АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/2658/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Богатиря К.В., Принцевської Н.М.

при секретарі судового засідання: Герасименко Ю.С.

За участю представників учасників справи:

Прокурор - Кобзар.А.І.

від Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, АРК та м. Севастополі - Лазарчук І.В. в порядку самопредставництва;

від ТОВ "Рибоводна Ферма - Ювент" - Лихацька Ю.Ю. керівник

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги

Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, АРК та м. Севастополі та Товариства з обмеженою відповідальністю "Рибоводна Ферма - Ювент"

на рішення Господарського суду Одеської області від 21.02.2025 (повний текст складено та підписано 03.03.2025, суддя Бездоля Д.О.)

у справі №916/2658/24

за позовом Керівника Олешківської окружної прокуратури Херсонської області в інтересах держави в особі:

1) Херсонської обласної державної адміністрації

2) Фонду державного майна України

до 1) Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, АРК та м. Севастополі

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Рибоводна Ферма - Ювент"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача-1: Державного підприємства «Укрриба»

про визнання договору недійсним та повернення майна

ВСТАНОВИВ

Керівник Олешківської окружної прокуратури Херсонської області звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Херсонської обласної державної адміністрації, Державного агенства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм (правонаступник у спірних правовідносинах - Фонд державного майна України) до Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, АРК та м. Севастополі та Товариства з обмеженою відповідальністю "Рибоводна Ферма - Ювент", в якій просив суд:

- визнати недійсним договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності від 03.08.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Годованним О.В. за №873 та укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рибоводна Ферма - Ювент" з предметом оренди - гідротехнічні споруди рибогосподарської технологічної водойми, що розташовані за адресою: Херсонська область, Білозерський район, с. Софіївка, вул. Шмідта 77, що перебувають на балансі Державного підприємства "Укрриба", припинивши право оренди Товариства з обмеженою відповідальністю "Рибоводна Ферма - Ювент" на нерухоме майно: контурну дамбу ставка нагульного №1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203); роздільну дамбу ставка нагульного №1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203); водовипуск ставка нагульного №1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203); донний водовипуск ставка нагульного №1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203); контурну дамбу ставка нагульного №3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203); роздільну дамбу ставка нагульного №3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203); водовипуск ставка нагульного №3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203); донний водовипуск ставка нагульного №3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203); контурну дамбу ставка нагульного №2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203); роздільну дамбу ставка нагульного №2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203); водовипуск ставка нагульного №2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203); донний водовипуск ставка нагульного №2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203); перепуск ставка нагульного №2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203);

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Рибоводна Ферма - Ювент" повернути Державному агентству України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм гідротехнічні споруди, що є складовими частинами рибогосподарських технологічних водойм, розташованих на земельній ділянці з кадастровим номером :03:001:0280, за адресою: Херсонська область, Херсонський район, с. Софіївка, вул. Шмідта, 77, а саме: контурну дамбу ставка нагульного №1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203); роздільну дамбу ставка нагульного №1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203); водовипуск ставка нагульного №1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203); донний водовипуск ставка нагульного №1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203); контурну дамбу ставка нагульного №3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203); роздільну дамбу ставка нагульного №3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203); водовипуск ставка нагульного №3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203); донний водовипуск ставка нагульного №3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203); контурну дамбу ставка нагульного №2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203); роздільну дамбу ставка нагульного №2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203); водовипуск ставка нагульного №2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203); донний водовипуск ставка нагульного №2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203); перепуск ставка нагульного №2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний договір укладений відповідачами з порушенням вимог законодавства, оскільки останніми не враховано можливість надання гідротехнічних споруд у користування лише за наслідками надання у користування самої водойми та земельної ділянки під нею.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 21.02.2025 по цій справі позов задоволено повністю, визнано недійсним договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності та зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Рибоводна Ферма - Ювент" повернути Фонду державного майна України гідротехнічні споруди рибогосподарської технологічної водойми.

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що чинним на час укладення спірного договору законодавством України передбачалось, що гідротехнічні споруди рибогосподарської технологічної водойми дійсно можуть бути об`єктом оренди, проте для отримання в оренду цих гідротехнічних споруд особа має одночасно бути користувачем самої рибогосподарської технологічної водойми у комплексі з земельною ділянкою під цією водоймою. Саме за цих умов особа може отримати в користування гідротехнічні споруди.

Натомість, як зазначено місцевим господарським судом, відповідач-2 не уклав договір оренди рибогосподарської технологічної водойми / земельної ділянки під нею, для управління якої призначені гідротехнічні споруди, які є об`єктом спірного договору.

За цих обставин, суд першої інстанції виснував, що спірний договір суперечить нормам права, які були чинним станом на час його укладення, що зумовило задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Не погодившись із вказаним рішенням, до Південно-західного апеляційного господарського суду звернулись Регіональне відділення Фонду державного майна в Херсонській області, АРК та м. Севастополі та Товариство з обмеженою відповідальністю "Рибоводна Ферма - Ювент".

Апелянти в апеляційних скаргах просять суд оскаржуване рішення скасувати повністю та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог Керівника Олешківської окружної прокуратури Херсонської області в повному обсязі.

На думку апелянтів, оскаржуване рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, виходячи з наступного:

- оспорюваний договір було укладено у відповідності до чинного станом на той час законодавства України, а також за наявності дозволу органу управління державним майном та відсутності умов, які перешкоджали б передачі нерухомого майна в оренду;

- відповідно до законодавства, чинного на момент укладення Договору, розпорядження об`єктами державної власності, порядок передачі їх у тимчасове користування (оренду) гідротехнічних споруд рибогосподарської технологічної водойми належало Фонду державного майна України, його регіональним відділенням, за згодою Держрибагенства України, який є органом, що здійснює функції з управління об`єктом державної власності;

- на момент укладання спірного договору оренди законодавством України не було чітко врегульовано питання стосовно форми та процедури укладання договорів оренди гідротехнічних споруд, та не існувало спеціального порядку передбаченого законом, який би врегулював правовідносини щодо передачі в оренду саме гідротехнічних споруд;

- спірний договір оренди було укладено відповідно до процедури передачі в оренду державного майна, що було передбачено Законом України «Про оренду державного та комунального майна», який було передбачено, що об`єктами оренди за цим Законом є, нерухоме майно споруди та інше окреме індивідуально визначене майно цілісного майнового комплексу підприємств. Тобто, законодавець не встановлював обов`язку передачі земельної ділянки в оренду окремо визначеного нерухомого майна;

