РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.05.2025Справа № 910/864/25

За позовомКомунального підприємства «Луцькводоканал»
доАнтимонопольного комітету України
провизнання недійсним рішення
Суддя Підченко Ю.О.
Секретар судового засідання Лемішко Д.А.
Представники сторін:

від позивача: Слісарчук І.О.;

від відповідача: Рудченко Є.Д.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/864/25 за позовом Комунального підприємства «Луцькводоканал» (далі також - позивач, КП «Луцькводоканал») до Антимонопольного комітету України (далі також - відповідач, АМК, Комітет) про визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України від 29.10.2024 № 63-р/тк у справі № 63/5-02-01-2024 щодо дій КП «Луцькводоканал» (пункти 2, 3, 4 резолютивної частини рішення).

19.02.2025 відповідачем заявлено про продовження процесуального строку для подання відзиву, а 24.02.2025 долучено відзив на позов.

06.03.2025 позивач надав відповідь на відзив, а 17.03.2025 відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив.

19.03.2025 представник позивача подав клопотання про відкладення.

Представник відповідача безпосередньо в підготовчому засіданні 20.03.2025 зауважив, що відзив подано в установлені судом строки, а клопотання про продовження строку має бути залишене без розгляду.

Зважаючи на строки подання відзиву та на доводи представника відповідача, суд залишив без розгляду заяву про продовження строку для подання відзиву.

Крім того, суд визнав поважними причини неявки представника позивача в підготовче засідання 20.03.2025 та відклав підготовче засідання на 10.04.2025.

26.03.2025 позивач надав додаткові письмові пояснення.

Представники сторін в підготовчому засіданні 10.04.2025 надали усні пояснення та не заперечували проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

З огляду на строки розгляду справи та на те, що в підготовчому провадженні здійснено дії передбачені ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, суд вирішив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 15.05.2025.

Представник позивача безпосередньо в судовому засіданні 15.05.2025 наполягав на задоволенні заявленого позову та надав усні пояснення по справі. Представник відповідача, у свою чергу, проти позовних вимог заперечував у повному обсязі.

Рішення в даній справі ухвалено з урахуванням ст.ст. 219, 220, 233 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Тимчасова адміністративна колегія Антимонопольного комітету України (далі - Колегія), створена відповідно до наказу Голови Антимонопольного комітету України від 28.10.2024 № 89-ОД, розглянувши матеріали справи № 63/5-02-01-2024 про порушення КП «Луцькводоканал» законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого п. 2 ст. 50 і частиною першою статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», та подання П`ятого відділу досліджень і розслідувань Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 04.10.2024 № 63-03/285-П прийняла Рішення № 63-р/тк від 29.10.2024 (далі також - Рішення № 63-р/тк), яким вирішила:

1. Визнати, що КП «Луцькводоканал» у період з грудня 2022 року по вересень 2024 року займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з централізованого водовідведення в територіальних (географічних) межах міста Луцьк, сіл Зміїнець, Прилуцьке, Рованці, Боратин, Великий Омеляник, Жидичин, Підгайці, Липини, Липляни, Крупа, Лище, Тарасове, Голишів, Новостав, Струмівка, Всеволодівка, Городок, Забороль, Одеради, Охотин, Сьомаки, Шепель, Боголюби, Рокині, Брище, Княгининок, Милуші, Клепачів, Іванчиці, Озденіж, Богушівка Волинської області, де розташовані каналізаційні мережі, що знаходяться у його власності та/або користуванні (оренді, обслуговуванні) із часткою 100 відсотків, як таке, що не має на цьому ринку жодного конкурента.

2. Визнати дії КП «Луцькводоканал», які полягають у зобов`язанні споживачів, у яких середньомісячний обсяг скиду стічних вод до систем централізованого водовідведення перевищує 100 м.куб., встановлювати на контрольному колодязі автоматичні стаціонарні пробовідбірники й забезпечувати їх функціонування на постійній основі, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п. 2 статті 50 та частиною першою статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку послуг з централізованого водовідведення, що призвело до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

3. Накласти на КП «Луцькводоканал» штраф у розмірі 483 758, 00 грн за порушення, зазначене в п. 2 резолютивної частини цього рішення.

4. Зобов`язати КП «Луцькводоканал» припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначене в пункті 2 резолютивної частини цього Рішення у двомісячний строк.

