ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________
РІШЕННЯ

"07" травня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/4544/24
Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.

при секретарі судового засідання Меленчук Т.М.

розглянувши справу №916/4544/24

За позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

До відповідача: Житлово-будівельного кооперативу Центральний-25 (65110, м. Одеса, вул. Балківська, буд. 21; )

про визнання недійсним рішення позачергових загальних зборів, скасування реєстраційної дії

Представники:

Від позивача: Варбаногло Г.А., ордер

Від відповідача: Пудлінська Л.І., ордер

Встановив: В провадженні Господарського суду Одеської області перебуває справа №916/4544/24 за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу Центральний-25 про визнання незаконним рішення позачергових загальних зборів Житлово-будівельного кооперативу Центральний -25 прийняте 12.09.2024 р., яке оформлене Протоколом №1/2024 позачергових загальних зборів членів житлово-будівельного кооперативу ЦЕНТРАЛЬНИЙ-25 за місцезнаходженням: 65029, місто Одеса, вулиця Балківська 21 від 12 вересня 2024 року, посвідченим 02 жовтня 2024 року Бежан А.В., приватним нотаріусам Одеського міського нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі за №2761, 2762, скасування реєстраційної дії державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Лєсної Т.О. в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 10.10.2024 №004040707 Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу - Житлово-будівельний кооператив Центральний -25 та запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про зміну інформації для здійснення зв`язку з юридичною особою, зміну керівника або відомостей про керівника юридичної особи, зміну фізичних осіб або зміну відомостей про фізичних осіб платників податків, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо, вчинені на підставі рішення позачергових загальних зборів Житлово-будівельного кооперативу Центральний -25, прийнятого 12.09.2024 р., яке оформлене Протоколом №1/2024 позачергових загальних зборів членів житлово-будівельного кооперативу ЦЕНТРАЛЬНИЙ-25 за місцезнаходженням: 65029, місто Одеса, вулиця Балківська 21 від 12 вересня 2024 року, посвідченим 02 жовтня 2024 року Бежан А.В., приватним нотаріусам Одеського міського нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі за № 2761, 2762.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.12.2024р. суддею Мостепаненко Ю.І. заявлено самовідвід від розгляду справи №916/4544/24 за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу Центральний-25 про визнання недійсним рішення позачергових загальних зборів, скасування реєстраційної дії.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.12.2024р. прийнято справу №916/4544/24 до свого провадження суддею Д`яченко Т.Г. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. Підготовче засідання у справі призначено на (з урахуванням перебування судді у відпустці з 25.12.2024р. по 17.01.2025р. включно) "20" січня 2025 р. о 11:30. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 20.01.2025р. о 11:30.

03.12.2024р. до суду відповідачем надано відзив.

20.01.2025р. підготовче засідання не відбулося, у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.01.2025р. підготовче засідання у справі №916/4544/24 призначено на "10" лютого 2025 р. об 11:30. Викликано представників учасників справи у підготовче засідання, призначене на 10.02.2025р. об 11:30.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.02.2025р. поновлено пропущений процесуальний строк на подання клопотання про витребування доказів ОСОБА_1 від 13.01.2025р. Клопотання ОСОБА_1 від 13.01.2025р. про витребування доказів по справі №916/4544/24 задоволено частково. Витребувано від Житлово-будівельного кооперативу Центральний-25 наступні докази, а саме: інформацію про кількість членів житлово-будівельного кооперативу ЦЕНТРАЛЬНИЙ-25 станом на 12 вересня 2024 р., а саме на момент проведення оскаржуваних зборів, а також засвічені належним чином копії документів, на підтвердження зазначених відомостей; відомості про загальну кількість власників квартир та/або жилих /або нежитлових приміщень у багатоквартирному житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , які не є членами житлово-будівельного кооперативу ЦЕНТРАЛЬНИЙ-25 станом на 12 вересня 2024 р., з наданням засвідчених належним чином копій документів на підтвердження зазначених відомостей; інформацію, в якій порядок та спосіб, було здійснено повідомлення ОСОБА_1 про скликання зборів, оформлених Протоколом, в подальшому, від 12 вересня 2024р. В іншій частині клопотання залишено без задоволення.

