ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/13789/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратової І.Д. - головуючої, суддів - Бакуліної С.В., Губенко Н.М.

за участю секретаря судового засідання - Гнідобор А.В.,

за участю представників учасників справи:

позивача - Шатарської Т.М. (адвокат),

відповідача - Слободяника І.П. (адвокат),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Збут Транс"

на рішення Господарського суду міста Києва

(суддя Гулевець О. В.)

від 17.09.2024

та постанову Північного апеляційного господарського суду

(головуючий - Гаврилюк О. М., судді: Ткаченко Б. О., Сулім В. В.)

від 14.01.2025

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Збут Транс"

про стягнення 4 891 839,93 грн.

Короткий зміст позовних вимог

1. У серпні 2023 року Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - позивач, ПрАТ НЕК "Укренерго") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Збут Транс" (далі - відповідач, скаржник) про стягнення 44 695 285,08 грн (ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.07.2024 за клопотанням позивача позов в частині стягнення штрафу у розмірі 7 682 880,88 грн та пені у розмірі 32 120 564,27 грн залишено без розгляду). Позовні вимоги розглядалися судами в частині стягнення 3% річних у сумі 2 601 880,88 грн та інфляційних втрат у розмірі 2 290 800,99 грн.

2. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався, що на виконання умов договору про надання послуг з передачі електричної енергії № 0493-02024 від 29.03.2019 у період з лютого 2022 року по серпень 2023 року надавав відповідачу послуги з передачі електричної енергії, на підтвердження чого надав акти приймання-передачі послуг та акти коригування. За доводами позивача, відповідачем всупереч взятих на себе зобов`язань за договором, не було належним чином виконано умови договору щодо своєчасної оплати вартості наданих послуг у період з лютого 2022 року по серпень 2023 року. У зв`язку із простроченням відповідачем грошового зобов`язання, позивачем нараховано 3% річних у сумі 2 601 880,88 грн та інфляційні втрати у сумі 2 290 800,99 грн.

3. В свою чергу відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, посилався на виникнення з 24.02.2022 обставин непереборної сили (форс-мажору), що виникли поза волею користувача (відповідача) та повністю або частково обмежували виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

4. ПрАТ НЕК "Укренерго" є юридичною особою, що утворена 29.07.2019, як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, внаслідок реорганізації шляхом перетворення Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 15.02.2019 № 73 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 № 829-р "Про погодження перетворення державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" у приватне акціонерне товариство".

5. ПрАТ НЕК "Укренерго" є правонаступником майна, усіх прав та обов`язків Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" відповідно до статті 108 Цивільного кодексу України, пункту 5 Порядку перетворення державного унітарного комерційного підприємства в акціонерне товариство, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2012 № 802, пункту 3.2 Статуту ПрАТ НЕК "Укренерго".

6. ПрАТ НЕК "Укренерго" виконує функції оператора системи передачі - юридичної особи, відповідальної за експлуатацію, диспетчеризацію забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії (пункт 55 частини першої статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії").

7. 29.03.2019 між Державним підприємством "Національна енергетична компанія "Укренерго" (правонаступник ПрАТ НЕК "Укренерго", позивач, оператор системи передачі (ОСП)) та відповідачем (користувач) укладено договір № 0493-02024 про надання послуг з передачі електричної енергії (далі - договір), відповідно до пункту 1.1. якого ОСП зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії, а користувач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього договору.

8. Згідно з пунктом 1.2 договору, сторони здійснюють свою діяльність відповідно до чинного законодавства України, Правил ринку, Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу, Кодексу комерційного обліку, ліцензій, відповідно до яких сторони здійснюють господарську діяльність, інших нормативно-правових актів, що забезпечують функціонування ринку електричної енергії України.

9. Відповідно до пункту 3.1 договору, в редакції Додаткової угоди від 21.12.2021, передбачено, що планова та/або фактична вартість послуги визначається на підставі діючого на момент надання послуги тарифу на послуги з передачі електричної енергії та планового та/або фактичного обсягу послуги в розрахунковому періоді. На вартість послуги нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України. Тариф на послуги з передачі електричної енергії затверджується Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (Регулятором), та оприлюднюється позивачем на своєму офіційному вебсайті.

10. Згідно з пунктом 4.1 договору, в редакції Додаткової угоди від 21.12.2021, для розрахунків за цим договором використовується плановий і фактичний обсяги послуги: 1) плановий обсяг послуги визначається на основі наданих користувачем повідомлень щодо планового обсягу передачі електроенергії на розрахунковий місяць. У разі ненадання або несвоєчасного надання користувачем повідомлень плановим обсягом послуги визначається фактичний обсяг наданої послуги у попередньому розрахунковому періоді; 2) фактичний обсяг послуги в розрахунковому місяці визначається відповідно до розділу ХІ Кодексу системи передачі.

