ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" травня 2025 р. Справа№ 910/11996/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Суліма В.В.

Гаврилюка О.М.

за участю секретаря судового засідання Мовчан А.Г.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 01.05.2025:

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг Автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів "ІНФОРМАЦІЯ_1" та ОСОБА_1

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2024

та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2025

у справі № 910/11996/23 (суддя - Селівон А.М.)

за позовом 1) ОСОБА_1

2) ОСОБА_2

до Автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів "ІНФОРМАЦІЯ_1"

про визнання недійсним рішення загальних зборів.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

ОСОБА_1 (далі - позивач-1) та ОСОБА_2 (далі - позивач-2) звернулися до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів "ІНФОРМАЦІЯ_1" про визнання недійсним рішення загальних зборів членів Автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів "ІНФОРМАЦІЯ_1" від ряду НОМЕР_7, яке оформлене протоколом загальних зборів членів кооперативу від рядку НОМЕР_7 від 19.02.2022 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на прийняття вказаного рішення загальних зборів членів кооперативу з порушенням вимог Статуту відповідача, Закону України "Про кооперацію" та відсутність кворуму під час проведення загальних зборів, у зв`язку з чим вказане рішення, оформлене протоколом НОМЕР_7 від 19.02.2022 року, має бути визнане недійсним в судовому порядку.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.03.2024 у справі № 910/11996/23 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю, позов ОСОБА_2 задоволено повністю, визнано недійсним рішення загальних зборів членів Автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів "ІНФОРМАЦІЯ_1" від ряду НОМЕР_7, яке оформлене протоколом загальних зборів членів кооперативу від ряду НОМЕР_7 від 19.02.2022, Стягнуто з ОСОБА_1 до Державного бюджету України судовий збір в сумі 2 684 грн. 00 коп., стягнуто з Автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів "ІНФОРМАЦІЯ_1" на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 684 грн. 00 коп., решту витрат по сплаті судового збору в розмірі 2 684,00 грн. покладено на ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є власником гаражного боксу № НОМЕР_1 ряд № НОМЕР_2 . Відтак своє право на участь в управлінні кооперативом шляхом обрання уповноваженого від ряду ОСОБА_1 має реалізовувати виключно у межах процедури делегування уповноваженого від ряду НОМЕР_8, у зв`язку з чим оспорюване рішення не зачіпає його прав на участь в управлінні відповідачем.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , судом першої інстанції вказано, що відповідачем не надано будь - яких доказів на спростування обставин відсутності кворуму під час прийняття рішення 19.02.2022 та/або підстав неврахування частини голосів.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 23.05.2024 у справі № 910/11996/23 в задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №910/11996/23 відмовлено, заяву позивача ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №910/11996/23 задоволено частково, стягнуто з Автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів "ІНФОРМАЦІЯ_1" на користь ОСОБА_2 18 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, в задоволенні вимог ОСОБА_2 в частині стягнення решти витрат на професійну правничу допомогу відмовлено, заяву відповідача - Автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів "ІНФОРМАЦІЯ_1" про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №910/11996/23 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів "ІНФОРМАЦІЯ_1" 6 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, в задоволенні заяви відповідача в частині стягнення решти витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Постановляючи оскаржуване додаткове рішення, суд першої інстанції, розподіляючи понесені позивачем-2 та відповідачем витрати на професійну правничу допомогу адвокатів дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази та встановлені судом фактичні обставини справи не є безумовною підставою для стягнення судом витрат позивача на професійну правничу допомогу з відповідача саме в розмірі 25 000,00 грн., а з позивача-1 - 40 000,00 грн., адже ці розміри мають бути доведені, документально обґрунтовані, відповідати критерію розумної дійсності та необхідності таких витрат, співмірності з ціною позову та ринковими цінами на правничу допомогу і адвокатські послуги, у звязку із чим суд першої інстацнії дійшов висновку, що заява позивача-2 підлягає частковому задоволенню в сумі 18 000,00 грн., та, відповідно, заява відповідача підлягає частковому задоволенню в сумі 6 000,00 грн.

При цьому, враховуючи, що судом в задоволенні позову позивача 1 - ОСОБА_1 відмовлено повністю, з урахуванням приписів п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України, згідно якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються, у разі відмови в позові - на позивача, у даному спорі всі витрати у відповідній частині покладаються на позивача-1, відтак заява останнього про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням Господарського суду міста Києва від 21.03.2024 у справі № 910/10627/24 та додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 23.05.2024 у справі № 910/10627/24, Автогаражний кооператив по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів "ІНФОРМАЦІЯ_1" звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2024 у справі № 910/11996/23 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2024 у справі № 910/10627/24, в якій просить суд відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою та задовольнити її, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2024 у справі № 910/10627/24 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2024 у справі № 910/10627/24 в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову. В іншій частині рішення суду залишити без змін. Судові витрати покласти на ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

- суд першої інстанції не вірно з`ясував сутність спірних правовідносин та неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення;

- місцевий господарський суд вірно встановив відсутність порушення корпоративних прав ОСОБА_1 при обранні уповноваженого від ряду НОМЕР_9, оскільки останній є власником гаражного боксу № НОМЕР_1 в ряду № НОМЕР_2 і мав би реалізувати своє право виключно у межах процедури делегування уповноваженого від ряду НОМЕР_10, а тому оскаржуване рішення не зачіпає його прав на участь в управлінні АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1";

АГК " ІНФОРМАЦІЯ_1 " вказує, що суд першої інстанції помилково ототожнив протокол зборів членів ряду, який покликаний посвідчувати права обраного уповноваженого, з рішенням загальних зборів членів кооперативу - вищого органу управління кооперативу;

- оскільки всі висновки суду щодо підстав задоволення позову ґрунтуються виключно з позиції недотримання відповідачем порядку обрання уповноваженого від НОМЕР_9 ряду вимогам ст. 15 Закону України «Про кооперацію», скаржник просить суд апеляційної інстанції надати оцінку висновкам суду першої інстанції щодо застосування аналогії при обранні уповноваженого від ряду, передбаченому п. 8.1. - 8.4. Статуту, в редакції від 01.11.2021, з порядком проведенні Загальних зборів членів кооперативу, що має законодавче врегулювання; надати оцінку адекватності та співмірності встановлених судом порушень та задоволених позовних вимог позивачів відносно корпоративних прав членів кооперативу 11 ряду, які прийняли спірне рішення; та у сукупності надати оцінку належності обраного способу захисту, покликаного на здобуття доказів у справах № 910/1537/23 та № 910/2899/23.

Не погодившись з прийнятим додатковим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд визнати поважними причини пропуску строку для подачі апеляційної скарги на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2024 у справі № 910/11996/23 та поновити ОСОБА_1 такий строк. Скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2024 у справі №910/11996/23 та ухвалити нове рішення, яким заяву Автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів "ІНФОРМАЦІЯ_1" про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково та стягнути із ОСОБА_1 на користь Автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів "ІНФОРМАЦІЯ_1" 3 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Судові витрати покласти на Відповідача.

Узагальнені доводи апеляційної скарги на додаткове рішення зводяться до того, що розмір витрат на професійну правничу допомогу суд першої інстанції мав зменшити до 3 000,00 грн.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та клопотання учасників апеляційного провадження

17.03.2025 через відділ документального забезпечення суду від позивача-1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2024 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2024 у частині задоволення заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/11996/23 залишити без змін.