10.02.2025р. судом оголошено перерву, відповідно до п.4, ч.5 ст.183 ГПК України у зв`язку з витребуванням доказів до 03.03.2025р. о 12:00.

24.02.2025р. до суду відповідачем надано пояснення та зазначено суду, що 12 вересня 2024 року відбулися позачергові збори Житлово-будівельного кооперативу «Центральний-25», на яких, крім іншого обрано новий склад правління та голову правління, та дотепер попереднім правлінням та головою не передано новообраному правлінню та голові правління документи, з огляду на що натепер не представляється можливим надати суду документи, витребувані судом ухвалою від 10 лютого 2025 року.

28.02.2025р. позивачем до суду надано пояснення, відповідно до яких позивач просив суд визнати обставину членства позивачки ОСОБА_1 в Житлово-будівельному кооперативі Центральний-25. Визнати обставину неповідомлення належним чином позивачки ОСОБА_1 про скликання позачергових загальних зборів Житлово-будівельного кооперативу Центральний-25, оформлених Протоколом, в подальшому, від 12 вересня 2024 р.

03.03.2025р. до суду відповідачем надані заперечення щодо пояснень позивача від 28.02.2025р. про визнання обставин, що були визначені позивачем.

03.03.2025р. судом, без оформлення окремого документа, постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 12.03.2025р. о 15:30, у зв`язку з повідомленням відповідача про можливу подачу додаткових пояснень.

12.03.2025р. підготовче засідання не відбулося, у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.03.2025р. підготовче засідання у справі №916/4544/24 призначено на "26" березня 2025 р. о 10:00. Викликано представників учасників справи у засідання, призначене на 26.03.2025р. о 10:00.

26.03.2025р. суд, без оформлення окремого документа, постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 14.04.2025р. о 12:30, із викликом учасників справи в судове засідання. Резервна дата 21.04.2025р. о 10:45.

21.04.2025р., за неявкою учасників справи в засідання, судом було оголошено перерву по розгляду справи по суті до 30.04.2025р. о 15:30, із викликом учасників справи.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.04.2025р. повідомлено учасників справи про судове засідання по розгляду справи по суті, яке відбудеться "30" квітня 2025 р. о 15:30.

30.04.2025р. до суду надійшло клопотання від представника відповідача про відкладення розгляду справи на іншу дату.

На задоволення клопотання представника відповідача, 30.04.2025р. судом було оголошено перерву у розгляді справи по суті до 07.05.2025р. о 15:00, із викликом учасників справи в судове засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 30.04.2025р. повідомлено учасників справи про судове засідання по розгляду справи по суті, яке відбудеться "07" травня 2025 р. о 15:00.

Позивач підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Відповідач заперечує проти позовних вимог відповідача.

У судовому засіданні 07.05.2025 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 14.05.2025 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача, суд встановив.

В обґрунтування поданого позову позивачем було зазначено суду, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_3 та членом Житлово-будівельного кооперативу Центральний-25, та звертається із даним позовом із метою захисту свого права на участь в управлінні кооперативом.

За поясненнями позивача, члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Щодо наявності порушеного права позивача, було зазначено суду, що поведінка представника позивачки адвоката Варбаногло Г.А. в момент проведення зборів 12.09.2024р. свідчила про її незгоду з пропозиціями ініціативної групи.

Як вказує позивач, рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради від 16.05.85р. № 265 «Про організацію житлово-будівельного кооперативу «Центральний-25», розглянувши списки кандидатів в члени ЖБК, організовано ЖБК на 107 квартир та первинно затверджено список кандидатів на надання квартир з 78 сімей, до яких було включено родину ОСОБА_2 .

За посиланням позивача, ним надано копію рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів від 16.05.1985р. № 261 зі Списку ЖСК «Центральний 25», стр. № 4, мкр. Фзунзе Е відносно гр. ОСОБА_3 , 1941р.н., який працює в Стальканатному об`єднанні ім. Дзержинського, в електродному цеху на посаді начальника лабораторії з 1975 р., його дружини ОСОБА_1 , 1947 р.н., доньки ОСОБА_4 1972 р.н., ОСОБА_5 1982 р.н.

