ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"09" травня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/242/25

За позовом: Акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» (39610, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Свіштовська, буд. 3, , електронна пошта: )

До відповідача: Приватного акціонерного товариства «ЧОРНОМОРСЬКИЙ ПАЛИВНИЙ ТЕРМІНАЛ» (68000, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Північна, буд. 2, , електронна пошта: )

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Секретар с/з Шпак І.А.

Представники сторін:

Від позивача: Коломієць О.О. - на підставі довіреності №14/03-18 від 27.12.2024р.;

Від відповідача: не з`явився;

Суть спору: Акціонерне товариство «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» (далі - АТ «Укртатнафта») звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства (далі - ПрАТ) «ЧОРНОМОРСЬКИЙ ПАЛИВНИЙ ТЕРМІНАЛ» про стягнення заборгованості за договором поставки №639/2/2118 від 01.10.2021р. у розмірі 11 417 950 грн 81 коп., пені у розмірі 1 633 793 грн 77 коп., інфляційних втрат у розмірі 5 373 978 грн 16 коп., 3 % річних у розмірі 1 022 694 грн 46 коп.

Ухвалою суду від 28.01.2025р. позовну заяву залишено без руху. 29 січня 2025р. на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 31.01.2025р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №916/242/25, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 20.02.2025р. Ухвалою суду від 20.02.2025р. відкладено підготовче засідання на 13.03.2025р. Ухвалою суду від 13.03.2025р. закрито підготовче провадження у справі №916/242/25 та призначено справу до розгляду по суті на 08.04.2025р.

01 квітня 2025р. на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про відстрочення виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі №916/242/25.

08 квітня 2025р. да суду від позивача надійшло заперечення на клопотання про відстрочення виконання рішення у справі.

Ухвалою суду від 08.04.2025р. відкладено судове засідання на 29.04.2025р. Ухвалою суду від 29.04.2025р. оголошено перерву до 09.05.2025р.

Позивач - АТ «Укртатнафта», підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив, яка надійшла до суду 26.02.2025р.

Відповідач - ПрАТ «ЧОРНОМОРСЬКИЙ ПАЛИВНИЙ ТЕРМІНАЛ», проти позовних вимог заперечує, просить відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 20.02.2025р.

Суд вважає за необхідне також зауважити, що ч. 4 ст.11 ГПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Закон України Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово у своїх рішеннях указував на необхідність дотримання судами держав - учасниць Конвенції принципу розгляду справи судами впродовж розумного строку. Практика ЄСПЛ із цього питання є різноманітною й залежною від багатьох критеріїв, серед яких складність прави, поведінка заявника, судових та інших державних органів, важливість предмета розгляду та ступінь ризику терміну розгляду для заявника тощо (пункт 124 рішення у справі «Kudla v. Poland» заява № 30210/96, пункт 30 рішення у справі «Vernillo v. France» заява №11889/85, пункт 45 рішення у справі «Frydlender v. France» заява №30979/96, пункт 43 рішення у справі «Wierciszewska v. Poland» заява №41431/98, пункт 23 рішення в справі «Capuano v. Italy» заява №9381/81 та ін.).

Зокрема, у пункті 45 рішення у справі Frydlender v. France (заява № 30979/96) ЄСПЛ зробив висновок, згідно з яким «Договірні держави повинні організувати свої правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати кожному право на остаточне рішення протягом розумного строку при визначенні його цивільних прав та обов`язків.

У ГПК України своєчасність розгляду справи означає дотримання встановлених процесуальним законом строків або дотримання «розумного строку», під яким розуміється встановлений судом строк, який передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Таким чином, у процесуальному законодавстві поняття «розумний строк» та «своєчасний розгляд» застосовуються у тотожному значенні, зокрема, у розумінні найкоротшого із строків, протягом якого можливо розглянути справу, повно та всебічно дослідити подані сторонами докази, прийняти законне та обґрунтоване рішення. Поняття «розумний строк» вживається не лише у відношенні до дій, що здійснюються судом (розгляд справи, врегулювання спору за участю судді), але й також для учасників справи.

