ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2025 р. Справа№ 910/14279/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Сибіги О.М.

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 13.05.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 30.01.2025

у справі №910/14279/24 (суддя Бондарчук В.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"

до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"

про стягнення 40 671,11 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" (далі - ПРАТ "СК "Уніка"/позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" (далі - ПРАТ "УТСК"/відповідач) про стягнення 40 671,11 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані виплатою позивачем потерпілій особі страхового відшкодування згідно договору добровільного страхування наземного транспорту, №030337/4057/0000444 від 12.06.2024, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

У позовній заяві позивач також просив суд стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2025 провадження у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про стягнення 40 671,11 грн - закрито.

Приймаючи вказану ухвалу, суд виходив з того, що заборгованість з оплати страхового відшкодування сплачена відповідачем у повному обсязі.

Також, суд дійшов висновку, що з огляду на здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування у повному обсязі у межах строків, передбачених п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", тобто впродовж 90 днів з дня отримання відповідачем позовної заяви (19.11.2024), з якої відповідачу стало відомо про шкоду та її розмір, який відповідач мав сплатити позивачу як особі, до якої перейшло право вимоги до страховика особи (відповідача), відповідальної за завдану шкоду, витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката слід покласти на позивача.

Суд також зазначив, що за відсутності поданої позивачем до суду заяви про повернення сплаченої суми судового збору внаслідок закриття провадження у справі, суд унеможливлений вирішити питання про повернення ПрАТ "СК "Уніка" судового збору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаною ухвалою, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.01.2025 в частині залишення витрат на професійну правничу допомогу за позивачем і ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ПрАТ "УТСК" на користь ПрАТ "СК "Уніка" витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржувана ухвала прийнята місцевим судом з порушенням норм процесуального права. При цьому апелянт посилається на гарантовану законом можливість безпосереднього звернення до суду з вимогами про стягнення страхового відшкодування у порядку суброгації, як і відсутність законодавчо встановленого обов`язку досудового врегулювання спору шляхом звернення з відповідною заявою до особи, відповідальної за матеріальну шкоду. Зважаючи на викладене, а також поведінку як позивача, так і відповідача протягом судового розгляду справи, скаржник вважає, що судові витрати на професійну правничу допомогу мають бути покладені на відповідача.

Узагальнені доводи та заперечення відповідача

21.02.2025 через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив доводи викладені в ній, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без змін.

Відповідач, з-поміж іншого, наголошує на тому, що ним не було порушено жодних прав позивача, оскільки в даному випадку, відповідач здійснив виплату страхового відшкодування у строк, встановлений спеціальними нормами чинного законодавства, чим жодним чином не порушував прав позивача на отримання страхового відшкодування, в той час, як позивач, не звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування і фактично спору у даній справі не існувало навіть в момент подачі позову до суду. Більше того, лише після отримання позовної заяви, відповідач довідався про наявність у позивача права на відшкодування шкоди за наслідками ДТП від 02.09.2024.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги, заяв та клопотань сторін

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2025 апеляційну скаргу у справі №910/14279/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Кравчук Г.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.01.2025 у справі №910/14279/24. Судове засідання призначено на 18.03.2025. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/14279/24.

21.02.2025 через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшла заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

03.03.2025 матеріали справи №910/14279/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

03.03.2025 через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції та клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення касаційного перегляду справи №910/10548/24, у задоволенні якого судом відмовлено, за безпідставністю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.03.2025 задоволено клопотання представників Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" та Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 18.03.2025 оголошено перерву до 22.04.2025.

31.03.2025 через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшла заява в порядку інформування з постановою Верховного Суду від 20.03.2025 у справі №910/10548/24 (з тими ж сторонами у справі та аналогічним предметом та підставами спору).

22.04.2025 через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги за відсутності представника.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2025, у зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/14279/24.

Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2025, справу №910/14279/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: Коробенко Г.П. (головуючий), судді: Кравчук Г.А., Сибіга О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2025 колегія суддів постановила здійснювати розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.01.2025 у справі №910/14279/24, спочатку колегією суддів у складі: Коробенка Г.П. (головуючий, доповідач), суддів: Сибіга О.М., Кравчука Г.А., яка визначена протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2025. Розгляд апеляційної скарги призначено на 13.05.2025.

13.05.2025 через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про відкладення розгляду апеляційної скарги до прийняття Верховним Судом постанови у справі №910/6612/24.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Отже, суд зазначає, що розумність тривалості провадження по судовій справі повинна бути оцінена в світлі обставин справи та з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів, а також предмет спору. Відповідно до аналізу приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні суди.

Колегією суддів враховано, що розгляд справи відбувається тривалий час, а задоволення відповідної заяви призведе лише до затягування розгляду справи, що є неприпустимим.

У судовому засіданні 13.05.2025 колегією суддів відмовлено у задоволенні відповідної заяви апелянта, оскільки зазначені в ній обставини, не є достатньою підставою для відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 13.05.2025 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання 13.05.2025 з`явився представник відповідача, який надав свої пояснення. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом доставки процесуальних документів до Електронного кабінету, що підтверджується довідою від 28.04.2025. До того ж позивач просив здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності його представника.