Рішеннями Виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів від 16.08.1985р. № 438 «О доукомплектовании ЖСК «Малиновський-3», «Киевский-16», «Ильичевский-26», «Центральный-25», «Суворовский-1», «Ильичевский-28», «Киевский-15», «Ильичевс:кий-24», «Ильичевский-25», «Центральны-24», «Вымпел-17», «Ильичевский-27» та рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів від 06.02.1986р. № 70 «О внесении изменений в рещения исполкома горсовета №261 от 16.05.85г. и № 438 от 16.08.85г. по формированию и доукомплектовании ЖСК «Центральныйй-25» /ж/д №4 мкр. «Е» ул. Фрунзе/» доукомплектовані списки кандидатів на надання квартир до 107 сімей.

Позивачем було зазначено суду, що статут Житлово-будівельного кооперативу Центральний-25 вул. Балківська, 21, зареєстрований управлінням житлово-комунального господарства Одеського міського виконкома, реєстраційний номер №258, перереєстрований 24.07.1996 р., та п. 1.1. та 1.3. вказаного Статуту визначено, що Житлово-будівельний кооператив організований з метою забезпечення житлом членів кооперативу та членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного житлового будинку. Кількість громадян, які вступили у кооператив, повинно відповідати кількості квартир у житловому будинку.

На даний час Статут Житлово-будівельного кооперативу «ЦЕНТРАЛЬНИЙ-25» діє в новій редакції, затверджений загальними зборами членів ЖБК «ЦЕНТРАЛЬНИЙ-25», протоколом № 1 від « 23» листопада 2016.

Позивач стверджує, що з моменту організації рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів від 16.05.1985р. № 261 Житлово-будівельного кооперативу «Центральньrй-25» / ОСОБА_3 став членом даного Кооперативу.

На даний час ОСОБА_1 є власницею квартири, загальною площею 69.6 кв.м, житловою площею 39.4 кв.м, яка в цілому складається з трьох житлових кімнат, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, та єдиною спадкоємницею зазначеної квартири після свого чоловіка ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 558, виданий 19.05.2021, видавник: Марченко А.М., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу.

Позивачем було зазначено суду, що вона глибоко переконана, що з моменту створення та наступної державної реєстрації Житлово-будівельного кооперативу Центральний-25, відповідач не вів належним чином обліку членів Кооперативу, не вів належним чином обліку реєстру видачі членських книжок членами.

Як вказував позивач, згідно з п. 4.1. Статуту Житлово-будівельного кооперативу Центральний-25, членами ЖБК можуть бути фізичні особи, що досягли 16-ти літнього віку і юридичні особи - власники квартир, жилих і/ чи нежилих приміщень.

Відповідно до п. 4.4. Статуту Житлово-будівельного кооперативу Центральний-25 в чинній редакції, членство ЖБК припиняється у випадку: - добровільного виходу з ЖБК; - смерті члена ЖБК- фізичної особи; - виключення з членів ЖБК за невиконання вимог цього Статуту; - ліквідації члена ЖБК - юридичної особи; - припинення діяльності ЖБК.

Пунктом 4.6. Статуту Житлово-будівельного кооперативу Центральний-25 в чинній редакції передбачено, що, якщо власник квартири жилого і/чи нежилого приміщення не є членом ЖБК, то з ним укладається договір про відшкодування витрат не утримання будинку, споруд і прибудинкової території, оплату комунальних послуг, проведення ремонту, реконструкції та технічного переоснащення, будинку.

Також відповідно до п.4.7 Статуту Житлово-будівельного кооперативу Центральний-25 в чинній редакції, ухилення власника від укладання договору не звільняє його від витрат на утримання будинків, споруд та прибудинкової території, оплати комунальних послуг, проведення ремонту, реконструкції та технічного переоснащення будинку.

Згідно з. п. 4.8. Статуту Житлово-будівельного кооперативу Центральний-25 в чинній редакції, власники квартир, жилих і/чи нежилих приміщень, як не були членами ЖБК, або одержали у власність квартиру, жиле і/чи нежиле приміщення в будинку ЖБК після реєстрації цього Статуту, приймаються в члени ЖБК за їхньою письмовою заявою на загальних зборах членів ЖБК.

Пунктами 4.9.- 4.11 Статуту Житлово-будівельного кооперативу Центральний-25 в чинній редакції унормовано, що вихід із членів ЖБК проводиться на підставі письмової заяви члена ЖБК, поданої ним до Правління ЖБК. Виключення з членів ЖБК проводиться на загальних зборах за пропозицією Правління. ЖБК веде облік своїх членів і видає кожному з них посвідчення про членство.