Також у прохальній частині відзиву викладено клопотання про долучення до матеріалів справи копії постанови Верховного Суду від 24.09.2024 у справі №910/11661/23 у порядку ст. 80 ГПК України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Ткаченка Б.О., суддів: Гаврилюка О.М., Суліма В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів "ІНФОРМАЦІЯ_1" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2024 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2025 у справі № 910/11996/23. Розгляд апеляційної скарги призначено на 10.04.2025.

Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 04.03.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2024 у справі №910/11996/23 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Ткаченка Б.О., суддів: Суліма В.В., Гаврилюка О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2024 у справі №910/11996/23 залишено без руху. Роз`яснено ОСОБА_1 , що протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали особа має право усунути недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази надсилання копії апеляційної скарги і доданих до неї документів листом з описом вкладення до ОСОБА_2 .

24.03.2025 від ОСОБА_1 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків до якої долучено докази надсилання копії апеляційної скарги і доданих до неї документів листом з описом вкладення до ОСОБА_2 .

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою гр. ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2024 у справі №910/11996/23. Об`єднано апеляційні скарги Автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів "ІНФОРМАЦІЯ_1" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2024 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2025 у справі № 910/11996/23 та гр. ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2024 у справі №910/11996/23 в одне апеляційне провадження. Розгляд апеляційних скарг Автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів "ІНФОРМАЦІЯ_1" та на рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2024 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2025 вирішено здійснювати у раніше призначену дату та час, а саме 10.04.2025.

31.03.2025 на адресу Північного апеляційного господарського суду від представника Автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів "ІНФОРМАЦІЯ_1" надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2025 клопотання Автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів "ІНФОРМАЦІЯ_1" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів - задоволено.

04.04.2025 на адресу Північного апеляційного господарського суду від представника Гр. ОСОБА_1 надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2025 клопотання ОСОБА_1 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів - задоволено.

У судовому засіданні 10.04.2025 оголошено перерву в судовому засіданні до 01.05.2025.

24.04.2025 на адресу Північного апеляційного господарського суду від представника Автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів "ІНФОРМАЦІЯ_1" надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2025 клопотання Автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів "ІНФОРМАЦІЯ_1" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів - задоволено.

Позиції учасників справи, явка представників сторін у судове засідання та розгляд клопотання

Відповідач з`явився в судове засідання 01.05.2025 та надав свої пояснення по суті по суті апеляційної скарги.

Позивачі не з`явилися в судове засідання 01.05.2025, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, оскільки в судовому засіданні 10.04.2025 було оголошено переву на 01.05.2025 за участю всіх представників учасників справи.

Також 30.04.2025 від представників позивачів надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку із тим, що представники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позбавлені можливості бути присутніми у судовому засіданні, яке призначено на 01.05.2025 о 12 год. 50 хв., оскільки адвокат ОСОБА_3 буде перебувати у ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Щодо клопотанняч позивачів про долучення до матеріалів справи копії постанови Верховного Суду від 24.09.2024 у справі №910/11661/23 у порядку ст. 80 ГПК України.

Колегія суддів вказує на те, що статтею 80 ГПК України чітко врегульовано порядок і строки подання доказів учасниками справи.

Так, згідно з ч. ч. 1, 2 та 3 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

На переконання колегії суддів, постанова Верховного Суду не може бути доказом у розумінні статті 73 ГПК України, а тому клопотання про долучення такої постанови до матеріалів справи не потребує окремого вирішення як у порядку статті 80 ГПК України так і у порядку статті 269 ГПК України.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 30.01.2001 проведено державну реєстрацію юридичної особи - АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником гаражного боксу № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 у АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 є власником гаражного боксу № НОМЕР_3 , ряд № НОМЕР_4 у АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1".

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер діючий Голова правління АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1", у зв`язку з чим 20.08.2021 проведені загальні збори членів відповідача від рядів для обрання Уповноважених членів рядів.

Відповідно до протоколів зборів членів АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" від 20.08.2021, обрано наступних Уповноважених членів від рядів:

- від ряду № 4 - ОСОБА_4 ;

- від ряду № 5 - ОСОБА_5 ;

- від ряду № 6 - ОСОБА_6 ;

- від ряду № 7 - ОСОБА_7 ;

- від ряду № 8 - ОСОБА_8 ;

- від ряду № 9 - ОСОБА_9 ;

- від ряду № 10 - ОСОБА_10 ;

- від ряду № 11 - ОСОБА_2 ;

- від ряду № 12 - ОСОБА_11 ;

- від ряду № 13 - ОСОБА_12 ;

- від ряду № 14 - ОСОБА_13 ;

- від ряду № 15 - ОСОБА_14 ;

- від ряду № 17 - ОСОБА_15 ;

- від ряду № 18 - ОСОБА_16 ;

- від ряду № 19 - ОСОБА_17 ;

- від ряду № 20 - ОСОБА_18 ;

- від ряду № 21 - ОСОБА_19 ;

- від ряду № 22 - ОСОБА_20 ;

- від ряду № 23 - ОСОБА_21 ;

- від ряду № 27 - ОСОБА_22 ;

- від ряду № 28 - ОСОБА_23 .

22.09.2021 відбулись позачергові загальні збори (уповноважених кооперативу від рядів та членів правління) АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" з таким порядком денним:

1. Про обрання головуючого та секретера позачергових загальних зборів АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1".

2. Про обрання голови правління АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1".

3. Про затвердження нової редакції статуту АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1".

4. Про державну реєстрацію внесених змін до відомостей про АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

5. Про відсторонення від займаної посади заступника голови правління АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" ОСОБА_24 .

6. Про позбавлення повноважень члена правління АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" ОСОБА_25 .

7. Про позбавлення повноважень усього поточного складу ревізійної комісії АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1".

8. Про обрання персонального складу ревізійної комісії АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Проведення зборів супроводжувалось складанням відповідного протоколу, відповідно до якого на зборах були присутні уповноважені члени кооперативу від рядів та членів правління кооперативу - 21 особа. На зборах прийняті рішення про обрання ОСОБА_1 головою кооперативу, затверджено нову редакцію статуту Кооперативу, а також прийняті інші рішення щодо змін, відомості про які підлягають реєстрації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У подальшому проведено державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу державним реєстратором Дібровою Ольгою Семенівною на підставі протоколу зборів АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" від 22.09.2021 та внесені відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань:

1) від 24.09.2021 за № 014000334, зміна кінцевого бенефіціарного власника (контролера) або зміна відомостей про кінцевого бенефіціарного власника (контролера), зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи, зміна складу засновників (учасників) або зміна відомостей про засновників (учасників) юридичної особи;

2) від 28.09.2021 за № 015000334, зміна інформації для здійснення зв`язку з юридичною особою, зміни до установчих документів, які не пов`язані з внесенням змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Внаслідок проведення цих реєстраційних дій змінено керівника (з ОСОБА_26 на ОСОБА_1 ), відомості про членів та кінцевих бенефіціарних власників, редакцію статуту та інформацію для здійснення зв`язку з кооперативом.

01.12.2021 до Міністерства юстиції України надійшла скарга ОСОБА_27 від 26.11.2021 на реєстраційні дії приватного нотаріуса Діброви О.С. в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 24.09.2021 № 014000334 "Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу" та від 28.09.2021 № 015000334 "Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу".

