ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 рокуСправа № 912/714/25

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Кабакової В.Г. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу №912/714/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дженерал Авто", вул. Шульгиних, буд. 43, кв. 22, м. Кропивницький, 25006

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Знам`янський граніт", вул. Тараса Карпи, буд. 84, кімн. 411, м. Кропивницький, 25006

про стягнення 86 109,66 грн

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Дженерал Авто" (далі - ТОВ "Дженерал Авто") до Товариства з обмеженою відповідальністю "Знам`янський граніт" (далі - ТОВ "Знам`янський граніт") з вимогами про стягнення 30 818,85 грн боргу, 34 624,84 грн пені, 3 081,89 грн штрафу, 14 753,40 грн інфляційних втрат, 2 830,68 грн 3% річних, з покладенням судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки №368 від 20.01.2017 в частині оплати товару.

Ухвалою від 24.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №912/714/25. Постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами. Встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

08.04.2025 на адресу суду від позивача надійшли пояснення щодо ціни позову та заява про виправлення описки, за змістом якої просить суд вважати вірною нижчевикладену редакцію п. 2 та п. 3 прохальної частини позову, а саме: стягнути з ТОВ "Знам`янський граніт" на користь ТОВ "Дженерал Авто" суму боргу в розмірі 30 818,85 грн за отриманий товар згідно договору №368 від 20.01.2017 та пеню в розмірі 34 624,84 грн, штраф в розмірі 3 081,89 грн, інфляційні в розмірі 14 753,40 грн, 3% річних в розмірі 2 830,68 грн за порушення умов проведення розрахунків за договором №368 від 20.01.2017.

14.04.2025 на адресу суду від ТОВ "Дженерал Авто" надійшли пояснення, за змістом яких позивач просить вважати ціною позову 86 109,66 грн.

Також, позивач подав суду заяву від 09.04.2025 про зміну підстав позову, відповідно до якої просить вважати додатковою фактичною підставою позову відсутність сплати за поставлений товар згідно умов договору №368 від 20.01.2017, отриманий відповідачем на підставі видаткових накладних: №983 від 08.02.2022 на суму 18 509,23 грн, №1034 від 10.02.2022 на суму 3 249,55 грн, №1204 від 17.02.2022 на суму 1 005,53 грн, №1240 від 18.02.2022 на суму 1 271,52 грн, №1261 від 18.02.2022 на суму 162,82 грн, №1304 від 21.02.2022 на суму 3 849,10 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Справа №912/714/25 розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, тобто без проведення судового засідання, про що зазначено в ухвалі про відкриття провадження у цій справі.

Згідно із частиною 1 статті 252 ГПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Частиною 2 статті 252 ГПК України визначено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться (частина 3 статті 252 ГПК України).

Як вже зазначено, провадження у цій справі відкрито ухвалою суду від 24.03.2025, а отже, на підставі приписів частини 2 статті 252 ГПК України, розгляд справи по суті розпочався 24.04.2025.

Зважаючи на те, що позивач подав до суду заяву від 09.04.2025 про зміну підстав позову в межах строку встановленого процесуальним кодексом, суд приймає вказану заяву до розгляду.

Відповідач не подав відзив на позовну заяву, будь-яких заяв, клопотань щодо розгляду справи не заявив, хоча належним чином повідомлений про розгляд справи, що підтверджується матеріалами справи.

Частиною 2 ст. 178 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

З підстав викладеного та в межах законодавчо визначених строків, а також враховуючи відсутність клопотань сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, суд розглядає справу без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини.

20.01.2017 між ТОВ "Дженерал Авто" (далі - Постачальник) та ТОВ "Знам`янський граніт" (далі - Покупець) укладено договір поставки №368 (далі - Договір, а.с. 12-14), за умовами якого:

- Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця товар, а Покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених цим Договором (п. 1.1.);

- предметом Договору є поставка олив моторних, охолоджуючих рідин, акумуляторів, автозапчастин та інших авто товарів (далі - Товар), за погодженою кількістю, асортиментом та ціною, згідно видаткових накладних Постачальника (п. 1.2.);

- кількість фактично переданого товару вказується у видатковій накладній, що видається на кожну партію товару (п. 2.2.);

- Покупець зобов`язаний прийняти товар та своєчасно його оплатити (п. 3.3.1.);

- передача товару оформлюється видатковою накладною, в якій зазначається найменування (асортимент) товару, його кількість, ціна та загальна вартість (п. 4.3.);

- ціна товару та загальна вартість переданої Покупцю партії товару вказується у видатковій накладній, що видається Постачальником на кожну таку партію (п. 5.2.);

- Покупець зобов`язаний оплатити Постачальнику за отриману конкретну партію товару протягом 7 (семи) календарних днів з дати оформлення видаткової накладної. За окремою домовленістю Сторін умови оплати товару можуть бути змінені, що має бути оформлено письмово Додатком до даного Договору (п. 6.1.);

- у випадку порушення строків оплати товару, встановлених умовами цього Договору, Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несвоєчасно оплаченого товару за кожний день прострочення до моменту закінчення такого прострочення, а у випадку, коли прострочення триває - до моменту звернення Постачальника до суду (п. 7.1.);

- у випадку прострочення оплати поставленого товару понад 30 календарних днів Покупець окрім пені сплачує Постачальнику штраф у розмірі 10 % від вартості неоплаченого товару (п. 7.3.);

- Сторони домовились, що позовна давність стосовно пені та штрафів, встановлених даним Договором, становить два роки (п. 7.7.);

- даний Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 31 грудня 2017 (п. 11.1.);

- у випадку якщо за 30 календарних днів до закінчення терміну дії Договору від жодної із сторін не надійшло письмове повідомлення про його розірвання, Договір вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік (п. 11.2.).