Доводи Комітету щодо наявності у діях позивача ознак зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з централізованого водовідведення ґрунтуються, здебільшого, на тому, що КП «Луцькводоканал» встановило для споживачів послуг з централізованого водовідведення, у яких середньомісячний обсяг скиду стічних вод до систем централізованого водовідведення перевищує 100 куб.м., вимоги встановлювати на контрольному колодязі автоматичні стаціонарні пробовідбірники і забезпечувати їх функціонування на постійній основі, що не передбачено чинним законодавством у сфері послуг з централізованого водовідведення.

За твердженнями Комітету, за умов існування значної конкуренції а ринку така поведінка КП «Луцькводоканал» була б неможливою, оскільки, маючи зацікавленість щодо продажу свого товару - послуг з централізованого водовідведення, Підприємство вживало б заходів щодо дотримання положень законодавства у сфері послуг з централізованого водовідведення, а також дотримання прав та інтересів споживачів.

Обґрунтовуючи заявлений позов КП «Луцькводоканал» наголошує, що з Рішенням № 63-р/тк не погоджується та вважає його незаконним з огляду на наступне:

- АМКУ здійснено аналіз споживачів не за період вчинення порушення з грудня 2022 по вересень 2024, а за 2022, що є неповним з`ясуванням обставин справи;

- Комітет в неповному обсязі проаналізував перелік споживачів та укладених договорів з ними. Саме в договорах визначено адресу об`єкту водовідведення (водоспоживання). Досліджено лише два райони територіальних меж ринку: м. Луцьк та с. Струмівка;

- АМКУ було неправильно визначено територіальні межі ринку, що мало наслідком неврахування територіальних меж;

- Комітет визначив монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з централізованого водовідведення та дії з встановлення пробовідбірників зловживанням монопольним (домінуючим) становищем, проте не встановив і не проаналізував, чи є встановлення пробовідбірників невід`ємною частиною ринку послуг з централізованого водовідведення (що надання цих послуг взаємопов`язані);

- саме по собі займання монопольного (домінуючого) становища суб`єктом господарювання на ринку не підтверджує його зловживання та не може бути підставою для притягнення до відповідальності;

- Рішення не містить належного економічного аналізу ринку та об`єктивних причин вчинення відповідних дій, що є необхідним для винесення обґрунтованого та законного рішення про порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

- АМКУ взагалі не проведено аналізу наявності взаємозалежності між факторами, які впливали на дії позивача при виконанні Рішення органу місцевого самоврядування. Місцеві правила приймання затверджуються органами місцевого самоврядування та є обов`язковими для виконавців та споживачів;

- обрання споживачами послуг позивача зумовлювалося ринком, який існує в державі та на місцевому рівні;

- Рішення не містить повного розрахунку розміру штрафу, накладеного на позивача, зокрема, розрахунків початкового та базового розмірів штрафу, коефіцієнтів, які були застосовані АМКУ при обчисленні розміру штрафу, а також розрахунку щодо ступеню впливу на розмір штрафу обставин, визначених АМКУ в Рішенні, в тому числі, як обтяжуючих та пом`якшуючих.

Відповідач проти заявленого позову заперечував у повному обсязі, наголошував, що оскаржуване Рішення було прийнято в межах наданих Комітету повноважень та з урахуванням чинного на момент прийняття законодавства. Свої доводи відповідач виклав у письмовому відзиві та надавши усні пояснення, безпосередньо в судових засіданнях.

Правовідносини, пов`язані з обмеженням монополізму та захистом суб`єктів господарювання від недобросовісної конкуренції, є предметом регулювання господарського законодавства, у тому числі й Господарського кодексу України (далі - ГК України), і відтак - господарськими, а тому справи, що виникають з відповідних правовідносин, згідно з частиною третьою статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" розглядаються господарськими судами.

Крім того, відповідно до частини першої статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду.

Отже, спір у даній справі відноситься до підвідомчості господарських судів і підлягає вирішенню за правилами Господарського процесуального кодексу України.

В силу ч. 1 ст. 3 Закону України "Про захист економічної конкуренції" законодавство про захист економічної конкуренції ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, і складається із цього Закону, законів України "Про Антимонопольний комітет України", «Про захист від недобросовісної конкуренції», інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. При цьому, особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови Антимонопольного комітету України, його заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету України, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників Антимонопольного комітету України на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці.