Відповідно до частини п`ятої статті 6 ГПК України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС) у порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Оскільки явка представників сторін у судове засідання не була визнана обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення позивача про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" за відсутності представника позивача.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

19.11.2024 ПРАТ "СК "Уніка" звернулося до суду із позовом до ПРАТ "УТСК" про стягнення 40 671,11 грн - страхового відшкодування внаслідок пошкодження транспортного засобу під час дорожньо-транспортної пригоди.

Після відкриття провадження у даній справі, у період з 25.11.2024 по 02.12.2024 відповідач перерахував на рахунок позивача страхове відшкодування у загальному розмірі 40 671,11 грн, що підтверджується наданими відповідачем копіями платіжних інструкцій: №10477 від 25.11.2024 на суму 7 000,00 грн, №10538 від 26.11.2024 на суму 7 000,00 грн, №10575 від 27.11.2024 на суму 7 000,00 грн, №10601 від 28.11.2024 на суму 7 000,00 грн, №10631 від 29.11.2024 на суму 7 000,00 грн, №10661 від 02.12.2024 на суму 5 671,11 грн.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів сторін

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та надані відповідачем пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з такого.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку із цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 13/51-04.

Встановивши на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що заборгованість з оплати страхового відшкодування сплачена відповідачем у повному обсязі (що підтверджується платіжними інструкціями), місцевий господарський суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у даній справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, в частині висновків суду щодо закриття провадження у даній справі ухвала суду не оскаржується, а тому, з огляду на положення статті 269 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції в цій частині не переглядається.

Частиною четвертою статті 231 ГПК України передбачено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Як вказує відповідач, він здійснив виплату страхового відшкодування у строк, встановлений спеціальними нормами чинного законодавства, а звернення позивача із заявою безпосередньо до суду не пов`язане з труднощами подачі заяви про страхове відшкодування відповідачу, істотними обмеженнями чи повним нівелюванням прав позивача на судовий захист у господарському процесі, а пов`язаний із наданням фінансової допомоги адвокатському бюро, яке отримує за свої послуги 7 000,00 грн.

Зазначений підхід відповідач вважає несправедливим, оскільки стягнення з відповідача витрат на правову допомогу є додатковим фінансовим тягарем, позаяк при безпосередньому зверненні позивача до суду в межах річного строку його права не є порушеними, невизнаними чи оспорюваними й такими, що потребують правового захисту.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач не звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, а одразу звернувся до суду з даним позовом, оскільки досудовий порядок для спірних правовідносин не є обов`язковим.

Пунктом 35.1 статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (який був чинний до 01.01.2025) передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Таким чином, з огляду на норми статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що, в свою чергу, законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Відтак, право отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань виникає виключно за умови подання потерпілим у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного із цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків; зазначений у підп. 37.1.4 ст. 37 Закону строк є присічним і поновленню не підлягає.

Такі правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17, від 03.10.2018 у справі № 753/5293/16-ц, від 20.02.2019 у справі № 201/8286/16-ц, від 01.07.2019 у справі № 513/1275/14-ц, від 11.12.2019 у справі № 465/4287/15, а також Верховним Судом у постановах від 21.03.2019 у справі № 758/16132/16-ц, від 01.07.2019 у справі № 513/1275/14-ц, від 05.02.2020 у справі № 748/1893/18, від 22.04.2021 у справі № 754/5626/19, від 25.05.2020 у справі № 910/10075/19 та від 25.11.2021 у справі № 204/5314/18.

Поряд із цим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 465/4621/16-к зазначено, що законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них передбачена ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а саме шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до МТСБУ за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування. Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до МТСБУ про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з п. 36.1 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

При цьому, дані приписи мають на меті надання можливості страховику за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів реалізувати закріплені в Законі права на отримання інформації та витребування документів задля встановлення всіх обставин страхового випадку, адже останній не є його учасником, а тим більше - суб`єктом правовідносин з виплати потерпілому відшкодування за договором добровільного майнового страхування (КАСКО) (в тому числі, направивши на огляд пошкодженого майна (транспортних засобів) свого працівника, аварійного комісара або експерта).

Виключно за наслідками вчинення вказаних дій, які зумовлюють початок перебігу встановленого законодавцем у положеннях статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" строку на прийняття страховиком рішення щодо відповідного страхового випадку, та у випадку нездійснення страхової виплати (неповної її виплати) за спливом такого строку чи повідомлення про прийняття рішення щодо відмови у виплаті страхового відшкодування взагалі, може йтися про існування порушених прав потерпілого або іншої особи, яка має право на отримання страхового відшкодування за договором (полісом), що підлягає судовому захисту.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.05.2020 у справі № 910/10075/19.

У статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.