При цьому, вимогу стосовно розумності строку розгляду справи не можна ототожнити з вимогою швидкості розгляду справи, адже поспішний розгляд справи призведе до його поверховості, що не відповідатиме меті запровадження поняття «розумний строк».

Враховуючи викладене, матеріали справи, суд вважає, що у даному випадку справу було розглянуто у розумні строки.

Позивач у справі зазначає, що 01.10.2021р. було укладено Договір поставки №639/2/2118 (далі - Договір), згідно якого АТ «Укртатнафта» (Постачальник) зобов`язувалося передати ПрАТ «ЧОРНОМОРСЬКИЙ ПАЛИВНИЙ ТЕРМІНАЛ» (Покупець) у власність, а Покупець зобов`язувався прийняти та оплатити нафтопродукти відповідно до умов Договору та Додатків до нього, які є невід`ємною частиною Договору.

Позивач звертає увагу суду, що умовами Договору було передбачено, що найменування, кількість, якість товару, що підлягає поставці, строк його поставки, а також диференціал, який застосовується для розрахунку ціни товару, та інші необхідні умови погоджуються Сторонами у Додатках до Договору (п.1.2).

Згідно п.2.1 Договору Постачальник поставляє, а Покупець приймає Товар на умовах FСА станція Кагамлицька Південної залізниці відповідно до «Інкотермс 2010. Правила ІСС з використання термінів для внутрішньої та міжнародної торгівлі».

Відвантаження Товару здійснює ТОВ «Торговий дім-Укртатнафта» () - Вантажовідправник (п.2.3 Договору).

Покупець зобов`язаний самостійно і за свій рахунок організувати транспортування Товару (п.2.4 Договору).

Постачальник вважається таким, що виконав свої зобов`язання з постачання Товару з моменту передачі його в розпорядження транспортної організації (перевізника). Датою поставки кожної вагоноцистерни Товару буде вважатися дата позначки залізничної станції Кагамлицька Південної залізниці на залізничній накладній, що свідчить про приймання вантажу до перевезення (п.2.5 Договору).

Товар вважається поставленим Постачальником і прийнятим Покупцем щодо кількості - згідно з вагою, вказаною в залізничній накладній, і щодо якості - відповідно до Сертифікату якості, виданим лабораторією ПАТ «Укртатнафта» (п.2.6 Договору).

Як зазначає позивач, Специфікацією на поставку нафтопродуктів №1 від 04.10.2021р. (Додаток №1 до Договору) сторони передбачили поставку бензолу нафтового в жовтні 2021 року в кількості 1000,00 тн. на загальну суму 28 431 610 грн. Пункт 4 даного Додатку містить умову, що у разі необхідності внесення зміни до нього, сторони підпишуть даний Додаток у новій редакції.

На твердження позивача, фактично АТ «Укртатнафта» було поставлено відповідачу в жовтні 2021 року бензолу нафтового в кількості 977,050 тонн на суму 27 779 106 грн 52 коп. на підставі залізничних накладних.

Додатковою угодою №1 від 31.10.2021р. сторони дійшли згоди змінити ціну та вартість Товару, поставленого в жовтні 2021 року, виклавши Додаток №1 від 04.10.2021р. в новій редакції від 31.10.2021р.

Позивач зазначає, що Специфікацією на поставку нафтопродуктів №1 від 31.10.2021р. (Додаток №1 до Договору) сторони передбачили поставку бензолу нафтового в жовтні 2021 року в кількості 977,050 тн. на загальну суму 27 454 567 грн 64 коп. та підписали акт №1/10 від 31.10.2021 коригування цін нафтопродуктів.

Також, як заявляє позивач, Специфікацією на поставку нафтопродуктів №3 від 29.11.2021р. (Додаток №3 до Договору) сторони передбачили поставку бензолу нафтового в грудні 2021 року в кількості 1500,00 тн. на загальну суму 44 271 288 грн., однак фактично товару було поставлено в кількості 1393,350 тонн на суму 41 123 599 грн 41 коп.