Договір підписано сторонами та скріплено печатками.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 30 818,85 грн, про що сторонами складено та підписано видаткові накладні (а.с. 20-26):

- №917 від 07.02.2022 на суму 2 771,10 грн - останній день сплати 14.02.2022,

- №983 від 08.02.2022 на суму 18 509,23 грн - останній день сплати 15.02.2022,

- №1034 від 10.02.2022 на суму 3 249,55 грн - останній день сплати 17.02.2022,

- №1204 від 17.02.2022 на суму 1 005,53 грн - останній день сплати 24.02.2022,

- №1240 від 18.02.2022 на суму 1 271,52 грн - останній день сплати 25.02.2022,

- №1261 від 18.02.2022 на суму 162,82 грн - останній день сплати 25.02.2022,

- №1304 від 21.02.2022 на суму 3 849,10 грн - останній день сплати 28.02.2022.

Позивачем по вказаним накладним складені податкові накладні та зареєстровано їх в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с. 27-47).

Заборгованість відповідача в сумі 30 818,85 грн підтверджується підписаним сторонами актом звірки взаєморозрахунків станом на 31.12.2022 (а.с. 9).

23.01.2025 позивач звернувся до відповідача з претензією №1 від 20.01.2025 з вимогою про сплату основного боргу в сумі 30 818,85 грн, пені, штрафу, інфляційних втрат та 3% річних (а.с. 15-19).

Відповіді на вказану вимогу позивач не отримав.

Позивач зазначає, що відповідач не виконав свої зобов`язання з оплати отриманого товару, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Розглядаючи спір по суті, суд враховує таке.

Згідно з ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу приписів ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Покупець, згідно ч. 1 ст. 691, ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як встановлено матеріалами справи, на підставі Договору між сторонами виникли правовідносини поставки, за якими відповідач зобов`язався оплатити поставлений позивачем товар.

Договір у встановленому порядку не оспорено, не розірвано та не визнано недійсним.

Таким чином, укладений між сторонами Договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено матеріалами справи, на виконання умов Договору позивач поставив, а відповідач отримав товар на загальну суму 30 818,85 грн, що підтверджується підписаними обома сторонами видатковими накладними, податковими накладними та актом звірки взаєморозрахунків.

За умовами Договору оплата товару здійснюється протягом 7 (семи) календарних днів з дати оформлення видаткової накладної (п. 6.1.).

Однак, відповідач не оплатив отриманий товар, строк оплати якого є таким, що настав.

Відповідач під час розгляду справи в суді будь-яких заперечень з приводу фактичного отримання товару не висловив. Докази сплати вартості товару до суду не подав.

Суд констатує відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів оплати, а тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в розмірі 30 818,85 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Окрім цього, позивачем заявлено до стягнення 34 624,84 грн пені, 3 081,89 грн штрафу, 14 753,40 грн інфляційних втрат та 2 830,68 грн 3% річних.

За положеннями ст. 530 ЦК України одним із принципів належного виконання зобов`язання, є його виконання у встановлений договором строк (термін). Так, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ст. 546-547 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Згідно з ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як встановлено матеріалами справи, відповідач порушив грошове зобов`язання з оплати поставленого позивачем товару в частині дотримання погодженого строку проведення розрахунків.

Зазначене в силу наведених вище норм законодавства, є підставою для застосування до відповідача штрафних санкцій, передбачених Договором, а також здійснення нарахувань згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Як вже зазначено, у п. 7.1. Договору сторони погодили відповідальність Покупця за порушення строків оплати у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несвоєчасно оплаченого товару за кожний день прострочення до моменту закінчення такого прострочення, а у випадку, коли прострочення триває - до моменту звернення Постачальника до суду.

Окрім того, у п. 7.3. Договору сторони передбачили сплату Покупцем штрафу в розмірі 10 % від вартості неоплаченого товару у випадку прострочення його оплати понад 30 календарних днів.

Також сторони домовились, що позовна давність стосовно пені та штрафів, встановлених даним Договором, становить два роки (п. 7.7. Договору).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2024 року у справі № 911/952/22 зазначено: " 91. Якщо умовами укладеного договору сторони передбачили більш тривалий, ніж визначений частиною шостою статті 232 ГК України, строк нарахування штрафних санкцій (зазначили про їх нарахування до дня фактичного виконання, протягом усього періоду існування заборгованості тощо), то їх нарахування не припиняється за період прострочення зобов`язання понад шість місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано, а застосуванню підлягає саме строк, встановлений договором (див., для прикладу, постанову Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року у справі № 910/6379/14 (провадження № 3-53гс15), в якій умовами договору сторонами було погоджено нарахування пені по день фактичної оплати боргу)".