Скарга Міністерством юстиції України прийнята до розгляду, за результатами якого останнім видано наказ від 14.02.2022 № 493/5 "Про задоволення скарги". Цим наказом задоволено повністю скаргу ОСОБА_24 від 26.11.2021. Скасовано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційні дії від 24.09.2021 № 014000334 "Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу" та від 28.09.2021 №015000334 "Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу", проведені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дібровою О.С. щодо АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Так, відповідно до наявної в матеріалах справи копії рішення загальних зборів членів АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" від ряду НОМЕР_7, оформленого протоколом загальних зборів членів кооперативу від ряду НОМЕР_7 від 19.02.2022, у їх проведенні прийняло участь 33 члени Автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів "ІНФОРМАЦІЯ_1" з числа власників гаражних боксів 11 ряду.

На розгляд загальних зборів були винесені питання: 1) Про обрання головуючого та секретаря зборів уповноважених членів від ряду; 2) Про обрання уповноваженим члена АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" від ряду НОМЕР_9; 3) Про делегування членами АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" від ряду повноважень уповноваженому членів АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" від ряду з наданням права вирішувати питання, що відносяться до компетенції загальних зборів кооперативу, до зборів уповноважених членів кооперативу від рядів та членів правління.

Зокрема, за результатами прийняття рішення загальних зборів членів кооперативу від рядку НОМЕР_7, оформленого протоколом від 19.02.2022, обрано уповноваженим членом АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" від ряду НОМЕР_7 гр. ОСОБА_28 .

22.02.2022 проведено позачергові збори уповноважених АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" на яких вирішені наступні питання:

1) Про обрання головуючого та секретаря зборів уповноважених;

2) Про обрання складу правління;

3) Про припинення повноважень голови правління та обрання нового голови правління;

4) Про затвердження та підписання статуту в новій редакції Головою кооперативу.

На зборах були присутні уповноважені члени Кооперативу від рядів.

22.02.2022 складено протокол позачергових зборів уповноважених № 1 АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1", в якому відповідні особи, в якості уповноважених членів кооперативу від рядів, своїм підписом його затвердили.

Не погоджуючись з рішенням загальних зборів АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1", яке оформлено протоколом № 1 від 22.02.2022, ОСОБА_1 та ОСОБА_9 звернулися до Господарського суду міста Києва з позовними заявами про визнання його недійсним (справи № 910/1537/23 та № 910/2899/23).

На виконання вимог ухвал Господарського суду міста Києва від 08.02.2023 у справі № 910/1537/23 та від 31.03.2023 у справі № 910/2899/23, АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" надало належним чином засвідчені копії протоколів загальних зборів членів Кооперативу від рядів, зокрема, і оскаржуваний в дані справі Протокол загальних зборів членів кооперативу від ряду НОМЕР_7 від 19.02.2022.

Межі, мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В ході здійснення апеляційного провадження у цій справі колегією суддів було встановлено, що на розгляді Верховного Суду перебувала справа № 910/11661/23 (правовідносини у якій є аналогічними до правовідносин, що виникли у справі, яка розглядається), постанова Верховного Суду у наведеній справі була прийнята 24.09.2024, копію якою долучено до відзиву на апеляційну скаргу.

Так, згідно зі статтею 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Відповідно до частини шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Частиною четвертою статті 236 ГПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норми права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тож призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом, і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок, у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах із зазначенням обставин, які потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, не нав`язуючи при цьому судам нижчого рівня результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Так, Верховний Суд постановою від 24.09.2024 касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 задовольнив частково, рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2023, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2024 скасував, а справу № 910/11661/23 передав на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Слід зазначити, що у наведеній справі предметом розгляду були вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до Автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів "ІНФОРМАЦІЯ_1" про визнання недійсним рішення загальних зборів членів Автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів "ІНФОРМАЦІЯ_1" від ряду № 4, оформленого протоколом від 18.02.2022. Позовні вимоги обґрунтовані наявністю процедурних порушень під час скликання та проведення загальних зборів членів кооперативу від ряду № 4, які полягають у не повідомленні ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про дату, час і місце їх проведення та порядок денний, а також ухвалення рішень за відсутності необхідної кількості голосів членів (кворуму), чим порушено права ОСОБА_1 та ОСОБА_4 брати участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, мати право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.10.2023 у справі № 910/11661/23 у задоволенні позову відмовлено. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2024 змінено рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2023 у справі № 910/11661/23, шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції постанови суду апеляційної інстанції.

Так суди першої і апеляційної інстанцій у наведеній справі мотивували свої рішення, зокрема, тим, що оскільки ОСОБА_1 не є членом кооперативу, що має у власності гараж у 4 ряду, його право на участь в управлінні кооперативом не могло бути порушеним проведеними виборами представника від 4 ряду гаражних боксів. Відсутність порушеного права позивача-1 унеможливлює його примусовий судовий захист. Також, суд апеляційної інстанції зазначив, що позовні вимоги про визнання недійсним рішення про делегування уповноваженого ОСОБА_29 від ряду № 4 не може призвести до поновлення будь-яких прав позивачів, оскільки наказом Міністерства юстиції України від 14.02.2022 № 493/5 реєстраційні дії щодо АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" скасовані. Отже, за висновками апеляційного господарського суду, визнання недійсним рішення загальних зборів членів АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" від ряду № 4, яке оформлене протоколом загальних зборів членів кооперативу від ряду № 4 від 18.02.2022, не є ефективним способом захисту позивачів у даній справі, оскільки визнання його недійсним не відновить порушених прав позивачів.

Верховний Суд, направляючи справу № 910/11661/23 на новий розгляд дійшов висновку, що в порушення приписів статей 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 236, 238, 282 ГПК України місцевий господарський суд у своєму рішенні не навів переліку осіб, які голосували на спірних загальних зборах, не навів посилань на відповідні докази наявності у відповідних осіб права голосування. Тобто, суд першої інстанції належно не дослідив наявні в матеріалах справи докази та не встановив фактичну кількість членів кооперативу присутніх на спірних загальних зборах, права таких членів на голосування, та, відповідно, передчасно зробив висновок про наявність необхідної кількості голосів членів (кворуму) для прийняття відповідних рішень.

Верховний Суд також визнав помилковими висновки суду першої інстанції щодо відхилення доводів позивачів у частині неналежного їх повідомлення про порядок денний, час та місце проведення загальних зборів кооперативу, зазначивши, що оскільки спірні рішення прийняті загальними зборами членів кооперативу (від ряду), то помилковими є висновки суду першої інстанції про те, що предметом даного судового дослідження не є встановлення дотримання вимог щодо скликання загальних зборів членів кооперативу і те, що статутом кооперативу не встановлюються вимоги щодо скликання та проведення спірних зборів, оскільки: позовні вимоги, у тому числі, обґрунтовувались недотримання вимог щодо скликання загальних зборів членів кооперативу (від ряду); Законом України "Про кооперацію" та статутом АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" (в редакції від 01.11.2021) визначено вимоги щодо скликання та проведення загальних зборів членів кооперативу (від ряду), зокрема, щодо повідомлення членів кооперативу про їх проведення тощо. Верховний Суд зазначив про хибне трактування судом першої інстанції спірних рішень та положень статуту відповідача, оскільки по своїй суті спірні рішення приймались саме загальними зборами членів кооперативу, та, відповідно, до проведення таких зборів (загальні збори членів кооперативу) повинні застосовуватись відповідні положення законодавства та статуту відповідача. При цьому, суд першої інстанції не досліджував питання повідомлення позивачів про проведення спірних загальних зборів членів кооперативу.