Специфікацією на поставку нафтопродуктів №3 від 31.12.2021 (Додаток №3 до Договору) сторони передбачили поставку бензолу нафтового в грудні 2021 року в кількості 1393,350 тн. на загальну суму 41 180 584 грн 67 коп. та підписали акт №1/12 від 31.12.2021 коригування цін нафтопродуктів.

Разом з тим, позивач зазначив, що Специфікацією на поставку нафтопродуктів №4 від 04.01.2022 (Додаток №4 до Договору) сторони передбачили поставку бензолу нафтового в січні 2022 року в кількості 135,000 тн. на загальну суму 3 984 415 грн 65 коп., однак фактично товару було поставлено в кількості 109,300 тонн на суму 3 225 901 грн 19 коп.

Специфікацією на поставку нафтопродуктів №4 від 31.01.2022 (Додаток №4 до Договору) сторони передбачили поставку бензолу нафтового в січні 2022 року в кількості 109,300 тн. на загальну суму 3 230 371 грн 34 коп. та підписали акт №01/01 від 31.01.2022р. коригування цін нафтопродуктів.

На твердження позивача, усього було поставлено бензолу нафтового на суму 71 865 523 грн 65 коп., однак ПрАТ «ЧОРНОМОРСЬКИЙ ПАЛИВНИЙ ТЕРМІНАЛ» здійснило оплату бензолу нафтового на загальну суму 60 447 572 грн 84 коп., з урахуванням чого, заборгованість складає 11 417 950 грн 81 коп.

Як зазначає позивач, оплата товару може бути здійснена Покупцем як на умовах попередньої оплати, так і після поставки товару. В останньому випадку, оплата повинна бути здійснена покупцем у строк, вказаний у листі-вимозі Постачальника про оплату, а у випадку відсутності такої вимоги - не пізніше 30-ти календарних днів від дати передачі товару. Підставою для перерахування оплати за товар є рахунок постачальника.

Позивач звертає увагу суду, що оскільки лист-вимога АТ «Укртатнафта» не надсилався, оплата товару повинна була бути здійснена відповідачем не пізніше 30-ти календарних днів від дати передачі товару, а саме до: 15.01.2022р. (3 118 881,54 грн.), 19.01.2022р. (3 422 479,42 грн.), 27.01.2022р. (1 646 218,51 грн.), 05.02.2022р. (3 230 371,34 грн.).

На твердження позивача, він виставив ПрАТ «ЧОРНОМОРСЬКИЙ ПАЛИВНИЙ ТЕРМІНАЛ» рахунки-фактури на загальну суму: 27 779 106,52 грн., а саме: №90856344 від 31.12.2021р. на суму 10 435 902,29 грн., №90856346 від 31.12.2021р. на суму 3 422 479,42 грн., №90856348 від 31.12.2021р. на суму 1 646 218,51 грн., №90862700 від 31.01.2022р. на суму 3 230 371,34 грн., які були повторно направлені 10.04.2023р., оскільки у зв`язку з ракетними обстрілами підприємства докази направлення рахунків-фактур в 2021 році не зберіглися.

Крім того, у зв`язку з неоплатою відповідачем вищезазначеної заборгованості та на підставі п. 5.4. Договору, ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 1 633 793 грн 77 коп., 3% річних у розмірі 1 022 694 грн 46 коп. та інфляційні втрати у розмірі 5 373 978 грн 16 коп.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на ст. 525, 526, 629,712, 664, 691, 692, 625 Цивільного кодексу України та просить їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та зазначає, що підставою для перерахування оплати за товар є рахунок Постачальника. В рахунку Постачальник вказує вартість товару виходячи з ціни товару, зазначеної у відповідному Додатку до даного Договору.