11. Відповідно до пункту 5.1 договору, в редакції Додаткової угоди від 21.12.2021, розрахунковим періодом за цим договором є 1 календарний місяць.

12. Пунктом 5.2 договору, в редакції Додаткової угоди від 21.12.2021, погоджено, що користувач здійснює поетапну попередню оплату планової вартості послуги ОСП таким чином: 1 платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі 1/5 від планової вартості послуги, визначеної згідно з розділом 3 цього договору. Подальша оплата здійснюється шляхом сплати 1/5 від планової вартості послуги, яка визначена згідно з розділом 3 цього договору, відповідно до такого алгоритму: 2 платіж - до 10 числа розрахункового місяця; 3 платіж - до 15 числа розрахункового місяця; 4 платіж - до 20 числа розрахункового місяця; 5 платіж - до 25 числа розрахункового місяця.

13. У разі зміни планових обсягів послуги протягом розрахункового місяця користувач передає ОСП повідомлення про зміну обсягів послуги. ОСП протягом 5 робочих днів з моменту отримання такого повідомлення коригує розмір наступних планових платежів (пункт 5.3. договору, в редакції Додаткової угоди від 21.12.2021).

14. У пункті 5.5 договору, в редакції Додаткової угоди від 21.12.2021, встановлено, що користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг послуги до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання послуги, наданих Виконавцем (ОСП), або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою "Систем управління ринком" (далі - СУР), або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (далі - Сервіс) (автоматизована система, яка забезпечує функціонуванню електронного документообігу), з використанням у порядку, визначеному законодавством електронного підпису тієї особи, уповноваженої на підписання документів в електронному вигляді.

15. Вартість наданої послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі даних, що надаються адміністратором комерційного обліку (АКО). Акти приймання-передачі послуги направляються користувачу до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно).

16. Коригування обсягів та вартості наданої послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за уточненими даними комерційного обліку, що надаються АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в СУР, що здійснюється згідно з Правилами ринку.

17. Оплату вартості послуги, після коригування обсягів та вартості послуг, користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта приймання-передачі послуги (включно).

18. Акти приймання-передачі послуги та акти коригування до актів приймання-передачі послуги у відповідному розрахунковому періоді ОСП направляє користувачу в електронній формі з використанням електронного підпису (із застосуванням Сервісу) або надає користувачу два примірники в паперовому вигляді, підписані власноручним підписом зі своєї сторони. Користувач здійснює підписання актів приймання-передачі послуги та актів коригування до актів приймання-передачі послуги відповідного розрахункового періоду протягом трьох робочих днів та повертає їх ОСП.

19. Відповідно до пункту 5.6 договору, в редакції Додаткової угоди від 21.12.2021, у разі виникнення розбіжностей за отриманим від ОСП за попередній розрахунковий місяць актом приймання-передачі послуги користувач має право оскаржити зазначені в акті приймання-передачі послуги вартість послуги шляхом направлення ОСП повідомлення протягом 5 робочих днів з дня отримання акта. Процедура оскарження не звільняє користувача від платіжного зобов`язання у встановлений цим договором термін. Якщо користувач не надає ОСП повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дати отримання акта приймання-передачі послуги, то вважається, що цей акт прийнятий без розбіжностей.

20. 03.01.2023 між сторонами підписано Додаткову угоду до договору про надання послуг з передачі електричної енергії №0493-02024 від 29.03.2019, якою договір викладено в новій редакції.

21. За змістом пункту 4.1. договору для розрахунків за цим договором використовується плановий і фактичний обсяг послуги: 1) плановий обсяг послуги визначається на основі наданих користувачем повідомлень щодо планового обсягу передачі електроенергії на розрахунковий місяць. У період після приєднання ОСП до ІТС механізму плановий обсяг послуги формується користувачем без урахування даних щодо обсягів експорту та/або імпорту електричної енергії. У разі ненадання або несвоєчасного надання користувачем повідомлень плановим обсягом послуги визначається фактичний обсяг наданої послуги у попередньому розрахунковому періоді; 2) фактичний обсяг послуги в розрахунковому місяці визначається відповідно до розділу ХІ Кодексу системи передачі. У період після приєднання ОСП до ІТС механізму фактичний обсяг послуги формується з урахуванням обсягів експорту та/або імпорту електричної енергії до/з країн периметру.