- суд першої інстанції, всупереч вимогам закону, а саме щодо встановлення наявності підстав для визнання договору недійсним на момент його укладення, взяв до уваги та посилався на Порядок надання в користування на умовах оренди гідротехнічних споруд рибогосподарської технологічної водойми, затверджений постановою Кабінету Міністрів України після укладення оспорюваного договору;

- затверджений станом на час укладення спірного договору, Типовий договір оренди водних об`єктів, який було прийнято з врахуванням Земельного кодексу України та Закону України «Про аквакультуру» законодавчо передбачав надання гідротехнічних споруд водного об`єкту в оренду окремо від водного об`єкта;

- у Фонду державного майна України до теперішнього часу наявне право надавати в оренду гідротехнічні споруди рибогосподарських технологічних водойм шляхом проведенням аукціону та за таких умов об`єкт оренди може використовуватись за будь-яким цільовим призначенням. Повноважень щодо укладання договору оренди землі під водними об`єктами у ФДМУ та регіональних відділень законодавством не передбачено;

- твердження місцевого господарського суду про невідповідність умов оспорюваного Договору оренди положенням Закону України «Про аквакультуру» та Водного кодексу України є хибними, оскільки засновані на неправильній інтерпретації понять та вимог, що ставляться до оренди гідротехнічних споруд, як окремих об`єктів нерухомого майна;

- при винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції взяв до уваги висновки Верховного Суду, які були зроблені через значний проміжок часу після укладення спірного договору оренди;

- апелянт також не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо можливості повернення орендованого майна Фонду державного майна України, оскільки вважає, що застосування реституції, як похідної вимоги при визнанні договору недійсним, можливо лише щодо стороні за таким договором, якою Фонд державного майна України не є.

Ухвалами Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.04.2025 відкрито апеляційні провадження у цій справи та призначено апеляційній скарги до сумісного розгляду на 14.05.2025.

До суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому Фонд державного майна України просить апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, АРК та м. Севастополі - задовольнити в повному обсязі.

Фонд державного майна України погоджується із доводами та вимогами апеляційної скарги Регіонального відділення та вважає, що станом на час укладення оспорюваного договору, гідротехнічна споруда могла біти окремим об`єктом оренди, а тому відсутні підстави для визнання такого договору недійсним.

Херсонська обласна прокуратура надала відзиви на апеляційні скарги в якій просить суд апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В обґрунтування свої заперечень прокурор зазначає, що місцевий господарський суд в оскаржуваному рішення вірно встановив наявність порушень допущених сторонами під час укладення спірного договору, зокрема не врахування передбаченої законодавством можливості надання гідротехнічних споруд у користування лише за наслідками надання у користування самої водойми та земельної ділянки під нею, а апелянтами такі висновки суду не спростовано.

Державне підприємство «Укрриба» надано до суду апеляційної інстанції пояснення в яких підтримало доводи та вимоги апелянтів та просило задовольнити апеляційні скарги в повному обсязі, оскільки вважає, що оскаржуваний прокурором договір укладеного у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому його необґрунтовано визнано судом недійсним.

До суду апеляційної інстанції також надійшли відзиви Херсонської обласної державної адміністрації в яких остання просить залишити апеляційній скарги без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, оскільки вважає прийняте рішення обґрунтованими та таким, що прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в той час як доводи та вимоги апелянтів таких висновків суду не спростовують.

Під час судового засідання від 14.05.2025 представники апелянтів підтримали доводи та вимоги за апеляційними скаргами та наполягали на їх задоволенні.

Прокурор надав пояснення у відповідності до яких не погоджується із доводами та вимогами апеляційних скарг, просить залишити їх без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Фонд державного майна України та Державне підприємство «Укрриба» у заявах по суті справи просили суд апеляційної інстанції здійснити розгляд справи за відсутності своїх представників.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, згідно з відомостями з ДРРП і ДЗК (а.с. 7-8, т. 2) земельна ділянка, кадастровий номер: :03:001:0280, за адресою: Широкобалківська сільська рада, Білозерський район, Херсонська область, площею 234,7822 га, категорія земель: землі водного фонду, вид використання: для ведення аквакультури, цільове призначення: для рибогосподарських потреб, належить на праві власності державі в особі позивача-1, на праві постійного користування - третій особі.

На вказаній земельній ділянці розташовані рибогосподарська технологічна водойма і гідротехнічні споруди рибогосподарської технологічної водойми за адресою: вул. Шмідта, 77, с. Софіївка, Білозерський район, Херсонська область.

В матеріалах справи відсутній паспорт та/або технічний проєкт цієї рибогосподарської технологічної водойми. Водночас, в матеріалах справи наявні документи з технічних паспортів зазначених гідротехнічних споруд рибогосподарської технологічної водойми, витяги з ДРРП та з ЄРОДВ (а.с. 29-204, т. 1), згідно з таким переліком та інформацією про речові права:

1. контурна дамба ставка нагульного №1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203, загальна площа 37511,2 кв.м, власність державна, власник - держава в особі Державного агенства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм, правонаступником якого у спірних правовідносинах є Фонд державного майна України (а.с. 178-208, т. 2), право господарського відання - ДП "Укрриба";

2. роздільна дамба ставка нагульного №1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203, загальна площа 9766 кв.м, власність державна, власник - держава в особі Державного агенства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм, правонаступником якого у спірних правовідносинах є Фонд державного майна України (а.с. 178-208, т. 2), право господарського відання - ДП "Укрриба";

3. водовипуск ставка нагульного №1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203, загальна площа 13,25 кв.м, власність державна, власник - держава в особі Державного агенства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм, правонаступником якого у спірних правовідносинах є Фонд державного майна України (а.с. 178-208, т. 2), право господарського відання - ДП "Укрриба";

4. донний водовипуск ставка нагульного №1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203, загальна площа 24,07 кв.м, власність державна, власник - держава в особі Державного агенства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм, правонаступником якого у спірних правовідносинах є Фонд державного майна України (а.с. 178-208, т. 2), право господарського відання - ДП "Укрриба";