Відповідач зазначає, що позивачем не доведено направлення рахунків-фактур, які є підставою для здійснення оплати Покупцем, як на час відвантаження товару у 2021 та 2022 роках, так і у 2023 році, та направлення листа-вимоги за Договором поставки № 639/2/2118 від 01.10.2021р., у якому було б визначено строк оплати поставленого товару.

Також, на твердження відповідача, лист АТ «Укртатнафта» вих. № 38/10-756 від 04.04.2023р. направлено за хибною адресою (вул. Південна замість вул. Північна),а тому підстав стверджувати, що рахунок ПрАТ «ЧОРНОМОРСЬКИЙ ПАЛИВНИЙ ТЕРМІНАЛ» було отримано, немає.

Крім того, відповідач не погоджується із розрахунком штрафних санкцій на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України та зазначає, що нарахування мали б здійснюватися принаймні з травня 2023 року, а не січня-лютого 2022р., у звязку з чим надає зустрічний розрахунок заборгованості на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Разом з тим, на думку відповідача, визначений позивачем період нарахування пені бере початок з помилкових дат настання прострочення боржника - з січня-лютого 2022 року, а не з травня 2023 року - часу фактичного виставлення та направлення рахунків-фактур, тому вважає, що заявлена АТ «Укртатнафта» сума пені у розмірі 1 633 793,77 грн стягненню не підлягає.

В обгрунтування своєї позиції відповідач посилається на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020р. у справі № 902/417/18 та зазначає, що беручи до уваги, що АТ «Укртатнафта» не доведено отримання ПрАТ «ЧОРНОМОРСЬКИЙ ПАЛИВНИЙ ТЕРМІНАЛ» листа від 04.04.2023р. №38/10-765 та настання прострочення боржника, підстав у ПрАТ «ЧОРНОМОРСЬКИЙ ПАЛИВНИЙ ТЕРМІНАЛ» для сплати 3% річних та інфляційних втрат не було.

Розглянув матеріали справи, заслухав пояснення сторін, судом встановлено, що 01.10.2021р. між ПАТ « ТФПНК Укртатнафта» (Постачальник) та ПрАТ «ЧОРНОМОРСЬКИЙ ПАЛИВНИЙ ТЕРМІНАЛ» (Покупець) було укладено Договір поставки нафтопродуктів №639/2/2118, згідно п. 1.1. якого Постачальник зобов`язувалося передати Покупцю у власність, а Покупець прийняти та оплатити нафтопродукти відповідно до умов Договору та Додатків до нього, які є невід`ємною частиною Договору.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 762 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, на підставі Договору поставки нафтопродуктів №639/2/2118 між сторонами склалися правовідносини щодо купівлі-продажу товару.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України законодавець також встановив, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч.1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 7. Договору №639/2/2118 строк дії договору: з моменту підписання сторонами Договору по 31.08.2022р. а в частині розрахунків - до повного їх здійснення. Цей Договір може бути розірваний за погодженням сторін, а також Постачальником в односторонньому порядку шляхом повідомлення Покупця про дату розірвання не менш, ніж за 10 календарних днів до її настання

У п. 1.2. Договору зазначено, що найменування, кількість, якість товару, що підлягає поставці, строк його поставки, а також диференціал, який застосовується для розрахунку ціни товару, та інші необхідні умови погоджуються сторонами у Додатках до Договору.

Як вбачається із матеріалів справи, специфікацією на поставку нафтопродуктів №1 (Додаток №1 в редакції від 04.10.2021р. до Договору) сторони передбачили поставку бензолу нафтового в жовтні 2021 року в кількості 1000,00 тн. на загальну суму 28 431 610 грн.; Специфікацією на поставку нафтопродуктів №3 від 29.11.2021р. (Додаток №3 до Договору) сторони передбачили поставку бензолу нафтового в грудні 2021 року в кількості 1500,00 тн. на загальну суму 44 271 288 грн.; Специфікацією на поставку нафтопродуктів №4 від 04.01.2022р. (Додаток №4 до Договору) сторони передбачили поставку бензолу нафтового в січні 2022 року в кількості 135,000 тн. на загальну суму 3 984 415 грн 65 коп.