22. Відповідно до пункту 5.1 договору, в редакції Додаткової угоди від 03.01.2023, розрахунковим періодом за цим договором є 1 календарний місяць.

23. Пунктом 5.2 договору, в редакції Додаткової угоди від 03.01.2023, визначено, що користувач здійснює поетапну попередню оплату планової вартості послуги ОСП таким чином:

1 платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі 1/5 від планової послуги, визначеної згідно з розділом 3 цього договору. Подальша оплата здійснюється шляхом сплати 1/5 від планової вартості послуги, яка визначена згідно з розділом 3 цього договору, відповідно до такого алгоритму:

2 платіж - до 10 числа розрахункового місяця;

3 платіж - до 15 числа розрахункового місяця;

4 платіж - до 20 числа розрахункового місяця;

5 платіж - до 25 числа розрахункового місяця.

24. Пункт 13.1. договору, в редакції Додаткової угоди від 03.01.2023, визначено, що договір набуває чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2023. Якщо користувач не направив ОСП у строк не менший ніж за місяць до закінчення терміну дії договору повідомлення про припинення дії договору, то цей договір вважається подовженим на наступний календарний рік на тих самих умовах.

25. Позивач зазначав, що на виконання умов договору позивач виконав свої зобов`язання та надав відповідачу послуги, що підтверджується Актами приймання-передачі послуг та Актами коригування за період з лютого 2022 року по серпень 2023 року. У період з лютого 2022 року по серпень 2023 року були виставлені відповідачу рахунки-фактури за послуги передачі електричної енергії, які направлені за допомогою Сервісу, на підтвердження чого позивач долучив до матеріалів справи роздруківки з Сервісу "АСКОД".

Разом з тим відповідач за поставлену електричну енергію розраховувався з порушенням строків, встановлених у пункті 5.2. договору, у зв`язку з чим позивачем нараховано відповідачу 3% річних у сумі 2 601 880,88 грн, інфляційні втрати у сумі 2 290 800,99 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

26. 17.09.2024 Господарський суд міста Києва ухвалив рішення, яким позовні вимоги задовольнив повністю, стягнув з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 2 601 038,94 грн, інфляційні втрати у сумі 2 290 800,99 грн, судовий збір у сумі 73 377,60 грн.

27. 14.01.2025 Північний апеляційний господарський суд ухвалив постанову, якою рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Задовольняючи позовні вимоги, судами встановлено, що відповідач здійснював оплату послуг з передачі електричної енергії за період з лютого 2022 року по серпень 2023 року з порушенням строків, передбачених пунктом 5.2. договору, у зв`язку з чим позивачем нараховано 3% річних у сумі 2 601 880,88 грн та інфляційні втрати у сумі 2 290 800,99 грн. Перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, з посиланням на висновки об`єднаної палата Касаційного господарського суду у справі № 910/13071/19 (щодо нарахування та сплати боржником інфляційних втрат за неповний місяць) суди встановили, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних у сумі 2 601 880,88 грн та інфляційні втрати у розмірі 2 290 800,99 грн.

Враховуючи умови договору та норми чинного законодавства, з огляду на відсутність в матеріалах справи сертифікату про форс-мажорні обставини, виданого Торгово-промисловою палатою України, доказів повідомлення позивача про неможливість виконання відповідачем свого зобов`язання у внаслідок настання форс-мажорних обставин з наданням відповідних доказів позивачу, суди відхилили доводи відповідача щодо наявності форс-мажорних обставин. Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази та доводи відповідача, суди вказали, що штрафні санкції підлягають стягненню за самий факт невиконання відповідачем зобов`язань, незалежно від того, чи завдано у зв`язку з цим збитки. Посилання відповідача на незадовільний майновий стан відповідача не є винятковим випадком для зменшення штрафних санкцій. Враховуючи, що відповідачем не обґрунтовано та не доведено належними та допустимими доказами, у розумінні статей 76, 77, 78, 79, 91 ГПК України, поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості випадку, невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, відповідно, суди дійшли висновку про відсутність підстав для зменшення розміру 3% річних, а тому клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій залишили без задоволення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу. Підстава (підстави) відкриття касаційного провадження

28. 10.02.2025 відповідач подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить рішення суду першої та постанову суду апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Скаржник також просить передати справу на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

29. Підставами касаційного оскарження судових рішень відповідач визначив пункти 1 та 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

30. В обґрунтування підстави касаційного оскарження відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 13.02.2019 у справі № 924/312/18 та від 05.07.2019 у справі № 905/600/18, та без пояснення будь яких підстав нарахували інфляційні витрати на суму боргу не "починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж", а з місяця, у якому мав бути здійснений платіж. Крім того, нарахували інфляційні витрати на боргові зобов`язання, які тривали менше одного місяця.

31. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження відповідно до пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України скаржник зазначає, що є необхідність відступити від висновків щодо застосування норм статті 625 Цивільного кодексу України у подібних правовідносинах та застосованих судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, викладених у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, щодо нарахування інфляційних втрат.

Позиція інших учасників справи

32. Від позивача 18.03.2025 надійшов відзив, в якому просить Суд відмовити у задоволенні касаційної скарги, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосоване законодавство

33. Імперативними приписами частини другої статті 300 Господарського процесуального кодексу України чітко встановлено межі перегляду справи судом касаційної інстанції, а саме: суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

34 Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

35. Так, предметом позову у цій справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача річних та інфляційних втрат, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України.

В касаційній скарзі відповідач стверджує, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та не врахували висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.19 у справі № 924/312/18, від 05.07.2019 у справі № 905/600/18. Скаржник вважає, що суди повинні були врахувати висновок про те, що якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до боржника (відповідача) відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

36. При цьому судами попередніх судових інстанцій встановлено, що у період з лютого 2022 року по серпень 2023 року позивачем були виставлені відповідачу на оплату рахунки-фактури, які останній сплачував з порушенням строків, встановлених у пункті 5.2. договору, тобто, встановлено порушення відповідачем строків сплати за послуги з передачі електричної енергії.

37. З огляду на встановлені обставини, суди, врахувавши висновок, викладений в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 910/13071/19 (щодо нарахування та сплати боржником інфляційних втрат за неповний місяць), перевіривши здійснений позивачем розрахунок річних та інфляційних втрат встановили, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 3% річних у сумі 2 601 880,88 грн та інфляційні втрати у розмірі 2 290 800,99 грн. Крім того, судами відхилені доводи відповідача стосовно наявності форс-мажорних обставин, відповідно до яких відповідач не міг вчасно здійснити оплату послуг позивача з постачання електричної енергії, тобто виконувати взяті на себе зобов`язання за договором. Мотивуючи відхилення доводів відповідача, суди врахували як умови договору, так і норми чинного законодавства, а також відсутність в матеріалах справи сертифікату про форс-мажорні обставини, виданий Торгово-промисловою палатою України та доказів повідомлення позивача про неможливість виконання відповідачем свого зобов`язання внаслідок настання форс-мажорних обставин з наданням відповідних доказів позивачу. Також суди залишили без задоволення клопотання відповідача щодо зменшення розміру 3% річних, посилаючись на те, що відповідачем не обґрунтовано та не доведено належними та допустимими доказами, у розумінні статей 76, 77, 78, 79, 91 ГПК України, поважності причин неналежного виконання зобов`язань, причинних наслідків, винятковості випадку, невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення.

38. Верховний Суд враховує, що у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, викладеного у постановах Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 924/312/18 та від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, на неврахування яких здійснює свої посилання заявник у цій справі вказавши, що:

- сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця. Якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання становить неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується залежно від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці (пункт 38.1 постанови).

У пункті 38.2 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, об`єднана палата визначила методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

При цьому, при з`ясуванні підставності нарахування кредитором інфляційних втрат у порядку частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, судам належить визначити конкретну дату (подію), з настанням якої пов`язується строк виконання грошового зобов`язання; дослідити обставини виконання зобов`язання боржником (борг погашався частинами чи однією сумою у повному обсязі) та з`ясувати період у часі, упродовж якого мало місце прострочення боржника у виконанні зобов`язання перед кредитором (пункт 28 постанови ОП КГС від 20.11.2020 у справі № № 910/13071/19).

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання, у нього в силу закону (частина друга статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відтак, вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).

Крім цього, за висновком Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.

Так само і у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18, на неврахування якої також посилається скаржник у доводах касаційної скарги, викладено висновок про те, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 Верховний Суд дійшов таких висновків: "40. При розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003. Порядок індексації грошових коштів визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 Постанови КМУ №1078).

Отже, при обчисленні інфляційних збитків за наступний період, до початкової заборгованості включається вартість грошей (боргу), яка визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній період.".

При цьому у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачала необхідності відступати від висновку, викладеному у постанові від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 про те, що при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ № 1078).