Позивач здійснив нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних окремо по кожній видатковій накладній за такі періоди:

- з 15.02.2022 по 12.03.2025 на суму 2 771,10 грн,

- з 16.02.2022 по 12.03.2025 на суму 18 509,23 грн,

- з 18.02.2022 по 12.03.2025 на суму 3 249,55 грн,

- з 25.02.2022 по 12.03.2025 на суму 1 005,53 грн,

- з 26.02.2022 по 12.03.2025 на суму 1 271,52 грн,

- з 26.02.2022 по 12.03.2025 на суму 162,82 грн,

- з 01.03.2022 по 12.03.2025 на суму 3 849,10 грн.

Перевіривши розрахунок 34 624,84 грн пені, 3 081,89 грн штрафу, 14 753,40 грн інфляційних втрат, 2 830,68 грн 3% річних, суд встановив, що позивач правомірно здійснив нарахування заявлених сум.

При цьому, оцінивши в сукупності матеріали справи, розрахунок суми пені, штрафу та періоди прострочення, суд вирішив зменшити суми нарахованих позивачем пені та штрафу на 30 %, з огляду на таке.

Так, відповідно до ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення неустойки.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №905/1005/18, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Конституційний Суд в рішенні від 11.07.2013 № 7-рп/2013 зазначив, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №922/266/20.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема, з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто, цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Аналогічна правова позиція щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладена у постановах Верховного Суду від 30.05.2019 року у справі №916/2268/18, від 04.05.2018 року у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 року у справі №908/868/18, від 13.05.2019 року у справі №904/4071/18, від 18.02.2020 у справі №920/694/19, від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

При цьому, чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Також, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №915/2095/19, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 19.02.2020 у справі №910/1199/19, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 21.09.2021 у справі №910/10618/20.

У постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі №922/2141/21 міститься висновок про те, що приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань застосування таких санкцій до боржника є стимулювання належного виконання ним договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені та/або штрафу фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Суд бере до уваги що, нарахування штрафних санкцій охоплює період введення карантину, військової агресії росії проти України та введення воєнного стану.

Крім того, судом також враховано відсутні в матеріалах справи доказів понесених позивачем збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань саме за даним Договором або погіршення матеріального стану товариства саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов цього Договору.

При цьому, окрім пені та штрафу позивач нарахував проценти річних та інфляційні втрати, які визнані судом обґрунтованими, та в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів відповідачем у вказаний період прострочення оплати.

Сукупний розмір правомірно заявлених штрафних та компенсаційних нарахувань становить (пеня, штраф, інфляційні втрати та 3 % річних) 179 відсотків розміру основної заборгованості, що покладає надмірний фінансовий тягар на відповідача.

В розрізі зазначеного вище, суд вважає необхідним вказати на те, що відповідне зменшення пені та штрафу є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань і проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, що узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, а також є засобом недопущення використання штрафних санкцій як інструменту отримання безпідставних доходів, а не як способу стимулювання боржника до належного виконання зобов`язань.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.11.2020 у справі №910/13801/19.

З огляду на всі фактичні обставини справи, встановлені судом, приймаючи до уваги виникнення прострочення в період воєнного стану, відсутність доказів понесення позивачем збитків у результаті порушення відповідачем зобов`язання та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, суд дійшов висновків про наявність підстав для реалізації права щодо зменшення розміру пені та штрафу на 30% до 24 237,39 грн та 2 157,32 грн відповідно і таке зменшення є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дженерал Авто" підлягають частковому задоволенню. З ТОВ "Знам`янський граніт" належить стягнути 30 818,85 грн основного боргу, 24 237,39 грн пені, 2 157,32 грн штрафу, 14 753,40 грн інфляційних втрат, 2 830,68 грн 3% річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Однак, судовий збір, у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України, покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення є наслідком не необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судами свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами.

Аналогічна правова позиція щодо розподілу судових витрат викладена у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 05.04.2018 у справі №917/1006/16, від 03.04.2018 у справі №902/339/16.

Керуючись статтями 12, 74, 76-77, 129, 233, 236-241, 250, 252, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Знам`янський граніт" (вул. Тараса Карпи, буд. 84, кімн. 411, м. Кропивницький, 25006, і.к. 32315888) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дженерал Авто" (вул. Шульгиних, буд. 43, кв. 22, м. Кропивницький, 25006, і.к. 39077217) 30 818,85 грн основного боргу, 24 237,39 грн пені, 2 157,32 грн штрафу, 14 753,40 грн інфляційних втрат, 2 830,68 грн 3% річних, а також 3 028,00 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копії рішення надіслати сторонам до електронних кабінетів.

Повне рішення складено 19.05.2025.

Суддя В.Г. Кабакова