Також Верховний Суд не погодився з підставами для зміни рішення суду першої інстанції судом апеляційної інстанції, яким зазначено те, що визнання недійсним рішення загальних зборів членів АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" від ряду № 4, яке оформлене протоколом загальних зборів членів кооперативу від ряду № 4 від 18.02.2022, не є ефективним способом захисту позивачів у даній справі, оскільки визнання його недійсним не відновить порушених прав позивачів, так як наказом Міністерства юстиції України від 14.02.2022 № 493/5 реєстраційні дії щодо АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" скасовані. При цьому колегія суддів суду касаційної інстанції зазначила, що у даній справі суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив, та, відповідно, не обґрунтував яким чином скасування наказом Міністерства юстиції України від 14.02.2022 № 493/5 реєстраційних дій щодо АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" унеможливлює захист порушених прав позивачів, у тому числі позивача-2, як членів АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1", на участь в господарській діяльності кооперативу, на управління кооперативом, право обирати і бути обраним в органи управління тощо.

З огляду на наведене Верховний Суд зауважив, що суд апеляційної інстанції приймаючи оскаржувану постанову керувався виключно неефективним способом захисту позивачів у даній справі. Відповідно суд апеляційної інстанції взагалі не переглядав рішення суду першої інстанції в частині обґрунтованості підстав заявленого позову у даній справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла настпуних висновків.

За змістом положень частини першої статті 167 Господарського кодексу України (далі - ГК України) Корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Стаття 55 ГК України визначає господарські організації як юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Господарською діяльністю у Господарському кодексі України вважається діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Цей Кодекс розрізняє господарську діяльність, яка має на меті отримання прибутку (підприємництво) і некомерційну господарську діяльність, яка здійснюється без такої мети (стаття 3 ГК України).

За способом утворення (заснування) та формування статутного капіталу стаття 63 ГК України відносить кооперативні підприємства до корпоративних, а за формою власності - до підприємств колективної власності.

Корпоративне підприємство характеризується тим, що утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об`єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства.

Підприємством колективної власності визнається корпоративне або унітарне підприємство, що діє на основі колективної власності засновника (засновників) (стаття 93 ГК України).

Кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом. Господарська діяльність кооперативів повинна здійснюватися відповідно до вимог цього Кодексу, інших законодавчих актів (стаття 94 ГК України).

Зазначені норми кореспондуються із нормами статей 83, 85, 86 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), згідно з положеннями яких юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Непідприємницькі товариства (кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.

Особливості створення кооперативів та ведення господарської діяльності обслуговуючими кооперативами визначається Законом України "Про кооперацію".

Відповідно до статті 2 Закону України "Про кооперацію" кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування; обслуговуючий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності.

Згідно з частиною другою статті 6 Закону України "Про кооперацію" відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Обслуговуючий кооператив - це кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу. Обслуговуючий кооператив надає послуги своїм членам, не маючи на меті одержання прибутку (статті 2, 23 Закону України "Про кооперацію").

Таким чином, обслуговуючий кооператив незалежно від напряму його діяльності є господарською організацією - юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність з моменту державної реєстрації на підставі закону та свого статуту.

Згідно з положеннями статті 12 Закону України "Про кооперацію" основними правами члена кооперативу є, зокрема, участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

За змістом наведених норм корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності передбачені законом і статутними документами.

Відповідно, члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 910/7554/18.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 15 Закону України "Про кооперацію" вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу. Про дату, місце, час проведення та порядок денний загальних зборів члени кооперативу повинні бути повідомлені не пізніше ніж за 10 днів до визначеного строку їх проведення.

За змістом частин восьмої-одинадцятої статті 15 Закону України "Про кооперацію" у разі коли з організаційних причин (через територіальне розміщення чи значну чисельність членів кооперативу) проведення загальних зборів членів кооперативу неможливе, статутом кооперативу може бути передбачено скликання зборів уповноважених кооперативу. Кількість членів кооперативу, які мають право делегувати уповноважених, та порядок делегування уповноважених для участі у зборах уповноважених визначаються статутом кооперативу. Загальні збори членів кооперативу правомочні вирішувати питання, якщо на них присутні більше половини його членів, а збори уповноважених - за наявності не менше двох третин уповноважених. Кожний член кооперативу чи уповноважений кооперативу має один голос, і це право не може бути передано іншій особі. Рішення загальних зборів членів (зборів уповноважених) кооперативу про прийняття, внесення змін до статуту, вступ до кооперативного об`єднання або вихід з нього та про реорганізацію або ліквідацію кооперативу вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало не менш як 75 відсотків членів кооперативу, присутніх на загальних зборах кооперативу. З інших питань рішення приймаються простою більшістю голосів членів (уповноважених) кооперативу, присутніх на його загальних зборах.

Підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути: порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства; позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах; порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів. Разом з тим, не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів господарського товариства, є підставою для визнання недійсними прийнятих на них рішень.

Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв`язку з прямою вказівкою закону є: прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення; прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства; прийняття загальними зборами рішення про зміну статутного капіталу товариства, якщо не дотримано процедури надання акціонерам (учасникам) відповідної інформації. При вирішенні питання про недійсність рішень загальних зборів у зв`язку з іншими порушеннями, допущеними під час скликання та проведення загальних зборів, господарський суд повинен оцінити, наскільки ці порушення могли вплинути на прийняття загальними зборами відповідного рішення.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.03.2020 у справі № 922/756/19, від 05.07.2022 у справі № 911/2269/20.

Верховний Суд у постанові від 07.06.2023 у справі № 916/211/22 зазначив, що підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів членів кооперативу можуть бути: порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів; позбавлення члена кооперативу можливості взяти участь у загальних зборах; порушення рішенням загальних зборів прав чи законних інтересів члена.

Однак не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів юридичної особи, є підставами для визнання недійсними прийнятих ними рішень.

Для визнання недійсними рішень загальних зборів кооперативу повинен бути доведеним факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів члена кооперативу (позивача).

Вирішуючи питання про захист порушеного права, суд має враховувати інтереси і самого кооперативу і його інших членів, крім позивача, тобто дотримуватися балансу інтересів членів кооперативу і самого кооперативу. Тому важливо встановити не абстрактне, а конкретне порушене право чи інтерес члена кооперативу для його співставлення з інтересами інших членів та кооперативу, які можуть бути порушені визнанням недійсним ухваленого рішення.

Такий підхід до вирішення подібних корпоративних спорів є усталеним і його послідовно дотримуються господарські суди під час вирішення спорів щодо оскарження рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичних осіб. Визначальним для задоволення такого позову є наявність ознак порушення оскаржуваним рішенням прав та інтересів позивача.

Як вбачається з наведених вище норм права, Закон України "Про кооперацію" передбачає можливість передбачити у статуті скликання зборів уповноважених кооперативу.