39. Таким чином, Верховний Суд вважає, що суди попередніх судових інстанцій врахували зазначену сталу судову практику Верховного Суду, здійснивши перерахунок інфляційних втрат та річних, дійшли правомірного висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних у сумі 2 601 880,88 грн та інфляційні втрати у розмірі 2 290 800,99 грн, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування оскаржуваних рішень.

40. Таким чином, наведена скаржниками підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження.

41. Крім того скаржник, з посиланням на пункт 2 частини другої статті 287 ГПК України, вказав на необхідність відступити від висновку щодо застосування норм статті 625 Цивільного кодексу України у подібних правовідносинах, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, щодо нарахування інфляційних втрат.

42. У вирішенні порушених скаржником у касаційній скарзі питань Верховний Суд зазначає, що при касаційному оскарженні судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів для такого відступлення.

43. У цьому аспекті Суд зауважує, що відступленням від висновку є повна відмова Верховного Суду від свого попереднього висновку на користь іншого або ж конкретизація попереднього висновку із застосуванням відповідних способів тлумачення юридичних норм (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16).

Крім того, Суд звертає увагу, що обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду є, зокрема: 1) зміна законодавства (існують випадки, за яких зміна законодавства не дозволяє суду однозначно дійти висновку, що зміна судової практики можлива без відступу від раніше сформованої правової позиції); 2) ухвалення рішення Конституційним Судом України; 3) нечіткість закону (невідповідності критерію "якість закону"), що призвело до різного тлумаченням судами (палатами, колегіями) норм права; 4) винесення рішення ЄСПЛ, висновки якого мають бути враховані національними судами; 5) зміни у праворозумінні, зумовлені: розширенням сфери застосування певного принципу права; зміною доктринальних підходів до вирішення складних питань у певних сферах суспільно-управлінських відносин; наявністю загрози національній безпеці; змінами у фінансових можливостях держави.

44. З метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Верховного Суду суд повинен мати ґрунтовні підстави: попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №823/2042/16 та постанови Верховного Суду від 28.09.2021 у справі №910/8091/20, від 24.06.2021 у справі №914/2614/13).

45. Основним завданням Верховного Суду відповідно до частини першої статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є забезпечення сталості та єдності судової практики. Тому для відступу від правової позиції, раніше сформованої Верховним Судом, необхідно встановити, що існує об`єктивна необхідність такого відступу саме у конкретній справі.

46. Проте, звертаючись з касаційною скаргою на підставі пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник вмотивовано не обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, не навів змістовного обґрунтування мотивів і причин такого відступлення, а також не навів вагомих та достатніх аргументів, які б свідчили про помилковість такого висновку. Касаційна скарга не містить фундаментальних обґрунтувань щодо підстави необхідності і причин для відступу від правової позиції, яка міститься у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 та яка є сталою і послідовною.

47. Фактично доводи, викладені у касаційній скарзі, зводяться до власного суб`єктивного тлумачення скаржником норм права, якими врегульовано спірні правовідносини та власних заперечень скаржником висновку Верховного Суду, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19. У той же час доводи відповідача не містять фундаментальних обґрунтувань, щодо підстав для відступу від правової позиції, яка міститься в зазначених постановах. Слід зазначити, що за своїм змістом посилання скаржника на приписи пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України є загальними, абстрактними, містять ознаки формального характеру та незгоду з висновками судів попередніх інстанцій, які були зазначені в оскаржуваних у даній справі судових рішеннях.

48. Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень з цієї підстави.

49. Не приймаються посилання скаржника на те, що висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду викладених в постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 суперечать висновкам, які містяться в постанові Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", оскільки зазначена постанова Пленуму Вищого господарського суду України не є постановою Верховного Суду в розумінні частини 2 статті 287 ГПК України, в якій викладено відповідний висновок у подібних правовідносинах.

50. Оскільки наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, тому відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача щодо передачі справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

51. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

52. Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судові рішення, переглянуті в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

53. Верховний Суд, переглянувши рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в межах, наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що судові рішення ухвалено із додержанням норм процесуального та матеріального права, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Розподіл судових витрат

54. З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, згідно зі статтею 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 300, 301, пунктом 1 частини першої статті 308, статтями 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Енерго Збут Транс" у задоволенні клопотання про передачу справи на об`єднану палату Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

2. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Збут Транс" залишити без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2025 та рішення Господарського суду міста Києва 17.09.2024 у справі № 910/13789/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча І. Кондратова

Судді С. Бакуліна

Н. Губенко