Стаття 3 зазначеного Закону до основних завдань Антимонопольного комітету України відносить участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Приписами ст. 4 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України від 29.10.2024 № 63-р/тк у справі № 63/5-02-01-2024 щодо дій КП «Луцькводоканал» (пункти 2, 3, 4 резолютивної частини рішення).

Господарські суди у розгляді справ мають перевіряти правильність застосування органами АМК відповідних правових норм, зокрема Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 № 49-р, зареєстрованого Міністерством юстиції України 01.04.2002 за № 317/6605.

Однак, господарські суди не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами АМК, та знову встановлювати товарні, територіальні (географічні), часові межі певних товарних ринків після того, як це зроблено зазначеними органами, й на підставі цього робити висновки про наявність чи відсутність монопольного (домінуючого) становища суб`єкта господарювання на ринку.

Згідно з пунктом 2 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» порушенням законодавства про захист економічної конкуренції є зловживання монопольним (домінуючим) становищем.

Встановлення (монопольного) домінуючого становища на ринку не потребує аналізу господарської діяльності абсолютного числа (100%) учасників товарного ринку, оскільки пов`язане з ринковою поведінкою господарюючих суб`єктів, діяльність яких фактично не має значення для функціонування ринку.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб`єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Верховний Суд неодноразово констатував, що до повноважень саме органу Антимонопольного комітету України віднесено вирішення питання щодо визнання суб`єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, та наявності чи відсутності підстав вважати особу такою, що зловживає своїм монопольним становищем. (Постанова ВС від 03.07.2018 у справі № 910/4425/16).

Уточнення кваліфікації одних і тих самих дій (бездіяльності) суб`єкта господарювання в межах відповідних (тобто тих, що співвідносяться як загальні та спеціальні) приписів, що містяться в різних частинах статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», належить до виключних (дискреційних) повноважень органів Антимонопольного комітету України. Подібного висновку дійшов Верховний суд України у постанові від 05.03.2020 у справі № 910/2921/19.

Суду під час розгляду справи необхідно здійснити перевірку та надати належну оцінку доводам кожної зі сторін у справі не лише щодо наявності чи відсутності монопольного (домінуючого) становища суб`єкта господарювання на ринку, а й наявності чи відсутності факту зловживання ним таким становищем.

Відповідно до Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 5 березня 2002 року за № 49-р, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01 квітня 2002 року за № 317/6605 (далі - Методика), товарні межі ринку - товар (товарна група), сукупність схожих, однорідних предметів господарського обороту, в межах якої споживач за звичайних умов може перейти від споживання певного виду предметів господарського обороту до споживання іншого.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (далі також - Закон) суб`єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб`єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар`єрів для доступу на ринок інших суб`єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

Відповідно до пункту 2.2 Методики етапи визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання, їх кількість та послідовність проведення, передбачені пунктом 2.1 Методики, можуть змінюватися залежно від фактичних обставин, зокрема особливостей товару, структури ринку, обсягів наявної інформації щодо ринку тощо.

Як вбачається з п. 20 Рішення № 63-р/тк, об`єктом аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища) є КП «Луцькводоканал» - суб`єкт господарювання, що здійснює діяльність на ринку послуг з централізованого водовідведення.

Товаром, щодо якого визначається монопольне (домінуюче) становище КП «Луцькводоканал», є послуги з централізованого водовідведення (п. 25 Рішення).

Крім того, в рамках антимонопольної справи № 63/5-02-01-2024:

- встановлено перелік товарів (послуг) та основних продавців і покупців цих товарів (послуг), споживчі характеристики товару (послуги), умови споживання товару (послуги), умови реалізації товару (послуги);

- визначено товарні межі ринку - така послуга як «послуга з централізованого водовідведення» не є взаємозамінною з будь-якими іншими послугами, отже товарною межею ринку, в рамках даної справи є послуги з централізованого водовідведення;

- визначено територіальні (географічні межі ринку): територія міста Луцьк, сіл Зміїнець, Прилуцьке, Рованці, Боратин, Великий Омеляник, Жидичин, Підгайці, Липини, Липляни, Крупа, Лище, Тарасове, Голишів, Новостав, Струмівка, Всеволодівка, Городок, Забороль, Одеради, Охотин, Сьомаки, Шепель, Боголюби, Рокині, Брище, Княгининок, Милуші, Клепачів, Іванчиці, Озденіж, Богушівка Волинської області (п. 67 Рішення);

- встановлено часові межі ринку - з грудня 2020 (20.12.2022 - дата затвердження змін до Місцевих правил приймання стічних вод м. Луцька) по вересень 2024 (п. 73 Рішення);

- визначено потенційних конкурентів: на вказаному ринку, у відповідний часовий проміжок, у позивача були відсутні конкуренти (п. 76 Рішення);

- визначено бар`єри для вступу на ринок: відповідно до п. 81 Рішення, КП «Луцькводоканал» не має конкурентів на ринку послуг з централізованого водовідведення, а відтак споживачі цих послуг не мають можливості отримувати такі послуги від інших суб`єктів господарювання.