Таким чином, як зазначає позивач, завдяки наявності прогалині в законодавстві та відсутності вимог обов`язкового внесення всіх членів кооперативу в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, із 107 квартир (членів) Кооперативу в реєстрі значиться лише 3 особи, в той час як ОСОБА_1 є членом Житлово-будівельного кооперативу Центральний-25.

ОСОБА_1 переконана, що «новопризначене керівництво» - ОСОБА_6 , яка взагалі не є ані членом кооперативу, ані мешканкою будинку, може встановити контроль над рахунками ЖБК, діяти не в інтересах ЖБК, а у власних інтересах чи в інтересах членів «ініціативної групи», які так наполегливо висували кандидатуру невідомої особи, що може призвести до погіршення і так вкрай складного матеріального становища ЖБК, зокрема до банкрутства, що станеться до закінчення розгляду даної справи.

Позивачем було зазначено суду, що її як члена Житлово-будівельного кооперативу Центральний-25 взагалі не було повідомлено про дату, місце, час проведення та порядок денний загальних зборів та ініціативною групою було порушено порядок підготовки та проведення позачергових загальних зборів Житлово-будівельного кооперативу Центральний-25, які відбулись 12.09.2024.

Як вказує позивач, в учасників ініціативної групи на момент проведення позачергових загальних зборів на момент їх проведення не було інформації не те щоб про особисті дані осіб членів Житлово-будівельного кооперативу Центральний-25 станом на 12 вересня 2024 р., а на навіть про їх загальну кількість, а також не було жодних відомостей про кількість тих осіб, які в наслідок різних підстав стали власниками квартир у багатоквартирному житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , проте, не увійшли до членів Житлово-будівельного кооперативу Центральний-25, жодних списків реєстрації осіб, що прийшли взяти участь у зборах Житлово-будівельного кооперативу Центральний-25 ніхто не вів, ніхто не був обізнаний хто з присутніх є повноважним членом, а хто ні, та, відповідно, хто має право приймати участь у голосуванні.

З урахуванням викладеного, позивач наголошує на тому, що під час проведення позачергових загальних зборів членів Житлово-будівельного кооперативу Центральний-25, був відсутній кворум для прийняття будь-яких рішень через присутність на зборах меншої кількості членів Кооперативу ніж вимагають положення законодавства та статуту Житлово-будівельного кооперативу Центральний-25.

Таким чином, як вказує позивач, Статут Житлово-будівельного кооперативу Центральний-25 не передбачає прийняття рішення позачергових загальних зборів членів кооперативу шляхом письмового опитування, та не передбачає проведення шляхом опитування загальних зборів, а визначає, що «рішення членів ЖБК» може бути прийняте шляхом письмового опитування членів ЖБК. При цьому Статутом Житлово-будівельного кооперативу Центральний-25 не визначено які саме рішення, з яких питань та якими членами можуть бути прийняті.

Надаючи відзив, відповідачем було зазначено суду, що представник позивача у позові посилається на норму статті 10 Закону України «Про кооперацію» та акцентує увагу на тому, що згідно з статтею 10 Закону України «Про кооперацію», членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу. Кооператив зобов`язаний вести облік своїх членів та видати кожному з них посвідчення про членство.

Проте, як зауважує відповідач, доказів щодо акцентованої представником позивача діючої норми Закону, жодним чином не зазначено та відсутні у цьому контексті жодні посилання на докази.

Зокрема, не вказано, який саме позивач внесла в Житлово-будівельний кооператив «Центральний -25» і коли саме вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу.

Відсутнє посилання позивача і її представника на те, що позивач, як член кооперативу, додержується вимог статуту, відсутнє посилання позивача і її представника на посвідчення про членство та не долучено до позову копії такого посвідчення про членство, на якому вона акцентує увагу, посилаючись на ст. 10 Закону України «Про кооперацію».

Відповідачем було зазначено суду, що не вказано, який саме позивач внесла в Житлово - будівельний кооператив «Центральний -25» і коли саме вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, відсутнє посилання позивача і її представника на те, що позивач, як член кооперативу, додержується вимог статуту.