5. контурна дамба ставка нагульного №3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203, загальна площа 37730 кв.м, власність державна, власник - держава в особі Державного агенства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм, правонаступником якого у спірних правовідносинах є Фонд державного майна України (а.с. 178-208, т. 2), право господарського відання - ДП "Укрриба";

6. роздільна дамба ставка нагульного №3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203, загальна площа 38428,6 кв.м, власність державна, власник - держава в особі Державного агенства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм, правонаступником якого у спірних правовідносинах є Фонд державного майна України (а.с. 178-208, т. 2), право господарського відання - ДП "Укрриба";

7. водовипуск ставка нагульного №3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203, загальна площа 7,81 кв.м, власність державна, власник - держава в особі Державного агенства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм, правонаступником якого у спірних правовідносинах є Фонд державного майна України (а.с. 178-208, т. 2), право господарського відання - ДП "Укрриба";

8. донний водовипуск ставка нагульного №3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203, загальна площа 14,69 кв.м, власність державна, власник - держава в особі Державного агенства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм, правонаступником якого у спірних правовідносинах є Фонд державного майна України (а.с. 178-208, т. 2), право господарського відання - ДП "Укрриба";

9. контурна дамба ставка нагульного №2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203, загальна площа 35363,8 кв.м, власність державна, власник - держава в особі Державного агенства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм, правонаступником якого у спірних правовідносинах є Фонд державного майна України (а.с. 178-208, т. 2), право господарського відання - ДП "Укрриба";

10. роздільна дамба ставка нагульного №2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203, загальна площа 10526,4 кв.м, власність державна, власник - держава в особі Державного агенства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм, правонаступником якого у спірних правовідносинах є Фонд державного майна України (а.с. 178-208, т. 2), право господарського відання - ДП "Укрриба";

11. водовипуск ставка нагульного №2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203, загальна площа 18,67 кв.м, власність державна, власник - держава в особі Державного агенства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм, правонаступником якого у спірних правовідносинах є Фонд державного майна України (а.с. 178-208, т. 2), право господарського відання - ДП "Укрриба";

12. донний водовипуск ставка нагульного №2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203, загальна площа 19,26 кв.м, власність державна, власник - держава в особі Державного агенства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм, правонаступником якого у спірних правовідносинах є Фонд державного майна України (а.с. 178-208, т. 2), право господарського відання - ДП "Укрриба";

13. перепуск ставка нагульного №2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203, загальна площа 15,18 кв.м, власність державна, власник - держава в особі Державного агенства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм, правонаступником якого у спірних правовідносинах є Фонд державного майна України (а.с. 178-208, т. 2), право господарського відання - ДП "Укрриба".

Відповідно до п. 16 Положення про Регіональне відділення Фонду державного майна в Херсонській області, АРК та м. Севастополі, затвердженого наказом ФДМ України від 29.07.2022 № 809 (а.с. 126-138, т. 2), регіональне відділення є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах ДКС України, печатку із зображенням державного герба України і своїм найменуванням.

Листом від 22.03.2018 № 07-05/126 (а.с. 114-115, т. 2) третя особа надала відповідачу-1 перелік вище переліченого державного нерухомого майна - гідротехнічних споруд ставів, які можуть здаватися в оренду та відповідно до акту обстеження технічного стану майна від 02.02.2018 повідомила, що вони знаходяться у напівзруйнованому стані та потребують повного відновлення для технологічних потреб. Водночас, в матеріалах справи відсутній зазначений у даному листі акт обстеження технічного стану майна від 02.02.2018 та докази відновлення / не відновлення стану цих гідротехнічних споруд рибогосподарської технологічної водойми.

Листом від 26.03.2018 № 3-111-13/1801-18 (а.с. 116-118, т. 2) Держрибагенство, розглянувши лист відповідача-1 щодо передачі в оренду цих гідротехнічних споруд, не заперечила проти цього за умови внесення певних змін і зауважень, зазначивши, що законодавством передбачено користування на умовах оренди землею, водним простором та гідротехнічною спорудою однією особою.

Наказом відповідача-1 від 24.05.2018 № 228 (а.с. 120-121, т. 2) було приписано передати відповідачу-2, як єдиному заявнику, в оренду вищевказані гідротехнічні споруди рибогосподарської технологічної водойми строком на 25 років.

03.08.2018 між відповідачами строком на 25 років в нотаріальній формі був укладений спірний договір № 873 (а.с. 15-19, т. 1), згідно з яким відповідач-1 передав, а відповідач-2 прийняв в строкове платне користування 13 вищевказаних гідротехнічних споруд рибогосподарської технологічної водойми за адресою: вул. Шмідта, 77, с. Софіївка, Білозерський район, Херсонська область з метою ведення рибогосподарської діяльності. У розділі 3 цього договору сторони узгодили розмір і порядок сплати орендної плати.

Про укладення спірного договору відповідач повідомив Держрибагенство і третю особу листами від 07.08.2018 (а.с. 122-123, т. 2), а речове право відповідача-2 на ці об`єкти було зареєстроване у ДРРП (а.с. 134-143, т. 3).

03.08.2018 відповідачі підписали акт приймання - передачі гідротехнічних споруд за договором (а.с. 20, т. 1), який не містить опису стану нерухомого майна.

28.11.2018 між третьою особою і відповідачем-2 в простій письмовій формі був укладений договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна з додатковою угодою від 01.01.2019 (а.с. 26-28, т. 1), за яким відповідач-2 зобов`язався відшкодовувати третій особі витрати по сплаті земельного податку.

Звертаючись із даним позовом до суду першої інстанції прокурор зазначив, що спірний договір укладений відповідачами з порушенням вимог законодавства, оскільки останніми не враховано можливість надання гідротехнічних споруд у користування лише за наслідками надання у користування самої водойми та земельної ділянки під нею.

Позивач-1 також зазначив, що гідротехнічна споруда нерозривно пов`язана з водним об`єктом, не може бути відокремлена від нього та її переміщення може призвести до надзвичайних ситуацій техногенного і природного характеру.

Приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, дослідивши наявні матеріли справи, доводи учасників справи та висновку місцевого господарського суду викладені в оскаржуваному рішенні, зазначає наступне.

Щодо представництва прокурором інтересів держави в особі Херсонської обласної державної адміністрації та Фонду державного майна України, слід зазначити таке.