Верховний Суд у постанові від 23.06.2021 у справі № 910/4201/20 сформував правовий висновок, що положення про загальні збори членів кооперативу і збори уповноважених містяться в статті 15 Закону України "Про кооперацію", яка має назву "Вищий орган управління кооперативу". Таким чином, збори уповноважених не є окремим органом управління, ці збори проводяться замість загальних зборів, коли через велику кількість членів чи інші обставини провести загальні збори неможливо, мають таку саму компетенцію як і загальні збори. Порядок обрання уповноважених має бути визначений статутом кооперативу.

Відмінність між цими двома органами полягає у тому, що:

1) у загальних зборах з правом голосу мають право брати участь лише члени кооперативу, а у зборах уповноважених - лише уповноважені;

2) різними є правила визначення кворуму: кворум загальних зборів становить половина від загальної кількості членів кооперативу, а зборів уповноважених - 2/3 від загальної кількості уповноважених.

Спір у цій справі стосується порядку делегування уповноваженого від ряду НОМЕР_9 для участі у зборах уповноважених відповідача

Так, колегія суддів звертає увагу, що Статутом АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" (редакція від 01.11.2021) визначено, що відповідач є організацією громадян, які добровільно об`єднались для задоволення своїх потреб в гаражних боксах для зберігання та обслуговування транспортних засобів (пункт 1.4 Статуту).

Пунктом 5.1 Статуту відповідача визначено, що члени кооперативу мають право приймати участь в його управлінні, у тому числі обирати та бути обраними в органи управління.

Розділом 8 Статуту відповідача урегульовано, що вищим органом управління є загальні збори, які можуть проводитись як шляхом прямої участі усіх членів кооперативу так і участі уповноважених від гаражних рядів представників.

Відповідно до пункту 8.3 Статуту уповноважені члени кооперативу від рядів обираються членами кооперативу відповідного ряду. Члени кооперативу від ряду мають право обирати тільки одного уповноваженого від свого ряду. Члени кооперативу від ряду мають право делегувати обраного уповноваженого члена від свого ряду до зборів уповноважених кооперативу від рядів та членів правління з наданням йому права вирішувати питання, що відносяться до компетенції Загальних зборів кооперативу. Рішення загальних зборів членів кооперативу від ряду є правомочним якщо за нього проголосували не менш ніж 51 відсоток членів відповідного ряду. Член кооперативу відповідного ряду, якого на загальних зборах членів кооперативу відповідного ряду було висунуто кандидатом в уповноважені членів кооперативу від ряду, не може брати участь у голосуванні щодо своєї кандидатури. Уповноважений членів кооперативу від ряду, якого загальні збори членів кооперативу відповідного ряду делегують до зборів уповноважених кооперативу від рядів та членів правління з наданням йому права вирішувати питання, що відносяться до компетенції Загальних зборів кооперативу, не може брати участі в голосуванні щодо означеного питання. Рішення загальних зборів членів кооперативу від ряду обов`язково оформлюються: протоколом, що має містити порядок денний, розглянуті питання, прийняті рішення, результати голосування, список присутніх членів ряду з підписами, затвердження підписами головуючого та секретаря зборів; дорученням від членів кооперативу відповідного ряду про делегування повноважень уповноваженому членів кооперативу від ряду з наданням права вирішувати питання, що відносяться до компетенції Загальних зборів кооперативу, до зборів уповноважених кооперативу від рядів та членів правління, що є невід`ємною частиною протоколу загальних зборів членів кооперативу від ряду, з затвердженням підписами головуючого та секретаря зборів. Протокол загальних зборів членів кооперативу від ряду разом з означеним дорученням має бути прошитим, пронумерованим з визначенням кількості аркушів, містити відбиток печатки кооперативу (печатки-токена), підписаним головуючим та секретарем зборів, головою правління кооперативу.

Згідно з пунктом 8.4 Статуту уповноважені членів кооперативу від рядів для підтвердження своїх повноважень в органах управління кооперативу обов`язково повинні пред`явити протоколи рішень ряду про їх обрання та делегування повноважень щодо вирішення питань, що відносяться до компетенції загальних зборів кооперативу та містяться у відомостях Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1", а також пред`явити спеціальні посвідчення, що обов`язково повинні містити: напис "Уповноважений членів АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" з зазначенням номеру ряду, прізвища, імені та по-батькові, фото 3,5 Х 4,5 см, відбиток печатки АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1", особистий підпис голови правління АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Звідси колегія суддів дійшла висновку, що обрання свого представника членами кооперативу від певного ряду гаражних боксів для участі у загальних зборах є визначеною статутом формою реалізації корпоративного права.

Водночас колегія суддів звертає увагу, що статут відповідача не містить порядку делегування уповноважених для участі у зборах уповноважених, а лише визначає вимоги до форми і змісту рішення загальних зборів членів кооперативу від ряду про обрання уповноваженого членів від ряду та його делегування до зборів уповноважених кооперативу від рядів та членів правління.

Разом з цим, відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України "Про кооперацію" про дату, місце, час проведення та порядок денний загальних зборів члени кооперативу повинні бути повідомлені не пізніше ніж за 10 днів до визначеного строку їх проведення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що Закон України "Про кооперацію" не визначає способу оповіщення (повідомлення) членів кооперативу про проведення зборів.

Разом з тим, члени кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 509/577/18, від 05.11.2019 у справі № 922/80/18).

Участь у загальних зборах члена кооперативу фактично є корпоративним правом такої особи на управління таким кооперативом в розумінні статті 12 Закону "Про кооперацію".

Належне повідомлення учасника кооперативу про проведення загальних зборів має на меті сприяння реалізації таких прав.

Верховний Суд у постанові від 13.09.2023 у справі № 910/1255/22 звернув увагу на те, що не повідомлення учасника про загальні збори не є беззаперечною підставою для визнання рішень, ухвалених на таких зборах, недійсними. У кожній справі суд оцінює сукупність всіх встановлених обставин, зокрема зміст ухвалених на зборах рішень (наскільки вони порушують права або законні інтереси учасника), наявність кворуму, баланс інтересів позивача та інших учасників, які голосували за прийняття оскаржуваних рішень тощо.

Обраний особою, яка скликає загальні збори учасників, спосіб повідомлення про їх проведення повинен забезпечити реальне персональне повідомлення учасника і не бути лише формальним направленням такого повідомлення. У випадку заперечення учасником факту повідомлення його про проведення загальних зборів, обов`язок доказування обставин повідомлення позивача про проведення загальних зборів покладається на відповідача, як особу, рішення органу управління якої оспорюється.

Подібна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.04.2024 у справі № 916/3902/21 та в постанові Верховного Суду від 06.02.2020 у справі № 906/307/19.

Разом з тим Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі № 916/2584/18 зазначив, що корпоративні права можуть бути визнані порушеними внаслідок недотримання порядку скликання і проведення загальних зборів, якщо учасник не зміг взяти участь у загальних зборах та/або належним чином підготуватися до розгляду питань порядку денного, зареєструватися для участі у загальних зборах тощо, тобто не зміг належним чином реалізувати своє право на участь в управлінні, що в свою чергу є підставою для визнання недійсним рішень загальних зборів.