Крім того, як зазначає відповідач, не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні. Як вказано у позові, ОСОБА_1 глибоко переконана, що з моменту створення та наступної державної реєстрації Житлово-будівельний кооператив Центральний-25 не вів належним чином обліку членів Кооперативу та обліку реєстру видачі членських книжок членами та доказів на підтвердження того заявленого переконання, представником позивача до її позову не було долучено.

Отже, відповідач вважає, що як вбачається з наведеного у позові, позов обґрунтовано виключно припущеннями позивачки (її представника), підстави позову не містять конкретизації порушення відповідачем прав позивачки, конкретних негативних наслідків, які настали внаслідок такого порушення, а також доказів порушення відповідачем прямих вказівок закону. Посилання представника позивача у позові на те, що ОСОБА_6 суміщає посади керівника в інших юридичних осіб, також не вказує на порушення прав позивача.

Також, представник позивача вказує, що ОСОБА_1 не була повідомлена про проведення загальних зборів Житлово-будівельного кооперативу Центральний-25. Проте, як вказується нею у позові, на зборах Житлово-будівельного кооперативу Центральний-25 була присутня представник позивача і це вказує саме на те, що про проведення зборів позивач була повідомлена своєчасно та її представник зміг своєчасно прибути на збори.

Однак, вищенаведене та вказане у позові до суду представником позивача не може бути прийнято до уваги, оскільки представник позивача не вказав у позові жодного прізвища, імен та по батькові тих сусідів (не вказав і їх адресу та засоби зв`язку), які нібито їй зазначали, що, починаючи з 04 вересня 2024 почали вибірково ходити по квартирах, підшукуючи лояльних до себе мешканців дві особи, які назвалися членами ініціативної групи, та які не є власниками квартир у багатоквартирному будинку, «розташованому за адресою: АДРЕСА_4 ».

Проте, при здійсненні державним реєстратором Юридичного департаменту Одеської міської ради Лєсною Т.О. Державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу - Житлово-будівельного кооперативу «Центральний-25» та запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про зміну інформації для здійснення зв`язку з юридичною особою, зміну керівника, державним реєстратором не було виявлено документів, що суперечать вимогам Конституції і законам України та документів, що суперечать статуту громадського формування.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача за час розгляду справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про судоустрій та статус суддів, суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст.4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Приписами статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Положеннями ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави, відтак, встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті. Вказані норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Цей підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки недоведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні (пункти 119, 120 постанови Верховного Суду від 10.09.2020 у справі №904/3368/18).

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

В розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під захистом права розуміється державна примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути виражений як концентрований вираз змісту (суті) державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в іншій спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити. Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі №761/45721/16-ц.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Предметом позову у цій справі є визнання незаконними рішення позачергових загальних зборів Житлово-будівельного кооперативу Центральний-25, яке прийнято 12.09.2024 р., яке оформлене Протоколом №1/2024 позачергових загальних зборів членів житлово-будівельного кооперативу ЦЕНТРАЛЬНИЙ-25 за місцезнаходженням: 65029, місто Одеса, вулиця Балківська 21 від 12 вересня 2024 року, посвідченим 02 жовтня 2024 року Бежан А.В., приватним нотаріусам Одеського міського нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі за № 2761, 2762, скасування реєстраційної дії державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Лєсної Т.О. в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 10.10.2024 № 004040707 Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу - Житлово-будівельний кооператив Центральний -25 та запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про зміну інформації для здійснення зв`язку з юридичною особою, зміну керівника або відомостей про керівника юридичної особи, зміну фізичних осіб або зміну відомостей про фізичних осіб платників податків, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо, вчинені на підставі рішення позачергових загальних зборів Житлово-будівельного кооперативу Центральний -25, прийнятого 12.09.2024 р., яке оформлене Протоколом №1/2024 позачергових загальних зборів членів житлово-будівельного кооперативу ЦЕНТРАЛЬНИЙ-25 за місцезнаходженням: 65029, місто Одеса, вулиця Балківська 21 від 12 вересня 2024 року, посвідченим 02 жовтня 2024 року Бежан А.В., приватним нотаріусам Одеського міського нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі за № 2761, 2762.