Відповідно до положень ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво внтересів держави в суді у виключних випадках і порядку, що визначені законом.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Частиною 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частиною 2 ст. 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ч. 3 ст. 4 ГПК України, до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

У відповідності до ч. 4 ст. 53 ГПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства та конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Трегубенко проти України" від 02.11.2004 категорично ствердив, що "правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес" (пункт 54 рішення).

У постанові Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 906/240/18 зазначено, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено, зокрема у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17).

У пунктах 79-81 постанови від 26.05.2020 по справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові.

Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Окрім того, Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 зазначено, що сам факт незвернення уповноваженого суб`єкта владних повноважень до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захисти порушені державні інтереси, свідчить про те, що указаний суб`єкт неналежно виконує свої повноваження.

Звертаючись із даним позовом до суду прокурор зазначив, що під час здійснення конституційних повноважень окружною прокуратурою установлений факт порушень вимог ст.ст. 9, 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 № 2269-ХІ, ст.ст., 1 14 Закону України «Про аквакультуру», ст.ст. 1, 51 Водного кодексу України, ст. 186 Цивільного кодексу України, ст.ст. 116, 12 Земельного кодексу України при передачі у користування на умовах оренди ТОВ "Рибоводна Ферма - Ювент" державного нерухомого майна - гідротехнічних споруд рибогосподарської технологічної водойми, що розташовані за адресою: Херсонська область, Білозерський район, с. Софіївка, вул. Шмідта, 77.

За твердженням прокурора, правовідносини, пов`язані з використанням державного майна, становлять суспільний інтерес, а набуття речових прав на нього всупереч встановленому законодавством порядку такому суспільному інтересу не відповідає. Зокрема, внаслідок порушення вищезазначених норм матеріального права ТОВ "Рибоводна Ферма - Ювент" маючи в оренді лише гідротехнічні споруди не у комплексі з водним об`єктом та земельною ділянкою під ним, фактично використовує земельну ділянку 3 кадастровим номером :03:001:0280 та водний об`єкт для цілей аквакультури, тобто господарської діяльності, яка має на меті отримання прибутку.

В свою чергу, всупереч вимогам ч. 3 ст. 14 Закону України «Про аквакультуру», за використання водного об`єкту та земельної ділянки під ним, ТОВ "Рибоводна Ферма - Ювент" не здійснює установлену законом плату за користування на умовах оренди рибогосподарською технологічною водоймою, яка складається з орендної плати за використання земельної ділянки та орендної плати за рибогосподарську технологічну водойму. Тобто, ТОВ "Рибоводна Ферма - Ювент" фактично безоплатно використовує рибогосподарську технологічну водойму для цілей аквакультури, а плата за користування земельною ділянкою площею 234,7822 га зводиться останнім лише до відшкодування балансоутримувачу ДП «Укрриба» витрат по сплаті земельного податку.

Враховуючи вищенаведене, прокурор вважає, що у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес, що є підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді. Правовідносини, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням державним майном становлять суспільний інтерес, а тому неправомірне, всупереч закону та волі держави набуття речових прав на нього ТОВ "Рибоводна Ферма - Ювент" не відповідає суспільному інтересу. Розпорядження об`єктом права державної власності всупереч встановленого законом порядку, його використання без належних на те правових підстав призводить до нераціонального використання об`єкта державної власності та неефективного управління цим об`єктом, спричинює економічні збитки державі, а тому вимагає їх захисту.

За твердженням прокурора, Херсонська обласна державна адміністрація, як власник та розпорядник земельної ділянки 3 кадастровим номером :03:001:0280, та Державне агентство України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм, як власник державного майна, що є об`єктами оренди, були обізнані про використання гідротехнічних споруд рибогосподарської технологічної водойми всупереч вимогам ст.ст. 116, 122 Земельного кодексу України, ст. 51 Водного кодексу України, ст.ст. 1, 14 Закону України «Про аквакультуру» та передання останніх в оренду ТОВ "Рибоводна Ферма - Ювент" не у комплексі із земельною ділянкою водного фонду та водним об`єктом.

Проте, як стверджує прокурор, ані Херсонською обласною державною адміністрацією, ані Державним агентством України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм, не було вжито належних заходів, направлених на припинення порушень, що виникли внаслідок протиправної поведінки відповідачів, у тому числі шляхом звернення до суду з позовом про визнання недійсним Договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності від 03.08.2018 року та повернення майна.

На підтвердження наявності підстав для представництва інтересів держави в особі позивачів-1, 2 прокурор надав суду докази з`ясування ним у учасників справи і інших осіб обставин спірних правовідносин, з`ясування у позивачів обставин щодо вжиття останніми самостійно заходів для захисту інтересів держави та усунення виявлених прокурором порушень в судовому порядку, а саме: лист Фонду державного майна України від 21.02.2024 (а.с. 11-12, т. 1), лист прокурора від 28.03.2024 (а.с. 13, т. 1), лист відповідача-1 від 04.04.2024 (а.с. 14, т. 1), лист прокурора від 09.04.2024 (а.с. 22, т. 1), лист Держрибагенства від 10.04.2024 (а.с. 23, т. 1), лист третьої особи від 17.04.2024 (а.с. 24-25, т. 1), лист прокурора від 25.04.2024 (а.с. 1, т. 2), лист Держрибагенства від 03.05.2024 (а.с. 2, т. 2), лист прокурора від 08.04.2024 (а.с. 3, т. 2), лист ГУ Держгеокадастру у Херсонській області від 09.05.2024 (а.с. 4, т. 2), лист прокурора від 08.04.2024 (а.с. 5, т. 2), лист позивача-1 від 16.04.2024 (а.с. 6, т. 2), лист прокурора від 22.05.2024 (а.с. 9-10, т. 2), лист Держрибагенства від 24.05.2024 (а.с. 11, т. 2), лист прокурора від 21.05.2024 (а.с. 12-13, т. 2), лист позивача-1 від 31.05.2024 (а.с. 14, т. 2), а також направлені прокурором позивачам-1, 2 в порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" повідомлення від 05.06.2024 (а.с. 15-18, т. 2).

Колегія суддів також звертає увагу на те, що під час розгляд справи у суді першої інстанції до суду надійшло клопотання Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм, в якому останнє просило суд залучити до участі у цій справі Фонд державного майна України, як правонаступника позивача - 2 у спірних правовідносинах, з огляду на таке.