Місцевий господарський суд, з яким погоджується суд апеляційної інстанції зазначив, що ОСОБА_1 є власником гаражного боксу № НОМЕР_1 ряду № НОМЕР_2 , а відтак своє право на участь в управлінні кооперативом, шляхом обрання уповноваженого від ряду, ОСОБА_1 має реалізовувати виключно у межах процедури делегування уповноваженого від ряду НОМЕР_8, яка не є предметом даного судового дослідження. Відтак колегія суддів цілком погоджується із висновком суду першої інстацнії, що спірним рішенням не порушуються права та охоронювані законом інтереси ОСОБА_1 , оскільки у матеріалах справи відсутні докази того, що він має у власності гаражний бокс у ряді НОМЕР_7.

Окрім цього, колегія суддів зазначає, що наказом Міністерства юстиції України від 14.02.2022 № 493/5 задоволено скаргу ОСОБА_24 та скасовано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційні дії від 24.09.2021 № 014000334 "Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу" та від 28.09.2021 № 015000334 "Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу", проведені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дібровою О.С. щодо АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Законність висновку Центральної Колегії Міністерства юстиції України та наказу Міністерства юстиції України № 493/5 від 14.02.2022 перевірялася Господарським судом міста Києва в межах справи № 910/5273/22.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 23.01.2023 у справі № 910/5273/22, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2023 та постановою Верховного Суду від 28.02.2024, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання незаконним висновку Центральної колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України від 14.01.2022, визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 14.02.2022 № 493/5 та поновлення реєстраційних дій відмовлено.

Колегія суддів звертає увагу, що у подальшому після скасування наказом Міністерства юстиції України від 14.02.2022 № 493/5 реєстраційних дій у АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1", згідно з діючим на той час статутом, в редакції 01.11.2021, проведено позачергові збори уповноважених Кооперативу, на яких обрано Голову Правління, склад Правління, та затверджено статут в новій редакції.

Відповідно до пункту 8.5 Статуту, в новій редакції 01.11.2021, до компетенції Загальних зборів членів Кооперативу належить, зокрема, затвердження Статуту Кооперативу, внесення до нього змін та доповнень; обрання Голови Правління Кооперативу; утворення органів управління та органів контролю за діяльністю Кооперативу, інших органів Кооперативу; прийняття рішення про реорганізацію або ліквідацію Кооперативу.

Разом із тим, згідно з пунктом 8.3 Статуту члени Кооперативу від ряду мають право делегувати обраного уповноваженого члена від свого ряду до зборів уповноважених кооперативу від рядів та членів правління з наданням йому права вирішувати питання, що відносяться до компетенції загальних зборів Кооперативу.

Як вбачається із матеріалів справи, що після скасування наказом Міністерства юстиції України № 493/5 від 14.02.2022 реєстраційних дій щодо призначення Головою Правління АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" ОСОБА_1 , уповноважені члени Кооперативу від рядів провели 22.02.2022 позачергові збори уповноважених членів АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1", на яких обрали Голову Правління, склад Правління, та затвердили Статут у новій редакції, що було оформлено відповідним Протоколом. На підставі рішення уповноважених членів АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" від рядів приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маковеєвою О.В. проведено реєстраційну дію від 23.02.2022 № 021000334 "Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу" щодо АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Законність вказаної реєстраційної дії перевірялась в межах розгляду скарги ОСОБА_30 від 07.09.2022, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 05.10.2022 за № СК-2684-22, за наслідками розгляду якої, на підставі висновку Центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів міністерства юстиції від 07.11.2022, наказом Міністерства юстиції України від 17.01.2023 № 241/7 відмовлено у задоволенні скарги, а реєстраційну дію, проведену приватним нотаріусом Маковеєвою О.В., визнано такою, що відповідає законодавству у сфері державної реєстрації.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що станом на дату делегування уповноваженого ОСОБА_28 від ряду НОМЕР_7 та проведення позачергових зборів уповноважених АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" 22.02.2022 ОСОБА_1 вже не мав повноважень Голови Правління АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1", оскільки наказом Міністерства юстиції України № 493/5 від 14.02.2022 реєстраційні дії щодо обрання його Головою Правління скасовані. Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з моменту скасування 14.02.2022 реєстраційних дій, керівником АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" зазначається ОСОБА_26 .

Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним рішення про делегування уповноваженого ОСОБА_28 від ряду № 11 не може призвести до поновлення будь-яких прав позивачів, оскільки наказом Міністерства юстиції України від 14.02.2022 № 493/5 реєстраційні дії щодо АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" скасовані. Отже, визнання недійсним рішення загальних зборів членів АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" від ряду НОМЕР_7, яке оформлене протоколом загальних зборів членів кооперативу від ряду № 11 від 19.02.2022, не є ефективним способом захисту позивачів у даній справі, оскільки визнання його недійсним не відновить порушених прав позивачів.

З огляду на наведене, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2024 у справі № 910/11996/23, в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 підлягає скасуванню.

У контексті вищевикладеного колегія суддів звертає увагу на висновки Верховного Суду у складі палати для розгляду справи щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду у постанові від 27.01.2025 у справі №910/14503/23.

«…139. З цього приводу Корпоративна палата зазначає, що господарським судам під час вирішення спорів, що виникають з корпоративних відносин, слід враховувати приписи ГПК України та з`ясувати наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного права або законного інтересу у правовідносинах, на захист яких подано позов, а також питання про наявність чи відсутність факту їх порушення, невизнання або оспорюваня.

140. У статті 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

141. Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша, друга статті 5 ГПК України).

142. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

143. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

144. Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

145. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

146. Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

147. З огляду на положення процесуального закону (зокрема статті 236, 237, 267, 270, 282, 301, 315 ГПК України) суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

148. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац дванадцятий частини другої вказаної статті). Застосування конкретного способу захисту цивільного права чи інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Інакше кажучи, суд має захистити право чи інтерес у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див., зокрема, постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17), від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22.06.2021 у справах № 334/3161/17 (пункт 55) і № 200/606/18 (пункт 73), від 29.06.2021 у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26.10.2021 у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25.01.2022 у справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (пункт 21), від 09.02.2022 у справі № 910/6939/20 (пункт 11.87), від 22.02.2022 у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21), від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16 (пункт 27).

149. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19).

150. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19 (пункт 99), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 (пункт 6.56), від 25.01.2022 у справі № 143/591/20 (пункт 8.46), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155), від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16 (пункт 28).

151. Не підлягає сумніву те, що оцінка обраного позивачем способу захисту порушених прав за критерієм ефективності здійснюється у кожній окремій судовій справі з урахуванням конкретного предмета, підстави позову і мети звернення до суду, а також встановлених судами обставин.

152. Отже, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Суд, відповідно до викладеної в позові вимоги, може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, який не суперечить закону, але лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів (пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17).

153. Корпоративна палата вважає, що з огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини, та мету подання позову у цій справі, зокрема, як встановлено судами та не заперечується позивачами, перш за все останні не погоджуються з ухваленими на позачергових загальних зборах уповноважених АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" рішеннями, які оформлені протоколом № 1 від 22.02.2022, окрім іншого, в частині припинення повноважень ОСОБА_1 як Голови правління та обрання нового складу правління АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1", у зв`язку з чим, ОСОБА_1 та ОСОБА_9 звернулись до Господарського суду міста Києва з позовними заявами про визнання його недійсним (справи № 910/1537/23 та № 910/2899/23), висновки суду апеляційної інстанції про те, що позовні вимоги про визнання недійсним рішення загальних зборів членів АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" від ряду № 20, яке оформлене протоколом загальних зборів членів кооперативу від ряду № 20 від 17.02.2022 (про делегування уповноваженого ОСОБА_31 від ряду № 20) не може призвести до поновлення будь-яких прав позивачів є правомірними та такими, що відповідають приписам чинного законодавства.