У той же час, обґрунтовуючи заявлений позов КП «Луцькводоканал» наголошувало, що АМКУ не зазначає в Рішенні, в яких саме «територіальних ринках» КП «Луцькводоканал» вчинило дії, які є порушенням антиконкурентного законодавства. Ні в Рішенні, ні в матеріалах справи не зазначено, чому саме ці регіональні ринки були визначені АМК і яким чином. Під час визначення товарних меж ринку АМК повинен був взяти до уваги наявність всіх територій (регіонів) протягом визначеного періоду, чого зроблено не було.

Як уже зазначалося вище, у пункті 67 Рішення, територіальними (географічними) межами ринку визначено міста Луцьк та сіл Зміїнець, Прилуцьке, Рованці, Боратин, Великий Омеляник, Жидичин, Підгайці, Липини, Липляни, Крупа, Лище, Тарасове, Голишів, Новостав, Струмівка, Всеволодівка, Городок, Забороль, Одеради, Охотин, Сьомаки, Шепель, Боголюби, Рокині, Грище, Княгининок, Милуші. Клепачів, Іванчиці, Озденіж, Богушівка Волинської області.

Позивач визнав, що в межах вказаних населених пунктів Волинської області у період з грудня 2022 року по вересень 2024 року він був єдиним постачальником послуг з централізованого водовідведення (лист від 30.10.2023 № 2931/1-03).

Виконавцем послуг з централізованого водовідведення в територіальних межах міста Луцьк та сіл Зміїнець, Прилуцьке, Рованці, Боратин, Великий Омеляник, Жидичин, Підгайці, Липини, Липляни, Крупа, Лище, Тарасове, Голишів, Новостав, Струмівка, Всеволодівка, Городок, Забороль, Одеради, Охотин, Сьомаки, Шепель, Боголюби, Рокині, Брище, Княгининок, Милуші, Клепачів, Іванчиці, Озденіж, Богушівка Волинської області є КП «Луцькводоканал» (пункт 49 Рішення), яке здійснює діяльність з централізованого водовідведення відповідно до безстрокової Ліцензії АГ № 500071 на право провадження господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення (пункт 21 Рішення).

Територіальними межами ринку є територія зі сферою взаємовідносин купівлі-продажу товару (групи товарів), в межах якої споживач може задовольнити свій попит на певний товар, і яка може бути, як правило, територією держави, області, району, міста тощо або їхніми частинами, який визначається шляхом установлення мінімальної території, за межами якої з точки зору споживача придбання товарів (товарної групи), що належать до групи взаємозамінних товарів (товарної групи), є неможливим або недоцільним.

Послуги з централізованого водовідведення не мають товарів-замінників. Необхідною умовою отримання послуг з централізованого водовідведення є укладення відповідного договору з підприємством централізованого водовідведення, яке провадить свою діяльність на підставі ліцензії. Тому споживачі цих послуг за звичайних умов не можуть легко перейти від споживання одного товару до споживання іншого (пункти 56, 57 Рішення).

Кожен із виконавців послуг з централізованого водовідведення має власну каналізаційну мережу (на праві власності, користування), у межах якої здійснює вказану діяльність. Особливістю надання послуг з централізованого водовідведення є неможливість переміщення попиту географічно, відтак споживачі не можуть за звичайних умов легко перейти до споживання аналогічних послуг іншого суб`єкта господарювання, що, можливо, здійснює діяльність на території відповідного населеного пункту.

Комітет під час розгляду антимонопольної справи встановив, а позивач належними тадопустимими доказами не спростував, що у визначених у Рішенні № 63-р/тк територіальних (географічних) межах ринку жоден інший суб`єкт господарювання не надає послуги з централізованого водовідведення. Надавачі цих послуг є підприємствами, що діють, зокрема, на підставі ліцензії на провадження господарської діяльності з централізованого водовідведення.