Так, згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 14.10.2022 № 910-р «Деякі питання управління об`єктами державної власності» вирішено: п. 1 - передати до сфери управління Фонду державного майна єдині майнові комплекси державних підприємств, установ та організацій і пакети акцій (часток), що належать державі у статутних капіталах господарських товариств, які передаються із сфери управління уповноважених органів управління, за переліком згідно з додатком 1; п. 2 - передати Фонду державного майна повноваження з управління юридичними особами, корпоративні права держави у статутних капіталах яких не оформлено відповідно до законодавства у зв`язку з непроведенням реєстрації випуску акцій або її незавершенням у зв`язку з відмовою в реєстрації їх випуску (випусків), скасуванням реєстрації випуску акцій Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, існуванням акцій у документарній формі, за переліком згідно з додатком 2.

Згідно з додатком № 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 14.10.2022 №910-р, до переліку єдиних майнових комплексів державних підприємств, установ та організацій і пакетів акцій (часток), що належать державі у статутних капіталах господарських товариств, які передаються із сфери управління уповноважених органів управління до сфери управління Фонду державного майна включено єдині майнові комплекси, зокрема, Державного підприємства «Укрриба» ().

07.06.2024 заступником голови ФДМ України був затверджений акт приймання-передачі єдиного майнового комплексу Державного підприємства «Укрриба» (код згідно ) із сфери управління Державного агенства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм до сфери управління Фонду державного майна України на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 14.10.2022 №910-р «Деякі питання управління об`єктами державної власності», складений комісією з питань передачі єдиних майнових комплексів державних підприємств, установ та організацій із сфери управління Державного агенства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм до сфери управління Фонду державного майна України був підписаний (а.с. 178 - 208, т. 2).

Відтак, з урахуванням зміни уповноваженого органу управління третьої особи з Державного агенства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм на Фонд державного майна України, суд першої інстанції ухвалою від 15.10.2024 замінив позивача - 2: Державне агенство України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм на його правонаступника - Фонд державного майна України.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що у даному випадку у прокурора наявні підстави для здійснення представництва інтересів держави в суді, а визначення ним позивачами по справі Херсонської обласної державної адміністрації та Фонду державного майна України (який є правонаступником Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм), є обґрунтованим.

Щодо суті заявлених позовних вимог колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно зі ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ст.215 ЦК України).

Згідно з ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

У відповідності до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з частиною першою статті 207 ГК України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

У відповідності до ст. 208 ГК України якщо господарське зобов`язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов`язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов`язанням, а у разі виконання зобов`язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави. У разі визнання недійсним зобов`язання з інших підстав кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за зобов`язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов`язання не передбачені законом.

Таким чином, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення. При цьому, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, необхідно встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про Фонд державного майна України" Фонд державного майна України здійснює управління підприємствами та організаціями, заснованими на державній власності, що перебувають у сфері його управління.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 6 Закону України "Про Фонд державного майна України" Фонд державного майна України здійснює повноваження безпосередньо та через свої регіональні відділення (представництва). Регіональні відділення (представництва) діють на підставі положень, що затверджуються Головою Фонду державного майна України.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" Фонд державного майна України відповідно до законодавства щодо нерухомого та іншого окремого індивідуально визначеного державного майна, зокрема: виступає відповідно до законодавства орендодавцем державного майна; здійснює контроль за використанням майна, переданого в оренду, виконанням договорів оренди державного майна.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції станом на 03.08.2018, тобто на час укладення спірного договору) не можуть бути об`єктами оренди, зокрема, об`єкти державної власності, що мають загальнодержавне значення і не підлягають приватизації відповідно до частини другої статті 5 Закону України "Про приватизацію державного майна" (крім пам`яток культурної спадщини, нерухомих об`єктів, які знаходяться на території історико-культурних заповідників та гідротехнічних споруд рибогосподарської технологічної водойми, причалів морських портів), а також об`єкти, включені до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, затвердженого Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", які випускають підакцизну продукцію, крім цілісних майнових комплексів, які випускають підакцизну продукцію, переданих в оренду до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про оренду державного та комунального майна"; водосховища та водогосподарські канали комплексного призначення, міжгосподарські меліоративні системи, гідротехнічні захисні споруди (крім гідротехнічних споруд рибогосподарської технологічної водойми).

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції станом на 03.08.2018, тобто на час укладення спірного договору) орендодавцями, в т.ч., є: Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук, а також майна, що належить вищим навчальним закладам та/або науковим установам, що надається в оренду науковим паркам та їхнім партнерам.

Згідно з ч. 2 ст. 16 Закону України "Про оренду землі" (в редакції станом на 03.08.2018, тобто на час укладення спірного договору) укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Відповідно до ст. 58 ЗК України (в редакції станом на 03.08.2018, тобто на час укладення спірного договору) до земель водного фонду належать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; г) береговими смугами водних шляхів; ґ) штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 59 ЗК України (в редакції станом на 03.08.2018, тобто на час укладення спірного договору) землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і річкового транспорту в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ЗК України (в редакції станом на 03.08.2018, тобто на час укладення спірного договору) надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Згідно з ст. 1 ВК України (в редакції станом на 03.08.2018, тобто на час укладення спірного договору) технологічна водойма - штучно створена водойма спеціального технологічного призначення, що визначається технічним проектом та/або паспортом, яка наповнюється штучно за допомогою гідротехнічних споруд і пристроїв.

Відповідно до ст. 51 ВК України (в редакції станом на 03.08.2018, тобто на час укладення спірного договору) у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, лікувальних, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт можуть надаватися водосховища (крім водосховищ комплексного призначення), ставки, озера та замкнені природні водойми. Водні об`єкти надаються у користування за договором оренди земель водного фонду на земельних торгах у комплексі із земельною ділянкою. Водні об`єкти надаються у користування на умовах оренди органами, що здійснюють розпорядження земельними ділянками під водою (водним простором) згідно з повноваженнями, визначеними Земельним кодексом України, відповідно до договору оренди, погодженого з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства. Надання водних об`єктів у користування на умовах оренди здійснюється за наявності паспорта водного об`єкта. Порядок розроблення та форма паспорта затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища. Типова форма договору оренди водних об`єктів затверджується Кабінетом Міністрів України. Сплата орендної плати за водний об`єкт не звільняє від сплати орендної плати за земельну ділянку під цим об`єктом. Надання частин рибогосподарських водних об`єктів, рибогосподарських технологічних водойм, акваторій (водного простору) внутрішніх морських вод, територіального моря, виключної (морської) економічної зони України в користування для цілей аквакультури регулюються Законом України "Про аквакультуру".