154. Слід зазначити, що доводи касаційної скарги наведених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та не впливають на них, натомість доводи скаржників фактично зводяться до незгоди останніх з висновками судів першої та апеляційної інстанцій та до необхідності встановлення інших обставин, ніж встановлені судом, та стосуються переоцінки наданих сторонами доказів, без урахування меж повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 300 ГПК України.

156. Разом з цим, враховуючи запроваджені Великою Палатою Верховного Суду критерії оцінки подібності правовідносин (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-16цс20)), Корпоративна палата відхиляє посилання скаржників на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 145/1885/15-ц (спір про визнання незаконним рішення наглядової ради приватного акціонерного товариства про усунення (відсторонення) від виконання обов`язків голови правління ПрАТ та призначення на цю посаду тимчасово виконуючим обов`язки іншої особи, визнання незаконними рішень наглядової ради ПрАТ, скасування запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб та зобов`язання внести запис до цього реєстру), постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.10.2020 у справі № 683/351/16-ц (спір про визнання незаконною та скасування постанови зборів уповноважених споживчого товариства про припинення повноважень позивача як голови правління СТ і звільнення з посади відповідно до п.5 ст.41 КЗпП України та про призначення тимчасового виконувача обов`язків голови правління; поновлення на роботі; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди), у постанові Верховного Суду від 15.03.2018 у справі № 616/137/16-ц (спір про захист прав споживачів) з огляду на те, що вказані справи розглянуто та ухвалено судові рішення за наслідками розгляду не подібних правовідносин ні за підставами позову, ні за змістом позовних вимог, ні за встановленими фактичними обставинами, ні за матеріально-правовим регулюванням спірних правовідносин.

157. Відтак, наведена скаржниками підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень з цієї підстави

158. Разом з цим, з огляду на наведене вище, Корпоративна палата вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 24.09.2024 у справі № 910/11661/23, оскільки встановлення судом обставин обрання позивачем неналежного та/або неефективного способу захисту своїх прав є самостійною та достатньою підставою для відмови у позові, що виключає необхідність дослідження судом обставин, зокрема, правомірності / законності скликання та проведення загальних зборів…».

У подальшому через систему "Електронний суд" 25.03.2024 від відповідача надійшла заява б/н від 25.03.2024 про ухвалення додаткового рішення суду (в порядку ст. 244 ГПК України), в якій останній в порядку, передбаченому ст.ст. 42, 123, 129, 244 ГПК України, просить стягнути з позивача 1 - ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000, 00 грн., понесені відповідачем в межах судової справи №910/11996/23. Заяву разом з доказами направлення її копії представнику позивачів 1, 2 судом долучено до матеріалів справи.

Окрім цього, через канцелярію суду 02.04.2024 надійшли: від представника позивача-1 - ОСОБА_1 заява б/н від 25.03.2024 про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 1 витрат на правничу допомогу в сумі 25 000,00 грн., а також від представника позивача-2 - ОСОБА_2 - заява б/н від 25.03.2024 року про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача-2 витрат на правничу допомогу в сумі 25 000,00 грн. Заяви разом з доданими до них доказами понесених витрат та надсилання копій заяв на адресу відповідача судом долучені до матеріалів справи.

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Стаття 16 ГПК України закріплює за учасниками справи право на користування правничою допомогою.

За приписами ст.ст. 123, 126 ГПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських об`єднань та бюро, з надання правничої допомоги щодо ведення справи в суді розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених ст.ст. 129, 130 ГПК України.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 ГПК України).

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до частини 2 статті 129 ГПК України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2024 у справі №910/11996/23 та відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, керуючись положеннями статті 129 ГПК України, колегія суддів не вбачає правових підстав для покладення на відповідача витрат на правову допомогу понесених позивачами, у звязку із чим додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2025 у справі №910/11996/23 у відповідній частині підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні заяв позивачів про ухвалення додаткового рішення.

Щодо заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів дійшла наступних висновків.

У свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що з метою надання правової допомоги у справі № 910/11996/23 між Автогаражним кооперативом по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів "ІНФОРМАЦІЯ_1" (клієнт за договором, відповідач у справі) та Адвокатським об`єднанням "Президіум" (Адвокатське об`єднання за договором) були укладені Договір №29/07/2022 про надання правової допомоги від 29.07.2022 року (далі - Договір №29/07/2022) та Договір №06/12/2023 про надання правової допомоги від 06.12.2023 року (далі - Договір №06/12/2023), які є ідентичними за змістом, згідно п. 1.1 яких на умовах, передбачених договорами, клієнт доручає, а адвокатське об`єднання зобов`язується надавати за винагороду клієнту чи вказаним ним особам правову допомогу в порядку, обсязі та на умовах, визначених цими Договорами.

Відповідно до пункту 6.1 зазначених правочинів, вони укладені на невизначений строк і вступають в силу з дати їх підписання сторонами.

Так, за умовами пункту 1.2.12 Договорів №29/07/2022 та №06/12/2023 предметом договору, зокрема, є представництво інтересів Клієнта в судах загальної юрисдикції, забезпечення власними силами Адвокатського об`єднання участь представника (юриста/адвоката) у судових засіданнях з розгляду справ клієнта, підготовка та подання процесуальних документів.

Також між відповідачем та Адвокатським об`єднанням "Президіум" були підписані до кожного з Договорів ідентичні за змістом Додатки № 1, відповідно до пунктів 1.9 та 1.11 яких встановлено, що ставки Адвокатського об`єднання за: складання процесуальних документів по справі (позов, відзив, заперечення на відповідь на відзив, клопотання, заяви, апеляційні скарги, касаційні скарги тощо) становлять 1000 грн./год.; участь у судовому засідання - 3 000 грн.

Згідно з пунктом 2.1 Додатку №1 мінімальний оплачуваний час складає години.

Як встановлено судом, на підтвердження обсягу понесених витрат на професійну правничу допомогу відповідачем надані:

- розрахунок витрат на правничу (правову) допомогу у справі № 910/11996/23;

- копія підписаного обома сторонами Акту прийому-передачі наданих послуг (виконаних) робіт №30/11/2023 від 30.11.2023 року, згідно якого Адвокатське об`єднання "Президіум" надало клієнту правову допомогу по справі №910/11996/23 вартістю 31 000,00 грн. та до складу наданих послуг входять: підготовка відзиву на позов відповідно до ст. ст. 165, 178 ГПК України (фактичні затрати часу - 17 годин, загальна вартість послуги - 17 000,00 грн.); підготовка заперечень на відповідь на відзив у справі №910/11996/23 відповідно до ст. ст. 167, 1874 ГПК України (фактичні затрати часу - 5 годин, загальна вартість послуги - 5 000,00 грн.); участь у судовому засіданні 04.10.2023 о 15 год. 30 хв. по справі №910/11996/23 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" (фактичні затрати часу - 1 година, загальна вартість послуги - 3 000,00 грн.); участь у судовому засіданні 02.11.2023 о 15 год. по справі №910/11996/23 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" (фактичні затрати часу - 1 година, загальна вартість послуги - 3 000,00 грн.); участь у судовому засіданні 30.11.2023 о 16 год. по справі №910/11996/23 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" (фактичні затрати часу - 1 година, загальна вартість послуги - 3 000,00 грн.);

- копію підписаного обома сторонами Акту прийому-передачі наданих послуг (виконаних) робіт №21/03/2024 від 21.03.2024 року, згідно якого Адвокатське об`єднання "Президіум" надало клієнту правову допомогу по справі №910/11996/23 вартістю 9 000,00 грн. та до складу наданих послуг входять: участь у судовому засіданні 17.01.2024 о 15 год. 30 хв. по справі №910/11996/23 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" (фактичні затрати часу - 1 година, загальна вартість послуги - 3 000,00 грн.); участь у судовому засіданні 06.03.2024 о 16 год. 30 хв. по справі №910/11996/23 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" (фактичні затрати часу - 1 година, загальна вартість послуги - 3 000,00 грн.); участь у судовому засіданні 21.03.2024 о 15 год. 30 хв. по справі №910/11996/23 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" (фактичні затрати часу - 1 година, загальна вартість послуги - 3 000,00 грн.).