При визначенні територіальних (географічних) меж ринку централізованого водовідведення враховано територію розташування каналізаційних мереж, за межами якої придбання товару для споживачів є неможливим.

Отже, Комітет обґрунтовано визначив територіальні (географічні) межі ринку послуг з централізованого водовідведення у п. 67 Рішення № 63-р/тк.

Крім того, позивач зауважував, що Комітет визначив монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з централізованого водовідведення та дії з встановлення пробовідбірників зловживанням монопольним (домінуючим) становищем. Проте не встановив і не проаналізував, чи є встановлення пробовідбірників невід`ємною частиною ринку послуг з централізованого водовідведення. Тобто, що надання цих послуг взаємопов`язані.

Послуги з централізованого водовідведення надаються виконавцем споживачеві згідно з укладеним між ними договором, у якому, зокрема, як і відповідними нормативними актами, встановлюється обов`язок обох сторін здійснювати контроль за якістю стічних вод. Тобто приймання виконавцем стічних вод споживача не може здійснюватися без наявності укладеного між ними договору.

Наведене було підтверджене як КП «Луцькводоканал» у листі від 02.05.2024 № 1179/1-03, так і Міністерством розвитку громад, територій та інфраструктури України в листі від 16.10.2023 № 17961/25/10-23, яким Комітету надавалися роз`яснення та на які відповідач звертав увагу у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив.

Як вбачається з листа Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України, виконавці встановлюють кожному конкретному споживачу вимоги до скиду стічних вод до системи централізованого водовідведення на підставі вимог Правил приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 01.12.2017 № 316, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 15.01.2018 за № 56/31508 (далі - Правила приймання стічних вод № 316), а також місцевих правил приймання, які є обов`язковими для виконавців та споживачів.

Послуги з централізованого водовідведення за показниками подібності призначення, споживчих властивостей, умов використання товару не мають товарів-замінників, відсутні інші товари, які можуть бути подібними до товару, що є об`єктом дослідження, та які б могли замінити послугу з централізованого водовідведення.

Враховуючи, що централізоване водовідведення не є взаємозамінним з будь-яким іншим товаром, а необхідною умовою отримання послуг з централізованого водовідведення є укладення відповідного договору з підприємством централізованого водовідведення, яке провадить свою діяльність на підставі ліцензії, споживачі цих послуг за звичайних умов не можуть легко перейти від споживання одного товару до споживання іншого (пункти 56. 57 Рішення).

З метою контролю якості стічних вод споживачів виконавець здійснює відбір контрольних проб (пункт 6 розділу VI Правил приймання стічних вод № 316). Відбір контрольних проб стічних вод споживачів виконує уповноважений представник виконавця, зазначене фіксується у спеціальному журналі або акті, який підписують як представник виконавця, так і представник споживача.

Згідно з підпунктами 3 та 5 пункту 1 розділу II Правил приймання стічних вод № 316 виконавці повинні: контролювати якість, кількість і режим скидання стічних вод споживачами; здійснювати раптовий (не погоджений зі споживачами заздалегідь) відбір контрольних проб.

Схожий обов`язок надавати виконавцю інформацію про обсяги та якісний склад стічних вод, які скидають до систем централізованого водовідведення, покладено також на споживача (підпункт 2 пункту 2 розділу II Правил приймання стічних вод № 316).

Крім того, з наявних у матеріалах справи фактичних даних вбачається, що в листах до споживачів позивач вказував, що автоматичний стаціонарний пробовідбірник - готовий до використання пристрій, який здійснює автоматичний відбір проб. Мета роботи пробовідбірника не здійснення аналізу, а лише накопичення матеріалу для подальшого аналізу (пункт 106 Рішення).

На основі наведених у Рішенні № 63-р/тк доводів (розділ 5) можна зробити наступний висновок: якщо споживач не потребує отримання послуг з централізованого водовідведення, отже, він не має необхідності укладати договір про надання таких послуг з позивачем, відповідно у споживача не виникає обов`язок щодо проведення аналізу стічних вод, які він скидає до систем централізованого водовідведення.

Автоматичний стаціонарний пробовідбірник полегшує накопичення матеріалу та відбір контрольних проб КП «Луцькводоканал», що належить до його обов`язків як виконавця. Споживачі ж повинні були встановити автоматичний стаціонарний пробовідбірник на контрольному колодязі (випуску), який є частиною системи централізованого водовідведення, якою виконавцем надають послуги з централізованого водовідведення.