Відповідно до ст. 961 Цивільного кодексу України, права учасників юридичних осіб (корпоративні права) - це сукупність правомочностей, що належать особі як учаснику (засновнику, акціонеру, пайовику) юридичної особи відповідно до закону та статуту товариства.

Корпоративні права набуваються особою з моменту набуття права власності на частку (акцію, пай або інший об`єкт цивільних прав, що засвідчує участь особи в юридичній особі) у статутному капіталі юридичної особи.

Законом можуть бути встановлені для певних осіб обмеження щодо володіння корпоративними правами. Законом можуть бути встановлені умови та/або обмеження щодо реалізації окремих корпоративних прав певними особами.

Корпоративними відносинами є відносини між учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) юридичних осіб, у тому числі які виникають між ними до державної реєстрації юридичної особи, а також відносини між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) щодо виникнення, здійснення, зміни і припинення корпоративних прав.

При цьому, задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем відповідно до вимог процесуального законодавства обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права саме відповідачем, з урахуванням належності обраного способу судового захисту.

Норми ст. 63 Господарського кодексу України визначають, що за способом утворення (заснування) та формування статутного капіталу відносять кооперативні підприємства до корпоративних, а за формою власності - до підприємств колективної власності.

Корпоративне підприємство характеризується тим, що утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об`єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства (ч. 5 ст. 63 Господарського кодексу України).

Кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом. Господарська діяльність кооперативів повинна здійснюватися відповідно до вимог цього Кодексу, інших законодавчих актів (стаття 94 Господарського кодексу України).

Особливості створення кооперативів та ведення господарської діяльності обслуговуючими кооперативами визначається Законом України "Про кооперацію".

За змістом положень ст. 2 Закону України "Про кооперацію", кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.

Згідно до ст. 6 Закону України "Про кооперацію", кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об`єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Суд зазначає, що до визнання недійсним рішення загальних зборів кооперативу необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (члена) кооперативу, а тому, першочергового підлягає дослідженню факт членства позивача у Житлово-будівельного кооперативу «Центральний -25» станом на дату прийняття спірного рішення позачергових загальних зборів членів кооперативу.

Відповідно до приписів ст. 13 Закону України "Про кооперацію", членство в кооперативі припиняється у разі: добровільного виходу з нього; припинення трудової участі в діяльності виробничого кооперативу; несплати внесків у порядку, визначеному статутом кооперативу; смерті члена кооперативу - фізичної особи; ліквідації члена кооперативу - юридичної особи; припинення діяльності кооперативу. Виключення з членів кооперативу може бути оскаржене до суду.

Як з`ясовано судом, та не спростовано позивачем, матеріали справи не містять доказів та відповідних документів, що ОСОБА_1 є членом Житлово-будівельного кооперативу Центральний-25, позивачем дані доводи та твердження не було доведено суду жодними письмовими доказами.

Судом критично оцінюються усні посилання представника позивача, що були надані у судовому засіданні 14.04.2025р., що ОСОБА_1 з відповідною заявою у 2021 році зверталась до Житлово-будівельного кооперативу Центральний-25, оскільки матеріали справи такої заяви позивача не містять та вказані позивачем обставини суду дослідити не можливо.

Судом враховано посилання позивача, що з моменту організації рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів від 16.05.1985р. №261, ОСОБА_3 став членом Кооперативу та на даний час ОСОБА_1 є власницею квартири, загальною площею 69.6 кв.м, житловою площею 39.4 кв.м, яка в цілому складається з трьох житлових кімнат, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, та єдиною спадкоємницею зазначеної квартири після свого чоловіка ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 558, виданий 19.05.2021, видавник: Марченко А.М., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу, проте, дані обставини, на які посилається позивач, не можуть свідчити про безперечні факти набуття позивачем членства у Житлово-будівельного кооперативу Центральний-25, оскільки, як вже встановлено судом, матеріали справи не містять жодних доказів, на підтвердження викладеної позиції позивача, з урахуванням вимог Закону щодо обставин набуття особою відповідного членства в Кооперативі.

За таких обставин, як встановлено судом, на дату прийняття оскаржуваного позивачем рішення позачергових загальних зборів Житлово-будівельного кооперативу Центральний -25, прийнятого 12.09.2024 р., яке оформлене Протоколом №1/2024 позачергових загальних зборів членів Житлово-будівельного кооперативу Центральний -25, ОСОБА_1 не була членом вказаного кооперативу.