Згідно з ст. 1 Закону України "Про аквакультуру" (в редакції станом на 03.08.2018, тобто на час укладення спірного договору) аквакультура (рибництво) - сільськогосподарська діяльність із штучного розведення, утримання та вирощування об`єктів аквакультури у повністю або частково контрольованих умовах для одержання сільськогосподарської продукції (продукції аквакультури) та її реалізації, виробництва кормів, відтворення біоресурсів, ведення селекційно-племінної роботи, інтродукції, переселення, акліматизації та реакліматизації гідробіонтів, поповнення запасів водних біоресурсів, збереження їх біорізноманіття, а також надання рекреаційних послуг; гідротехнічні споруди рибогосподарської технологічної водойми (гідротехнічні споруди) - об`єкти нерухомого майна (земляні греблі та дамби, водозабірні споруди, повеневі водоскиди, донні водовипуски, водопостачальні, скидні та рибозбірноосушувальні канали, рибовловлювачі, камери облову, причали, водоскиди, бистротоки, перепади, перегороджувальні рибозахисні та інші споруди), що є інженерними спорудами, які призначені для управління водними ресурсами (підготовка, постачання, збереження, транспортування води та водовідведення), а також для запобігання шкідливій дії вод; рибогосподарська технологічна водойма - штучно створена водойма спеціального технологічного призначення, що визначається технічним проектом та/або паспортом, яка наповнюється штучно за допомогою гідротехнічних споруд і пристроїв та призначена для створення умов існування і розвитку об`єктів аквакультури.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про аквакультуру" (в редакції станом на 03.08.2018, тобто на час укладення спірного договору) рибогосподарський водний об`єкт для цілей аквакультури надається в користування на умовах оренди юридичній чи фізичній особі відповідно до Водного кодексу України. Частини рибогосподарського водного об`єкта надаються в користування на умовах оренди юридичній чи фізичній особі органами, які здійснюють розпорядження земельними ділянками під водою (водним простором) відповідно до Земельного кодексу України, лише для розміщення плавучих рибницьких садків. У такому разі межі наданої в користування частини рибогосподарського водного об`єкта визначаються координатами відведеної акваторії. Відведення земельної ділянки водного фонду під водою (водним простором) та встановлення її меж у натурі (на місцевості) не здійснюються. Рибогосподарська технологічна водойма для цілей аквакультури надається юридичній чи фізичній особі органом, який здійснює розпорядження земельною ділянкою під водою (водним простором) відповідно до Земельного кодексу України, за договором оренди землі (земель водного фонду). При передачі юридичній чи фізичній особі в оренду рибогосподарської технологічної водойми такій особі одночасно можуть передаватися в користування гідротехнічні споруди. Надання рибогосподарської технологічної водойми у користування на умовах оренди здійснюється за наявності паспорта рибогосподарської технологічної водойми та/або технічного проекту рибогосподарської технологічної водойми. Порядок розроблення та форма паспорта затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері рибного господарства. Об`єктом користування на умовах оренди рибогосподарської технологічної водойми є земельна ділянка під водою, в межах якої здійснюється аквакультура, та вода (водний простір), які в комплексі одночасно надаються в користування одній і тій самій юридичній чи фізичній особі. Плата за користування на умовах оренди рибогосподарською технологічною водоймою складається з орендної плати за використання земельних ділянок та орендної плати за рибогосподарську технологічну водойму.

Як вже було вказано вище, предметом оспорюваного даного договору є передача відповідачем-1 відповідачу-2 в оренду гідротехнічних споруд рибогосподарської технологічної водойми, які згідно з інформацією з ДРРП є власністю держави в особі Державного агенства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм, правонаступником якого у спірних правовідносинах є Фонд державного майна України.

Також судом встановлено, що вказані гідротехнічних споруд разом з рибогосподарською технологічною водоймою розташовані на земельній ділянці водного фонду, кадастровий номер: :03:001:0280, яка згідно з інформацією з ДРРП є власністю держави в особі Херсонської обласної державної адміністрації.

Станом на час укладення оспорюваного правочину, відносини щодо надання в користування гідротехнічних споруд рибогосподарської технологічної водойми були врегулюовані, зокрема, нормами Цивільного Кодексу України, Земельного кодексу України, Водного кодексу України, Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та Закону України "Про аквакультуру".

Так, Земельний кодекс України у ч. 4 ст. 59 визначав, що юридичним особам із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), розміщення та обслуговування гідротехнічних споруд.

Водний кодекс України у ч. 3 ст. 51 передбачав, що водні об`єкти надаються у користування за договором оренди земель водного фонду на земельних торгах у комплексі із земельною ділянкою, а Закон України "Про оренду державного та комунального майна" у ч. 2 ст. 4 вказував, що гідротехнічні споруди рибогосподарської технологічної водойми не входять в перелік об`єктів, які не можуть бути об`єктами оренди.

В цей же час, спеціальний Закон, яким є Закон України "Про аквакультуру", у ст. 14 вказував, що об`єктом користування на умовах оренди рибогосподарської технологічної водойми є земельна ділянка під водою, в межах якої здійснюється аквакультура, та вода (водний простір), які в комплексі одночасно надаються в користування одній і тій самій юридичній чи фізичній особі. При цьому, окремо цей Закон визначав, що при передачі юридичній в оренду рибогосподарської технологічної водойми такій особі одночасно можуть передаватися в користування гідротехнічні споруди.

З огляду на наведені законодавчі норми, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду, що чинним на час укладення спірного договору законодавством України передбачалось, що гідротехнічні споруди рибогосподарської технологічної водойми дійсно можуть бути об`єктом оренди, проте для отримання в оренду цих гідротехнічних споруд особа має одночасно бути користувачем самої рибогосподарської технологічної водойми у комплексі з земельною ділянкою під цією водоймою. Саме за цих умов особа може отримати в користування гідротехнічні споруди.