Отже, встановлення автоматичного стаціонарного пробовідбірника є складовою послуг з централізованого водовідведення та є його невід`ємною частиною.

Окрім того, позивач вважає, що АМКУ мав зробити належне дослідження товарних ринків саме під час розслідування справи та в Рішенні, що оскаржується: послуг із централізованого постачання та послуг із відбору проб. Тобто АМК мав би провести відповідну експертизу чи отримати висновок спеціаліста щодо послуг водовідведення і чи включають в себе послуги для забору матеріалу та відбору проб.

Відповідно до частини першої статті 43 Закону органи Комітету за власною ініціативою чи за клопотанням особи, яка бере участь у справі, мають право призначати експертизу, про що приймається розпорядження. Тобто Комітет не був зобов`язаний призначати експертизу при визначенні того, чи включають в себе послуги водовідведення послуги для забору матеріалу та відбору проб.

Господарські суди у розгляді цієї категорії справ мають перевіряти правильність застосування органами Комітету відповідних правових норм, зокрема, Методики. Однак господарські суди не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами Комітету, та знову встановлювати товарні, територіальні (географічні), часові межі певних товарних ринків після того, як це зроблено зазначеними органами, й на підставі цього робити висновки про наявність чи відсутність монопольного (домінуючого) становища суб`єкта господарювання на ринку.

Обґрунтування встановлених Комітетом товарних меж ринку наведено в пунктах 26- 47, 51-58 Рішення. Зокрема, Комітет визначив, що обов`язок виконавця та споживача послуг з централізованого водовідведення включає відбір контрольних проб, а виконавець до того ж має право в будь-який час здійснити відбір контрольних проб стічних вод у споживача для проведення аналізу на предмет визначення концентрації шкідливих речовин у стічних водах (пункти 116-121 Рішення).

Отже, Комітет належним чином дослідив питання ринку послуг з централізованого водовідведення та правомірно встановив, що товаром, який становив об`єкт аналізу щодо визначення монопольного становища у справі, та товарними межами ринку є послуги з централізованого водовідведення.

Комітетом були вчинені всі передбачені Методикою дії, відповідно до чинного законодавства, під час дослідження відповідного ринку та зроблено висновки щодо належності КП «Луцькводоканал» ВМР до суб`єкта, що займав монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з централізованого водовідведення у відповідних географічних межах, а саме: у межах міста Луцьк, сіл Зміїнець, Прилуцьке, Рованці, Боратин, Великий Омеляник, Жидичин, Підгайці, Липини, Липляни, Крупа, Лище, Тарасове, Голишів, Новостав, Струмівка, Всеволодівка, Городок, Забороль, Одеради, Охотин, Сьомаки, Шепель, Боголюби, Рокині, Брище, Княгининок, Милуші, Клепачів, Іванчиці, Озденіж, Богушівка Волинської області.

У той же час, на думку позивача, сам лише факт звернення до суб`єктів господарювання на ринку не може бути доказом зловживання монопольним становищем на такому ринку. Оскаржуване Рішення ґрунтується лише на посиланні на листи споживачам. Однак, таке Рішення не містить належного економічного аналізу ринку та об`єктивних причин вчинення відповідних дій, що є необхідним для винесення обґрунтованого та законного рішення про порушення законодавства про захист економічної конкуренції».

Як вбачається з матеріалів антимонопольної справи КП «Луцькводоканал» в березні 2023 року направило 38 споживачам, а у квітні 2024 року - 29 повідомлення про обов`язок встановлення на контрольному колодязі автоматичних стаціонарних пробовідбірників та обов`язковість виконання вимог Правил приймання стічних вод м. Луцька. Відтак з метою з`ясування такої обставини Західне міжобласне територіальне відділення Комітету (далі - Відділення) зверталося з вимогами про надання інформації до суб`єктів господарювання, котрі отримали вищезгадані листи КП «Луцькводоканал».

Окрім того, у межах проведення дослідження становища КП «Луцькводоканал» на ринку послуг з централізованого водовідведення Комітет звертався до Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України з метою з`ясування питань, пов`язаних із застосуванням Правил приймання стічних вод № 316.

До уваги також було взято те, що інші надавачі послуги централізованого водовідведення в Західному регіоні України не встановлювали споживачам вимоги щодо автоматичних стаціонарних пробовідбірників, наслідком якої можуть бути необґрунтовані витрати споживачів (пункт 127 Рішення).