Відповідно до ст. 961 Цивільного кодексу України, правомочність Учасника (засновника, акціонера, пайовика) юридичної особи брати участь в управлінні юридичною особою у порядку, визначеному установчим документом, крім випадків, встановлених законом, є однією зі складових корпоративних прав.

За умовами частини першої статті 12 Закону України "Про кооперацію", основними правами члена кооперативу є: участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління.

З огляду на недоведеність факту членства ОСОБА_1 у Житлово-будівельному кооперативі Центральний -25 станом на дату прийняття оскаржуваного позивачем рішення, судом не встановлено наявності у позивача корпоративних прав на участь в управлінні та вирішенні питань діяльності Житлово-будівельного кооперативу Центральний -25, зокрема, і участі у прийнятті відповідних рішень зборів членів кооперативу.

Верховний Суд у Постанові від 07.06.2023 у справі №916/211/22 зазначив, що підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів членів кооперативу можуть бути: порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів; позбавлення члена кооперативу можливості взяти участь у загальних зборах; порушення рішенням загальних зборів прав чи законних інтересів члена.

Вирішуючи питання про захист порушеного права, суд має враховувати інтереси і самого кооперативу і його інших членів, крім позивача, тобто дотримуватися балансу інтересів членів кооперативу і самого кооперативу. Тому важливо встановити не абстрактне, а конкретне порушене право чи інтерес члена кооперативу для його співставлення з інтересами інших членів та кооперативу, які можуть бути порушені визнанням недійсним ухваленого рішення.

Такий підхід до вирішення подібних корпоративних спорів є усталеним і його послідовно дотримуються господарські суди під час вирішення спорів щодо оскарження рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичних осіб. Визначальним для задоволення такого позову є наявність ознак порушення оскаржуваним рішенням прав та інтересів позивача.

Враховуючи вищевикладене, необхідність у дослідженні та оцінці доводів та доказів, поданих сторонами стосовно наявності або відсутності порушення прав та/або законних інтересів ОСОБА_1 при прийнятті оскаржуваних рішень загальних зборів членів Житлово-будівельного кооперативу Центральний -25, наявності кворуму або відсутності при їх прийнятті та законності проведеної державної реєстрації змін до відомостей про Житлово-будівельного кооперативу Центральний-25 щодо зміни керівника юридичної особи, ефективності обраного позивачем способу захисту та інших доводів сторін викладених у заявах по суті, не є доцільним.

За статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Результатом процесу мотивування судового рішення є формування обґрунтованих висновків у справі та прийняття одного з встановлених процесуальним законом рішень (повне або часткове задоволення позову, відмова у задоволенні позову).

В силу статті 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд зазначає, що позивач, подаючи позов, самостійно визначає докази, які, на його думку, підтверджують заявлені позовні вимоги. Проте, обов`язок надання правового аналізу заявлених вимог, доказів на їх підтвердження та спростування доводів учасників справи, покладений на господарський суд.

При цьому, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

На спростування доводів позивача, щодо визнання обставини, суд зазначає, що за час розгляду справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від подання доказів до суду, оскільки останнім були надані обґрунтовані пояснення щодо неможливості виконання ухвали суду про витребування доказів, тоді як саме на позивача покладено обв`язок доводити заявлені позовні вимоги та самостійно визначати та надавати докази, які, на його думку, підтверджують такі заявлені позовні вимоги.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 ГПК України).

Суд наголошує на тому, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №911/2243/18, від 18.05.2021 у справі №916/2255/18, від 05.11.2019 у справі №915/641/18, від 10.04.2019 у справі №904/6455/17, від 26.02.2019 у справі №914/385/18 та від 05.02.2019 у справі №914/1131/18.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності. Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №916/2620/20, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 18.11.2019 у справі №902/761/18 та від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") наголошено, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". …Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.12.2020 у справі №904/1103/20 та від 25.06.2020 у справі №924/266/18.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

За таких обставин, оцінивши в сукупності всі подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні його позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 2422,40 грн. покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

2.Витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. покладаються на позивача.

Повне рішення складено 14 травня 2025 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Суддя Т.Г. Д`яченко