Пункт 2 вищезазначених Додатків містить умову, що у разі необхідності внесення зміни до нього, сторони підпишуть даний Додаток у новій редакції.

Розділом 2 Договору сторони погодили умови поставки та приймання товару.

Так, Постачальник поставляє, а Покупець приймає Товар на умовах ЕСА станція Кагамлицька Південної залізниці відповідно до «Інкотермс 2010. Правила ІСС з використання термінів для внутрішньої та міжнародної торгівлі». У разі розбіжності між положеннями «Інкотермс» і положень цього Договору, превалюють положення останнього (п. 2.1. Договору).

Покупець зобов`язаний прийняти поставлений Товар, здійснивши зі свого боку всі дії, необхідні для забезпечення передачі та отримання Товару (п. 2.2. Договору).

Покупець зобов`язаний самостійно і за свій рахунок організувати транспортування Товару (у тому числі доставку порожніх вагоноцистерн до пункту навантаження) (п. 2.4. Договору).

Постачальник вважається таким, що виконав свої зобов`язання з постачання Товару з моменту передачі його в розпорядження транспортної організації (перевізника). Постачальник не несе відповідальності за недостачу Товару, що виникла після його передачі транспортній організації (перевізнику). Датою поставки кожної вагоноцистерни Товару буде вважатися дата позначки залізничної станції Кагамлицька Південної залізниці на залізничній накладній, що свідчить про приймання вантажу до перевезення (п. 2.5. Договору).

Додатковою угодою №1 від 31.10.2021р. сторони дійшли згоди змінити ціну та вартість Товару, поставленого в жовтні 2021 року, виклавши Додаток №1 від 04.10.2021р. в новій редакції від 31.10.2021р., а саме: Специфікацією на поставку нафтопродуктів №1 від 31.10.2021р. (Додаток №1 до Договору) сторони передбачили поставку бензолу нафтового в жовтні 2021 року в кількості 977,050 тн. на загальну суму 27 454 567 грн 64 коп. та підписали акт №1/10 від 31.10.2021 коригування цін нафтопродуктів.

Крім того, Додатковою угодою №2 від 31.12.2021р. сторони дійшли згоди змінити ціну та вартість Товару, поставленого в грудні 2021 року, виклавши Додаток №3 від 29.11.2021р. в новій редакції від 31.12.2021р., а саме: Специфікацією на поставку нафтопродуктів №3 від 31.12.2021 (Додаток №3 до Договору) сторони передбачили поставку бензолу нафтового в грудні 2021 року в кількості 1393,350 тн. на загальну суму 41 180 584 грн 67 коп. та підписали акт №1/12 від 31.12.2021 коригування цін нафтопродуктів.

Разом з тим, Додатковою угодою №3 від 31.01.2022р. сторони дійшли згоди змінити ціну та вартість Товару, поставленого в січні 2022 року, виклавши Додаток №4 від 04.01.2022р. в новій редакції від 31.01.2022р., а саме: Специфікацією на поставку нафтопродуктів №4 від 31.01.2022 (Додаток №4 до Договору) сторони передбачили поставку бензолу нафтового в січні 2022 року в кількості 109,300 тн. на загальну суму 3 230 371 грн 34 коп. та підписали акт №01/01 від 31.01.2022р. коригування цін нафтопродуктів.

Згідно з п. 2.3. Договору відвантаження Товару здійснює ТОВ «Торговий дім-Укртатнафта» () - Вантажовідправник.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання п. 2.3. Договору ТОВ «Торговий дім-Укртатнафта» відвантажив товар, що підтверджується відвантажувальними відомостями від 19.10.2021р., 20.10.2021р., 08.12.2021р., 13.12.2021р., 14.12.2021р., 16.12.2021р., 20.12.2021р., 28.12.2021р.,06.01.2022р.