Займаючи монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг центрального водовідведення у визначених Комітетом географічних межах, КП «Луцькводоканал» як виконавець встановлює для споживачів умови надання послуг, висуваючи при цьому неправомірні вимоги.

При цьому стаття 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» не містить положень стосовно мінімальної кількості фактів (подій), яка вважалася б достатньою для кваліфікації дій суб`єктів господарювання за ознаками зловживання монопольним (домінуючим) становищем. Отже, в принципі й одноразове відповідне порушення, належним чином встановлене й доведене, може бути підставою для здійснення такої кваліфікації (позиція Верховного Суду, наведена в постанові від 06.06.2023 у справі № 904/4227/20).

Факт зловживання КП «Луцькводоканал» монопольним становищем у вигляді зобов`язання споживачів встановлення автоматичного стаціонарного пробовідбірника і забезпечення його функціонування на постійній основі за власні кошти доведено невідповідністю таких дій вимогам законодавства, а не лише зверненням суб`єктів господарювання - споживачів послуги централізованого водовідведення, як зазначає позивач.

Зазначені дії КП «Луцькводоканал» стали можливими у зв`язку з тим, що позивач не зазнає конкуренції на вказаному ринку та має повноваження встановлювати умови надання послуг.

Проте, за умов існування значної конкуренції на ринку така поведінка КП «Луцькводоканал» була б неможливою, оскільки, маючи зацікавленість щодо продажу свого товару - послуг з централізованого водовідведення, КП «Луцькводоканал» вживало б заходи щодо дотримання положень законодавства у сфері надання послуг з централізованого водовідведення, а також дотримання прав та інтересів споживачів (пункт 134 Рішення).

Тобто Рішенням встановлено та доведено, що дії КП «Луцькводоканал» є зловживанням монопольним (домінуючим) становищем згідно зі статтею 13 Закону.

Частиною другою статті 4 Закону України «Про захист економічної конкуренції» встановлено, що суб`єкти господарювання, органи влади, органи місцевого самоврядування, а також органи адміністративно-господарського управління та контролю зобов`язані сприяти розвитку конкуренції та не вчиняти будь-яких неправомірних дій, які можуть мати негативний вплив на конкуренцію.

Зобов`язання КП «Луцькводоканал» споживачів, у яких середньомісячний обсяг скиду стічних вод до систем централізованого водовідведення перевищує 100 м3, вимог встановлювати на контрольному колодязі автоматичні стаціонарні пробовідбірники й забезпечувати їх функціонування на постійній основі призводить до ущемлення інтересів споживачів (фізичних осіб-підприємців, підприємств, організацій, установ), оскільки останні необгрунтовано зазнають витрат на придбання автоматичних стаціонарних пробовідбірників (пункт 132 Рішення). Тобто, наслідком зловживання позивачем монопольним становищем є понесення споживачами необґрунтованих додаткових фінансових витрат.

Отже, Комітет належним чином встановив факт зловживання КП «Луцькводоканал» монопольним становищем, що обґрунтовано й об`єктивно доведено в Рішенні з повним з`ясуванням усіх обставин.

Крім того, позивач вказує, що Рішення № 63-р/тк не містить жодного аналізу місцевих Правил КП «Водоканал м. Ужгород», РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал», КП «Івано-Франківськводоекотезпром», ЛМКП «Львівводоканал». Рекомендації щодо встановленняавтоматичних пробовідбірників були надані споживачам виключно на виконання Рішення від 20.12.22 р. № 688-1 «Про затвердження Правил приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення міста Луцька на 2018-2022 роки», яким внесено зміни до Місцевих правил приймання стічних вод, положення яких наділяє КП «Луцькводоканал» зобов`язувати споживачів, у яких середньомісячний обсяг скиду стічних вод до систем централізованого водовідведення перевищує 100 куб.м., встановлювати на контрольному колодязі автоматичні стаціонарні пробовідбірникий забезпечувати їх функціонування на постійній основі (п. 142 Рішення). Згідно зазначених нормативних актів споживачі зобов`язані виконувати Правила приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення та місцеві правила приймання.

Проте, як вказував Комітет та не було спростовано позивачем, КП «Луцькводоканал» через засоби масової інформації повідомило споживачів про обов`язковість встановлення автоматичних систем контролю за якістю стічних вод із погодинним відбором проб (офіційний сайт КП «Луцькводоканал», газети «Луцький замок» та «Волинська газета», у мережі «Фейсбук» на сторінці Evoda Lutsk).