При цьому, як зазначено у вказаних актах, замовник не має претензій до виконавця стосовно наданих послуг.

Також у даній справі інтереси відповідача представляв адвокат Янушевич Олександр Юрійович на підставі ордеру серії АІ № 1496889 від 21.11.2023.

Таким чином, подані відповідачем документи щодо вартості наданих послуг на професійну правничу допомогу адвокатів в рамках розгляду спору у даній справі №910/11996/23 є належними і допустимими доказами на підтвердження обставин реальності понесених сторонами витрат, визначених статтею 126 ГПК України.

Так, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017 року передбачено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час на виконання доручення.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

При цьому, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 року у справі № 910/4201/19).

Відтак, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "East/WestAllianceLimited" проти України (заява № 19336/04, п. 269) визначено, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасників справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Така ж правова позиція випливає з інших рішень Європейського суду з прав людини, зокрема, у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

При цьому суд звертає увагу на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, згідно якої витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є, зокрема, рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити реальність їх оплати. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів.

Як свідчать матеріали справи, позивачі заперечують проти задоволення заявлених до відшкодування розмірів витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись, зокрема, на їх завищення та не співмірність зі складністю справи тощо, в тому числі змісту, обсягу та вартості наданих послуг, враховуючи предмет спору, складність справи та необхідний обсяг роботи представника відповідача, а також наголошують на необґрунтованості заявлених до стягнення сум.

Так, виходячи з наданих відповідачем доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду даної справи колегія суддів виходить із загальних критеріїв оцінки послуг з надання правової (правничої) правової допомоги з урахуванням обсягу та змісту підготованих адвокатом документів.

Зокрема, суд оцінює та досліджує подані сторонами документи та встановлює, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатами, документам, наявним у судовій справі, чи не подавали адвокати під час розгляду справи явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено в документи інформацію щодо витрат адвокатів, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджуються заявлені до відшкодування суми, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвокатів, необхідних для надання правничої допомоги.

За результатами здійсненого колегією суддів аналізу наданих відповідачем доказів, у тому числі актів наданих послуг про надання правової допомоги суд наголошує, що згідно приписів чинного господарського процесуального законодавства вартість наданої учаснику справи професійної правничої допомоги оцінюється судом виходячи з критеріїв складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

У свою чергу, обставини участі адвоката Янушевича О.Ю. як представника автогаражного кооперативу в інших справах за участі відповідача та з аналогічними предметами спору розцінюються колегією суддів як доказ наявності сформованої правової позиції Автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів «ІНФОРМАЦІЯ_1» та незмінність правової позиції, відповідно, свідчать про завищення часу та вартості наданих адвокатом послуг, зокрема, 17 годин на підготовку відзиву на позов у даній справі (на 13 аркушах), а також підготовку заперечень на відповідь на відзив - 5 годин (на 4 аркушах).

Отже, в контексті понесених сторонами витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з позиції обґрунтованості, як необхідності так і неминучості, співмірності витрат із складністю справи, відповідності критерію реальності таких витрат та обсягом наданих послуг, а також розумності їхнього розміру.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Такий же правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц (постанова від 19.02.2020 року).

Також судом враховано правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 року у справі № 911/2737/17, згідно якого стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши надані сторонами докази, враховуючи клопотання позивачів про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами, а також приймаючи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, ціну позову, рівень складності, характеру спору та юридичної кваліфікації правовідносин у справі, враховуючи обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду представниками сторін документів, а також їх значення для вирішення спору і кількості судових засідань суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що зменшення витрат відповідача до 6 000,00 грн. від попередньо заявленої суми 40 000,00 грн., які є завищеними, відповідатиме критерію пропорційності і розумності. Аналогічну позицію виклав у своїх постановах Верховний Суд від 07.08.2018 у справі № 916/1283/17 та від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

За таких обставин, з урахуванням вищенаведених висновків заява відповідача підлягає частковому задоволенню в сумі 6 000,00 грн.

Колегія суддів принагідно звертає увагу, що відповідач, оскаржуваючи додаткове рішення суду першої інстанції, не заперечує проти розміру витрат на правничу допомогу, яку було задоволено судом першої інстанції.

Водночас, оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні позовних вимог обох позивачів, то витрати на правничу допомогу, понесені відповідачем, покладаються на позивачів у рівних частинах, по 3000,00 грн. з кожного.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені скаржником у апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено при нез`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з частковим неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права (ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України), у зв`язку з чим на підставі п. 1-4 ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову в цілому.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2024 у справі №910/11996/23 та відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, керуючись положеннями статті 129 ГПК України, колегія суддів не вбачає правових підстав для покладення на відповідача витрат на правову допомогу понесених позивачами, у звязку із чим додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2025 у справі №910/11996/23 у відповідній частині підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні заяв позивачів про ухвалення додаткового рішення.

Розподіл судових витрат

Судовий збір розподіляється відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів "ІНФОРМАЦІЯ_1" у частині оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2024 у справі №910/11996/23 - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2024 у справі №910/11996/23 скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

3. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2024 у справі №910/11996/23 змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції даної постанови.

4. Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів "ІНФОРМАЦІЯ_1" (АДРЕСА_5; ідентифікаційний код НОМЕР_11) 4 026 (чотири тисячі двадцять шість) грн 00 коп судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2025 у справі №910/11996/23 - залишити без задоволення.

6. Апеляційну скаргу Автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів "ІНФОРМАЦІЯ_1" у частині оскарження додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2025 у справі №910/11996/23 - задовольнити частково.

7. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2025 у справі №910/11996/23 - скасувати, виклавши резолютивну частину додаткового рішення в наступній редакції:

«У задоволенні заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №910/11996/23 - відмовити.

Заяву Автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів "ІНФОРМАЦІЯ_1" про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №910/11996/23 - задовольнити частково.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів "ІНФОРМАЦІЯ_1" (АДРЕСА_4; код ЄДРПОУ НОМЕР_11) 6 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, по 3 000, 00 грн. з кожного.

В іншій частині в задоволенні заяви Автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів "ІНФОРМАЦІЯ_1" про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №910/11996/23 - відмовити.»

8. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.

9. Матеріали справи №910/11996/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 287 та 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено та підписано 14.05.2025.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді В.В. Сулім

О.М. Гаврилюк