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до п. 2.6. Договору Товар вважається поставленим Постачальником і прийнятим Покупцем щодо кількості - згідно з вагою, вказаною в залізничній накладній, і щодо якості - відповідно до Сертифікату якості, виданим лабораторією ПАТ «Укртатнафта». Зважування Товару здійснюється на електронних вагонних вагах Вантажовідправника.

На підтвердження виконання своїх зобов`язань за Договором та поставки товару, позивачем надано накладні №44733293, №44803104, №44649960, №44649960, №44614311, №44588895, № 44583409, №44527141, №43957448, №43941582, №43928639.

Відповідно до п. 4.1. Договору №639/2/2118 оплата Товару може бути здійснена Покупцем як на умовах попередньої оплати, так і після поставки Товару. В останньому випадку, оплата повинна бути здійснена Покупцем у строк, вказаний у листі-вимозі Постачальника про оплату, а у випадку відсутності такої вимоги - не пізніше 30-ти календарних днів від дати передачі Товару. Оплата Товару може здійснюватися частинами. Підставою для перерахування оплати за Товар є рахунок Постачальника. В рахунку Постачальник вказує вартість Товару виходячи з ціни Товару, зазначеної у відповідному Додатку до даного Договору. Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, який вказаний в рахунку. Оплата Товару, що постачається, здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника із зазначенням в платіжному документі номера і дати цього договору, номера і дати виписки рахунку на оплату, найменування Покупця, його коду ЄДРПОУ та найменування Товару, що підлягає оплаті.

Згідно з п. 4.2. Договору оплата Товару здійснюється банківським переказом.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання п. 4.1. Договору позивачем виставлено рахунки-фактури на загальну суму 27 779 106,52 грн., а саме: №90856344 від 31.12.2021р. на суму 10 435 902,29 грн., №90856346 від 31.12.2021р. на суму 3 422 479,42 грн., №90856348 від 31.12.2021р. на суму 1 646 218,51 грн., №90862700 від 31.01.2022р. на суму 3 230 371,34 грн.

Разом з тим, позивач зазначає та відповідачем не спростовано, що ПрАТ «ЧОРНОМОРСЬКИЙ ПАЛИВНИЙ ТЕРМІНАЛ» здійснило оплату бензолу нафтового на загальну суму 60 447 572 грн 84 коп., з урахуванням чого, заборгованість складає 11 417 950 грн 81 коп.

Господарський суд погоджується з доводами позивача щодо направлення рахунків-фактур та зазначає, що за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер.

Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар.

Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018р. у справі №910/32579/15, від 22.05.2018р. у справі №923/712/17, від 21.01.2019р. у справі №925/2028/15, від 02.07.2019р. у справі №918/537/18, від 29.08.2019р. у справі №905/2245/17, від 26.02.2020р. у справі №915/400/18 і суд не вбачає підстав для відступу від зазначеної позиції у цій справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 525 Цивільного Кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із приписами ч. 1 ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного Кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У ст. 610 Цивільного Кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, позивач свої зобов`язання щодо поставки товару виконав належним чином, проте, відповідач зобов`язання за Договором №639/2/2118 виконав частково, заборгованість по оплаті вартості отриманого товару на загальну суму 11 417 950 грн 81 коп. не сплатив.

Враховуючи все викладене вище, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги АТ «Укртатнафта» щодо стягнення з ПрАТ «ЧОРНОМОРСЬКИЙ ПАЛИВНИЙ ТЕРМІНАЛ» заборгованості у розмірі 11 417 950 грн 81 коп. у повному обсязі.

Відповідно до п. 5.1. Договору №639/2/2118 за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим Договором.

Як вбачається із п. 5.4. Договору, у разі несвоєчасного виконання Покупцем п. 4.1. Договору Покупець сплачує Постачальнику, на вимогу останнього, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в момент прострочення, від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевірив наданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено, що він є правильним, у зв`язку з чим стягненню з відповідача підлягає пеня у розмірі 1 633 793 грн 77 коп.