Судова колегія відзначає, що гідротехнічна споруда є інженерною спорудою, що виконує допоміжну функцію у здійсненні певних водогосподарських заходів як щодо використання водних ресурсів, так і для захисту від шкідливої дії води. Відповідно до висновків Верховного Суду гідроспоруда забезпечує функціонування водного об`єкта та не може існувати окремо від нього (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 19.04.2023 у справі № 904/7803/21 (пункт 6.45), від 17.08.2023 у справі № 911/30/22 (пункт 42), від 01.11.2023 у справі № 910/7987/22 (пункт 5.27), від 17.07.2024 у справі № 918/791/23).

В постанові від 17.07.2024 по справі № 918/791/23 Верховний Суд вказав, що гідротехнічна споруда є річчю, призначеною для обслуговування іншої (головної) речі (земельної ділянки) і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю (частина 1 статті 186 Цивільного кодексу України). Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 2 статті 186 вказаного Кодексу).

Верховний Суд у постанові від 05.06.2024 по справі № 125/1277/22, серед іншого, зазначив, що незалежно від цільового призначення будь-яка гідротехнічна споруда - це інженерна споруда, розташована на водному об`єкті та призначена для керування ним, а також для запобігання шкідливій дії вод. Використання гідротехнічної споруди без втрати її правового статусу з іншою метою аніж обслуговування водного об`єкту є неможливим, тобто вона є приналежністю до водного об`єкту.

У постанові від 05.06.2024 по справі № 128/1243/22 Верховний Суд зазначив, що незважаючи на те, що ГТС є нерухомою річчю, вони нерозривно пов`язані з об`єктом водного фонду та не можуть бути відокремлені від нього. Існування ставків на земельній ділянці водного фонду забезпечується ГТС, у силу статей 187, 188 ЦК України вони є приналежністю та складовою головної речі - водного об`єкта (ставка).

Відтак, оскільки гідроспоруда забезпечує функціонування водного об`єкта та не може існувати окремо від нього, а використання гідротехнічної споруди без втрати її правового статусу з іншою метою аніж обслуговування водного об`єкта є неможливим, тому вона є приналежністю до водного об`єкта та слідує за головною річчю із врахуванням ст.186 ЦК України.

Аналогічна правова позиція, викладена в постановах Верховного Суду від 17.08.2023 у справі №911/30/22 (п.42), від 24.09.2024 у справі №902/1123/23 (п.5.3.).

Враховуючи вищевикладене, виходячи зі змісту ст.181, 186 ЦК України, апеляційний суд вважає, що правова конструкція об`єкту нерухомого майна, як головної речі може включати поєднання з іншим об`єктом нерухомого майна, як приналежністю до цієї головної речі.

Так, у спірних правовідносинах головною річчю є земельна ділянка водного фонду, яка відповідно до ст.181 ЦК України є об`єктом нерухомого майна. На цій земельній ділянці розташований інший об`єкт нерухомого майна, оскільки він характеризується ознаками визначеними ст.181 ЦК України та відповідає визначенню, передбаченому ст.1 Закону України "Про аквакультуру", що є приналежністю до головної речі - гідротехнічні споруди рибогосподарської технологічної водойми.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що самі по собі гідротехнічні споруди рибогосподарської технологічної водойми не можуть бути окремим об`єктом оренди, без передачі у користування, зокрема земельної ділянки на якій вони розташовані, оскільки такі споруди, які є приналежністю до головно речі, неможливо відокремити від неї та використовувати самостійно.

Натомість, як вбачається з наявних матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, як до укладення спірного договору, одночасно з укладенням спірного договору так й до теперішнього часу відповідач-2 не уклав договір оренди рибогосподарської технологічної водойми / земельної ділянки під нею, для управління якої призначені гідротехнічні споруди, які є об`єктом спірного договору.

Також, слід відзначити, що в матеріалах справи відсутні докази подання відповідачем-2 відповідних заяв до позивача-1 чи інших органів для вирішення питання передачі йому в оренду рибогосподарської технологічної водойми / земельної ділянки під нею.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що спірний договір суперечить вищевикладеним нормам права, а тому є цілком обґрунтованими заявлені прокурором вимоги про визнання його недійсним. При цьому, враховуючи похідний характер позовної вимоги прокурора про зобов`язання відповідача-2 повернути позивачу-2 зазначені гідротехнічні споруди дана вимога прокурора також є обґрунтованою та правомірно задоволена судом першої інстанції.

Колегія суддів не приймає до уваги твердження апелянтів з приводу того, що оспорюваний правочин повністю відповідає вимогам законодавства, яке було чинним станом на час його укладення, оскільки у даному випадку, як було встановлено судом передача відповідачеві в оренду спірного майна, у будь-якому випадку передбачала передачу разом з таким об`єктом й інших складових, зокрема рибогосподарської технологічної водойми / земельної ділянки під нею, оскільки сама по собі гідротехнічна споруда є лише приналежністю до головної речі та не може використовувалась окремо.

Судова колегія також зауважує, що наявні матеріли справи не містять, а учасниками справи не надано жодних доказів на підтвердження того, що орендар використовує та/або може використовувати об`єкт оренди самостійно, без користування рибогосподарською технологічною водоймою / земельною ділянкою під нею, тобто не використовує об`єкти, які не були йому передані разом із гідротехнічними спорудами.

Апелянти помилково стверджують про те, що місцевий господарський суд під час прийняття оскаржуваного рішення послався на Порядок надання в користування на умовах оренди гідротехнічних споруд рибогосподарської технологічної водойми, затверджений постановою Кабінету Міністрів України після укладення оспорюваного договору, оскільки в мотивах рішення суду, яке наразі є предметом апеляційного перегляду, місцевий господарський суд зазначив, що погоджується з твердженням учасників справи, що на момент укладення спірного договору Кабінетом Міністрів України не було реалізовано повноваження щодо затвердження відповідного Порядку. Однак, судом враховано, що станом на час укладення спірного договору, відносини надання в користування гідротехнічних споруд рибогосподарської технологічної водойми не були поза сферою правового регулювання та регулювались чинними на той час приписами законодавства.

Не заслуговують на увагу й твердження скаржників про те, що у Фонду державного майна України до теперішнього часу наявне право надавати в оренду гідротехнічні споруди, в той час як повноважень щодо укладання договору оренди землі під водними об`єктами у ФДМУ та регіональних відділень законодавством немає, оскільки наявність чи відсутність таких повноважень у будь-якого органу державної влади, не скасовує обов`язку сторін щодо укладення, як договору оренди гідротехнічних споруд, як приналежної речі, так й договору оренди землі на якій вони розташовані, як основної речі.

