ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2025 р. м. ХарківСправа № 922/773/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Чабан А.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Харківські будматеріали", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Птахофабрика "Просяне", м. Харків
про стягнення 33713,91 грн.
за участю представників:

позивача - Пересунько С.Г.

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод Харківські будматеріали" (позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Птахофабрика "Просяне" (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 33713,91 грн., з яких: 28000,00 грн. - сума основного боргу за договором поставки № 04-06/2024 від 04.06.2024; 3517,27 грн. - пеня; 391,00 грн. - 3% річних; 1805,64 грн. - інфляційне збільшення. Також, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму сплаченого судового збору у розмірі 3028,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.03.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Харківські будматеріали" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Птахофабрика "Просяне" про стягнення 33713,91 грн. було залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб усунення недоліків позовної заяви.

На виконання вимог ухвали Господарського суду Харківської області від 12.03.2025 позивач надав до суду заяву про усунення недоліків (вх.№ 6676), згідно якої позивачем були усунені недоліки позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.03.2025 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах суду.

Відповідач правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, відзив на позовну заяву до суду не надав, про причини неявки суд не повідомив. При цьому суд зазначає, що відповідач про місце, дату та час судових засідань був повідомлений належним чином, про що свідчить інформація про доставку відповідачу документів в електронному вигляді (ухвал суду по справі) до його електронного кабінету.

Оскільки відповідач своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні не скористався, повноважного представника для участі у судовому засіданні не направив, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин не надав, заяв та клопотань від нього не надходило, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Разом з цим, судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

04.06.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод Харківські будматеріали" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Птахофабрика "Просяне" (покупець) було укладено договір поставки № 04-06/2024 (надалі - договір).

Згідно п. 1.1 договору постачальник зобов`язувався поставити, а покупець зобов`язувався прийняти та оплатити будівельні матеріали в асортименті (товар) на умовах, що передбачені даним договором.

Пунктом 1.2. договору було визначено, що ціна визначається і узгоджується сторонами шляхом підписання видаткових накладних, що оформлюються постачальником на товар, що відвантажується. Асортимент та кількість товару зазначається у накладних.

Відповідно до пункту 2.1. договору, покупець здійснює оплату постачальнику за товар на умовах 100% попередньої оплати, згідно рахунку-фактури, який діє протягом 3-х (трьох) банківських днів з дати його виписки.

Відповідно до рахунку на оплату від 10.09.2024 № БМ-00004002 позивач повинен був поставити відповідачу бетон В 20,0 (М250)_П3 на суму - 23360,00 грн. та надати транспортно-експедиційні послуги на суму - 5600,00 грн., всього на загальну суму 28960,00 грн., у т.ч. ПДВ - 4826,67 грн.

Поставка вищезазначеної партії товару позивачем відповідачу підтверджується видатковою накладною № БМ-00004957 від 11.09.2024. Надання транспортно-експедиційних послуг підтверджується товарно-транспортною накладною № Р-4957 від 11.09.2024.

Відповідно до рахунку на оплату від 12.09.2024 № БМ-00004070 позивач повинен був поставити відповідачу бетон В 20,0 (М250) П3 на суму - 26280,00 грн. та надати транспортно-експедиційні послуги на суму 6300,00 грн., всього на загальну суму - 32580,00 грн., у т.ч. 20% ПДВ 5430,00 грн.

Поставка вищезазначеної партії товару підтверджується видатковою накладною № БМ-00005028 від 13.09.2024. Надання транспортно-експедиційних послуг підтверджується товарно-транспортною накладною № Р-5028 від 13.09.2024.

Згідно позову позивач вказує, що 17.09.2024 року відповідач сплатив позивачу 10960,00 грн. з призначенням платежу: «Оплата за бетон та транспортно-експедиційні послуги згідно рахунку № БМ-00004002 вiд 10.09.2024, у т.ч. ПДВ 20% - 1826,67 грн." та 22580,00 грн. з призначенням платежу: «Оплата за бетон та транспортно-експедиційні послуги, згідно рахунку № БМ-00004070 вiд 12.09.2024, у т.ч. ПДВ 20% - 3763,33 грн. Відповідач в порушення умов договору станом на 06.03.2025 не оплатив повністю отриманий вищезазначений товар та спожиті транспортно-експедиційні послуги. Загальна заборгованість відповідача перед позивачем за договором станом на 06.03.2025 складає 28000,00 грн.

При цьому суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем позивачу суми основного боргу за договором у розмірі 28000,00 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтями 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статей 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ГК України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 2 ст. 712 Цивільного кодексу України встановлює, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з нормами ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу в розмірі 28000,00 грн. підтверджуються доданими до матеріалів справи доказами, вони не спростовані відповідачем, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи умови договору, прострочення відповідачем зобов`язання з оплати суму основного боргу за договором у розмірі 28000,00 грн. з 17.09.2024, господарський суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 3% річних у розмірі 391,00 грн. та інфляційні в розмірі 1805,64 грн. за період з 17.09.2024 по 06.03.2025.

Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені статтею 611 ЦК України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

За змістом частини 2 статті 217 ГК України вбачається, що одним із видів господарських санкцій у сфері господарювання є штрафні санкції, які в силу частини 1 статті 230 ГК України визначаються у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Отже, законодавець пов`язує можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань саме з умовами їх встановлення за договором за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони не передбачили в умовах договору можливість сплати пені та не визначали її розмір.

При цьому суд зазначає, що саме зобов`язання зі сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, інакше буде порушуватися принцип свободи договору, оскільки сторони вправі і не передбачати будь-яких санкцій за порушення строків розрахунку.

Ураховуючи те, що сторони не передбачили в умовах договору можливість сплати відповідачем пені за прострочення оплати товару, господарський суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 3517,27 грн. пені.

Таким чином, позовні вимоги у справі підлягають частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача 28000,00 грн. основного боргу, 391,00 грн. 3% річних та 1805,64 грн. інфляційного збільшення.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України судовий збір у цій справі покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 120, 123, 129, 165, 178, 202, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247-252 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Птахофабрика "Просяне" (61001, м. Харків, вул. Військова, буд. 37, оф. 16, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Харківські будматеріали" (61009, м. Харків, пров. 3-й Рудниковий, 6, ) 28000,00 грн. основного боргу; 391,00 грн. 3% річних; 1805,64 грн. інфляційного збільшення та 2713,09 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

УЧАСНИКИ СПРАВИ:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод Харківські будматеріали" (61009, м. Харків, пров. 3-й Рудниковий, 6, ).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Птахофабрика "Просяне" (61001, м. Харків, вул. Військова, буд. 37, оф. 16, ).

Повне рішення складено "19" травня 2025 р.

Суддя А.М. Буракова

Справа № 922/773/25