За приписами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевірив наданий позивачем до матеріалів справи розрахунок 3% річних та інфляційних втрат судом встановлено, що він є правильним, у зв`язку із чим стягненню з відповідача підлягають 3% річних у розмірі 1 022 694 грн 46 коп. та інфляційні втрати у розмірі 5 373 978 грн 16 коп.

Господарський суд не приймає зустрічний розрахунок відповідача, так як його виконано з врахуванням помилкового періоду настання прострочення заборгованості.

У зв`язку із вищезазначеним, господарський суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Щодо клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі №916/242/25 суд зазначає наступне.

Обгрунтовуючи вищезазначене клопотання, відповідач посилаючись на складне фінансове становище підприємства зазначає, що починаючи з лютого 2022 року ПрАТ «ЧОРНОМОРСЬКИЙ ПАЛИВНИЙ ТЕРМІНАЛ» втратило можливість здійснювати нормальну господарську діяльність через блокування морських портів та лише 22.07.2022р. з підписанням Ініціативи щодо безпечного транспортування зерна та продуктів харчування з портів Одеса, Південний, Чорноморськ між Республікою Туреччина, російською федерацією, ООН та Україною, створений та розпочав функціонування так званий «Зерновий коридор».

Окрім того, ПрАТ «ЧОРНОМОРСЬКИЙ ПАЛИВНИЙ ТЕРМІНАЛ», будучи важливим морським логістичним пунктом, неодноразово зазнавало ракетних атак.

Також, відповідач заявив про збиткову діяльність підприємства протягом 2022 - 2024 років та наявність заборгованості перед АТ «Укртатнафта» за поставлені нафтопродукти по різним договорам.

Відповідач стверджує, що сукупність цих обставин у 2022 році призвела до неможливості сплати коштів на користь АТ «Укртатнафта» у визначений договором строк, разом з тим, ці ж обставини значною мірою залишаються незмінними для ПрАТ «ЧОРНОМОРСЬКИЙ ПАЛИВНИЙ ТЕРМІНАЛ» і наразі у 2025 році.

Позивач заперечує проти клопотання про відстрочення виконання рішення у справі та зазначає, що ПрАТ «ЧОРНОМОРСЬКИЙ ПАЛИВНИЙ ТЕРМІНАЛ» не надало доказів скрутного фінансового стану підприємства.

Відповідно до ч.1 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Тобто, відстрочити або розстрочити виконання рішення можливо лише після набрання рішенням законної сили, а не під час розгляду справи.

За таких обставин, господарський суд приходить до висновку про передчасність подачі клопотання про відстрочення виконання рішення.

Згідно ч.3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі №910/18036/17, від 23.10.2019р. у справі №917/1307/18, від 18.11.2019р. у справі №902/761/18, від 04.12.2019р. у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010р. у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010р.) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст. ст. 123, 129 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» до Приватного акціонерного товариства «ЧОРНОМОРСЬКИЙ ПАЛИВНИЙ ТЕРМІНАЛ» про стягнення заборгованості за договором поставки №639/2/2118 від 01.10.2021р. у розмірі 11 417 950 грн 81 коп., пені у розмірі 1 633 793 грн 77 коп., інфляційних втрат у розмірі 5 373 978 грн 16 коп., 3 % річних у розмірі 1 022 694 грн 46 коп. - задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ЧОРНОМОРСЬКИЙ ПАЛИВНИЙ ТЕРМІНАЛ» (68000, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Північна, буд. 2, ) на користь Акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» (39610, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Свіштовська, буд. 3, ) заборгованість за договором поставки №639/2/2118 від 01.10.2021р. у розмірі 11 417 950 грн 81 коп., пеню у розмірі 1 633 793 грн 77 коп., інфляційні втрати у розмірі 5 373 978 грн 16 коп., 3 % річних у розмірі 1 022 694 грн 46 коп. та витрати судового збору у розмірі 233 381 грн 02 коп.

3. У задоволенні клопотання про відстрочення виконання судового рішення - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 19 травня 2025р.

Суддя Н.В. Рога