Відхиляються судом апеляційної інстанції й твердження апелянтів про те, що при винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції взяв до уваги висновки Верховного Суду, які були зроблені через значний проміжок часу після укладення спірного договору оренди, оскільки взяті судом першої інстанції до уваги висновки Верховного Суду стосувались визначення гідротехнічної споруди, як окремого об`єкту. В той же час, жодних висновків щодо застосування норм права, зокрема тих, що не підлягали застосування до спірних правовідносин, висновки Верховного Суду, на які послався суд першої інстанції, не містять.

Щодо доводів апелянтів про неможливість повернення орендованого майна Фонду державного майна України, оскільки він не є стороною оспорюваного правочину, судова колегія зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» суб`єктами управління об`єктами державної власності, зокрема, є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері управління об`єктами державної власності.

Держрибагентство відповідно до пункту 1 Положення про Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 895, (зі змінами), є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері рибного господарства та рибної промисловості, охорони, використання та відтворення водних біоресурсів, регулювання рибальства, продовольчого забезпечення, меліорації земель та експлуатації державних водогосподарських об`єктів комплексного призначення, міжгосподарських зрошувальних і осушувальних систем.

Згідно з підпунктом 16 пункту 12 вказаного Положення Голова Держрибагентства утворює, ліквідує, реорганізовує підприємства, установи, організації, затверджує положення про них (їх статути), в установленому порядку призначає на посаду та звільняє з посади їх керівників, виконує в межах повноважень, передбачених законом, інші функції з управління об`єктами державної власності, що належать до сфери управління Держрибагентства. Порядок безоплатної передачі об`єктів права державної власності із сфери управління міністерств, інших центральних та місцевих органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Фонду державного майна, інших державних органів, які відповідно до законодавства здійснюють функції з управління державним майном, об`єднань підприємств, яким делеговано функції з управління майном підприємств і організацій, заснованих на державній власності, Національної академії наук, галузевих академій наук, інших установ та організацій, яким державне майно передано у безоплатне користування, до сфери управління інших органів, уповноважених управляти державним майном, або самоврядних організацій, здійснюється відповідно до Положення про передачу об`єктів права державної та комунальної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.98 № 1482 (далі - Положення).

Відповідно до пункту 10 Положення передача оформляється актом приймання-передачі за формою згідно з додатком до Порядку подання та розгляду пропозицій щодо передачі об`єктів з комунальної у державну власність та утворення і роботи комісії з питань передачі об`єктів у державну власність, затвердженого цією постановою. Акт складається у чотирьох примірниках, підписується головою і членами комісії та затверджується органом, який створив комісію. Право на управління об`єктом передачі виникає з дати затвердження органом, який створив комісію, акта приймання-передачі, a орган уповноважений управляти державним майном, що здійснював управління об`єктом, або самоврядна організація втрачає таке право.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 14.10.2022 № 910-р «Деякі питання управління об`єктами державної власності» вирішено: п. 1 - передати до сфери управління Фонду державного майна єдині майнові комплекси державних підприємств, установ та організацій і пакети акцій (часток), що належать державі у статутних капіталах господарських товариств, які передаються із сфери управління уповноважених органів управління, за переліком згідно з додатком 1; п. 2 - передати Фонду державного майна повноваження з управління юридичними особами, корпоративні права держави у статутних капіталах яких не оформлено відповідно до законодавства у зв`язку з непроведенням реєстрації випуску акцій або її незавершенням у зв`язку з відмовою в реєстрації їх випуску (випусків), скасуванням реєстрації випуску акцій Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, існуванням акцій у документарній формі, за переліком згідно з додатком 2.

Згідно з додатком № 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 14.10.2022 №910-р, до переліку єдиних майнових комплексів державних підприємств, установ та організацій і пакетів акцій (часток), що належать державі у статутних капіталах господарських товариств, які передаються із сфери управління уповноважених органів управління до сфери управління Фонду державного майна включено єдині майнові комплекси, зокрема, Державного підприємства «Укрриба».

07.06.2024 заступником голови ФДМ України був затверджений акт приймання-передачі єдиного майнового комплексу Державного підприємства «Укрриба» із сфери управління Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм до сфери управління Фонду державного майна України на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 14.10.2022 №910-р «Деякі питання управління об`єктами державної власності», складений комісією з питань передачі єдиних майнових комплексів державних підприємств, установ та організацій із сфери управління Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм до сфери управління Фонду державного майна України був підписаний.

Отже, наразі правонаступником Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм на правонаступника Фонд державного майна України.

Відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України, у разі визнання правочину недійсним кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні усе одержане за цим правочином. Якщо ж повернення одержаного неможливе у натурі, то повинна бути відшкодована його вартість у грошах.

Так, у даному випадку предметом спірного договору оренди були гідротехнічні споруди, які перебувають у державній власності. Згідно з актом приймання-передачі, укладеним між Регіональним відділенням Фонду державного майна України та "Рибоводна Ферма - Ювент", такі споруди були передані останньому у фактичне користування.

В свою чергу, визнання договору оренди недійсним припиняє підстави для такого користування, а отже, породжує обов`язок відповідача повернути об`єкт оренди державі, у даному випадку саме Фонду державного майна України.

При цьому, твердження апелянтів про те, що Фонд державного майна України не є стороною за оспорюваним договору, не може впливати на правомірність застосування реституції, оскільки у відповідності до приписів чинного законодавства, зокрема ст.ст. 11, 12, 318 ЦК України та Закону України «Про управління об`єктами державної власності», саме Фонд державного майна України є уповноваженим органом управління майном, що перебуває у державній власності.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо можливості повернення переданого за недійсним договором майна саме Фонду державного майна України.

З огляду на зазначене колегія суддів виснує, що місцевим господарським судом прийнято вірне та обґрунтоване рішення про задоволення позову в повному обсязі.

З огляду на таке, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційних скарг про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права не знайшли свого підтвердження, а тому не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішеня, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Тому інші доводи скаржників, що викладені в апеляційні скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржниками порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 21.02.2025 по справі №916/2658/24 залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 19.05.2025.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Принцевська Н.М.

Суддя Богатир К.В.