З огляду на вищенаведені приписи законодавства та з урахуванням того, що спірна ДТП сталася 02.09.2024, суд дійшов висновку, що позивач має право звернутись до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування у строк до 02.09.2025.

За змістом п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його.

Отже, настання строку здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/6947013 обумовлене закінченням дев`яностоденного строку з дня отримання ним заяви про страхове відшкодування та документів, визначених статтею 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строк виконання зобов`язання може бути встановлений як договором, так і законом.

У даному випадку п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено строк виконання зобов`язання з виплати страхового відшкодування - 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування та документів, зазначених у статті 35 цього Закону.

Відтак законодавець, встановлюючи відповідні строки (строк в один рік з дати настання ДТП для звернення із заявою про виплату страхового відшкодування; 90 днів з моменту одержання заяви для здійснення виплати страхового відшкодування та відповідних документів), мав на меті забезпечити можливість страховику (який, на відміну від страховика за договором КАСКО, не є обізнаним про настання страхового випадку до звернення до нього із заявою про страхове відшкодування та не є суб`єктом правовідносин із виплати потерпілому відшкодування за договором добровільного майнового страхування (КАСКО)) перевірити відомості щодо обставин настання страхового випадку (наприклад, перевірити, чи не є такий випадок "страховим шахрайством") та перевірити правильність визначеного розміру шкоди.

Відповідачем здійснено виплату страхового відшкодування на користь позивача, у період з 25.11.2024 по 02.12.2024, тобто у строк, встановлений п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Таким чином, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, відповідач здійснив виплату страхового відшкодування у повному обсязі у межах строків, передбачених п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", тобто впродовж 90 днів з дня отримання відповідачем позовної заяви (19.11.2024), з якої відповідачу стало відомо про шкоду та її розмір, який відповідач мав сплатити позивачу як особі, до якої перейшло право вимоги до страховика особи (відповідача), відповідальної за завдану шкоду.

Стосовно клопотання позивача про стягнення з відповідача 7 000,00 грн витрат на професійну правову допомогу, заявленого в позовній заяві, колегія суддів зазначає таке.

Не зважаючи на те, що спір у цій справі не було вирішено по суті, а розгляд справи закінчився закриттям провадження, суд першої інстанції при розподілі судових витрат застосував норми статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у той час як за таких обставин підлягала застосуванню стаття 130 цього кодексу "Розподіл судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду".

Як вбачається зі змісту статті 130 Господарського процесуального кодексу України, саме вона врегульовує спосіб та порядок розподілу судових витрат за різних підстав закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду з урахуванням особливостей зазначених процесуальних дій.

Системний аналіз цієї статті свідчить про те, що її приписи сформовані з урахуванням особливостей процесуальної поведінки позивача, яка у подальшому призвела до закриття провадження у справі (звернення у порядку господарського судочинства з позовом, що не підлягає розгляду у такому порядку, подання позову за відсутності його предмета, наявність судового рішення між тими ж сторонами з того ж предмета спору, розгляд аналогічного спору іншим судом тощо).

Враховуючи наведене, законодавець у статті 130 вказаного кодексу передбачив способи та особливості розподілу судових витрат у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи, укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку, у разі відмови позивача від позову, якщо сторони під час укладення мирової угоди не передбачили порядку розподілу судових витрат, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.

Поряд з цим, у даній справі, провадження було закрито саме у зв`язку з відсутністю предмета спору, і у цій частині ухвала суду першої інстанції апелянтом не оскаржується. Водночас частиною п`ятою статті 130 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Тобто зазначена норма надає лише відповідачу право вимагати компенсації понесених у справі витрат та виключно у випадку необґрунтованості дій позивача. Натомість права позивача на заявлення вимог про компенсацію здійснених ним судових витрат у цьому випадку цією нормою не передбачено.

Зважаючи на викладене місцевий господарський суд обґрунтовано відмовив позивачу у відшкодуванні заявлених витрат на правничу допомогу, однак з урахуванням прийнятого судом процесуального рішення у справі, повинен був керуватися статтею 130 Господарського процесуального кодексу України, а не приписами статті 129 цього кодексу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.03.2025 у справі №910/10548/24.

Виходячи з викладеного та беручи до уваги встановлені обставини справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність передбачених процесуальним законом підстав для стягнення з ПрАТ "УТСК" на користь ПрАТ "СК "Уніка" судових витрат на правничу допомогу, понесених останнім при поданні позову у цій справі.

Також колегія суддів зазначає, що посилання судом першої інстанції на статтю 129 Господарського процесуального кодексу України замість статті 130 цього кодексу не призвело до постановлення необґрунтованої ухвали, тому не може бути підставою для її зміни чи скасування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, викладених вище. При цьому судом апеляційної інстанції враховано, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що твердження апелянта про допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, а застосування місцевим господарським судом норм процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваної ухвали.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 267-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.01.2025 у справі №910/14279/24 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка".

Матеріали справи №910/14279/24 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 20.05.2025

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Г.А. Кравчук

О.М. Сибіга