № від 05.04.2024 року.

У зв`язку із недоведеністю наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями Відповідача і збитками, не підлягає дослідженню питання розміру завданих Позивачу збитків.

За таких обставин, Суд приходить до висновку, що при зверненні до суду з вказаним позовом Позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності всіх елементів складу правопорушення (протиправність поведінки, шкода, причинний зв`язок між ними) для застосування такої міри деліктної відповідальності, як відшкодування шкоди.

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд зазначає, що, навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", заява N 37801/97, п. 36).

У п.50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява N 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, N 274).

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Приватного підприємства «ВЕЛЕНА» до Головного управління ДПС у місті Києві про відшкодування шкоди у розмірі 193 073 грн. 52 коп. є недоведеними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ

1. У задоволенні позовних вимог Приватного підприємства «ВЕЛЕНА» до Головного управління ДПС у місті Києві про відшкодування шкоди у розмірі 193 073 грн. 52 коп. - відмовити у повному обсязі.

2. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 21 травня 2025 року.

Суддя О.В. Чинчин