Зокрема, у листі від 07.03.2023 № 485/12, адресованому Товариству з обмеженою відповідальністю «Дмитрук-Фудз», КП «Луцькводоканал» повідомило: Споживачі, середньомісячний обсяг скиду стічних вод яких до системи централізованого водовідведення за окремим об`єктом перевищує 100 м3 (за підсумком попереднього року або відповідно до проектної потужності Споживача) зобов`язані встановити на контрольному колодязі (випуску) автоматичні стаціонарні пробовідбірники і забезпечити їх функціонування на постійній основі.

Про обов`язок споживача встановити автоматичний стаціонарний пробовідбірник відповідно до Правил приймання стічних вод м. Луцька було повідомлено Приватне акціонерне товариство «Луцьк-Фудз», Товариство з обмеженою відповідальністю «Агідель», Приватне акціонерне товариство «ТЕРЕМНОХЛІБ», Товариство з обмеженою відповідальністю «Полімер»: «Обов`язок із встановлення автоматичного стаціонарного пробовідбірника передбачено Правилами приймання стічних вод м. Луцька...Обов`язок споживача, згідно з Правилами, це встановити і забезпечити його функціонування на весь період експлуатації. Відповідно до чинної редакції Правил, передбачено обов`язок споживача використовувати автоматичний стаціонарний пробовідбірник в залежності від об`ємів скиду стічних вод для відбору проб на контрольний аналіз».

Окрім того, листом від 10.04.2024 № 955/1-03 КП «Луцькводоканал» повідомило Приватне акціонерне товариство «Луцький пивзавод»: сторони досягли розуміння необхідності безумовного виконання Правил, але зважаючи на об`єктивні обставини домовилися забезпечити виконання пункту 6.10 Розділу 6 Правил з 1 травня 2024року.

Отже, наведеним спростовуються твердження позивача про рекомендаційний характер щодо встановлення автоматичних пробовідбірників, оскільки вказане в Правилах приймання стічних вод м. Луцька положення має зобов`язальний характер.

КП «Луцькводоканал» періодично нагадувало суб`єктам господарювання про необхідність встановлення автоматичних стаціонарних пробовідбірників, що свідчить про вжиття Позивачем заходів щодо обов`язковості встановлення споживачами пробовідбірників.

Окрім того, пункт 2.2 розділу 2 Правил приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення міста Луцька на 2018-2022 роки, затверджених рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 19.09.2018 № 595-1 встановлює, що «у разі невиконання споживачем вимог пункту 6.10. розділу 6 цих Правил після попередження споживача не пізніше, ніж за 10 робочих днів притінити надання послуг з приймання стічних вод до моменту усунення порушення».

Отже, споживачі були зобов`язані встановлювати визначений позивачем пробовідбірник та не могли діяти на власний розсуд щодо його встановлення.

У той же час, споживачі не мали можливості легко перейти до іншого надавача послуг з централізованого водовідведення, оскільки каналізаційні мережі належать позивачеві, який надає такі послуги в межах міста Луцьк та сіл Зміїнець, Прилуцьке, Рованці, Боратин, Великий Омеляник, Жидичин, Підгайці, Липини, Липляни, Крупа, Лище, Тарасове, Голишів, Новостав, Струмівка, Всеволодівка, Городок, Забороль, Одеради, Охотин, Сьомаки, Шепель, Боголюби, Рокині, Брище, Княгининок, Милуші, Клепачів, Іванчиці, Озденіж, Богушівка Волинської області, а іншого суб`єкта господарювання, який надає ці послуги, немає.

Отже, доказами, зібраними у справі № 63/5-02-01-2024 доведено, що КП «Луцькводоканал», займаючи з грудня 2022 по вересень 2024 монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з централізованого водопостачання в зазначених вище територіальних (географічних) межах, де розташовані каналізаційні мережі, що знаходяться у власності та/або користуванні (оренді, обслуговуванні) Підприємства із часткою 100 відсотків, своїми діями, які полягали у зобов`язанні споживачів, у яких середньомісячних обсяг скиду стічних вод до систем централізованого водовідведення перевищує 100 куб.м., встановлювати на контрольному колодязі автоматичні стаціонарні пробовідбірники й забезпечувати їх функціонування на постійній основі, вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, яке передбачене ч. 1 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (п. 148 Рішення).

Крім того, як на одну з підстав для визнання недійсним Рішення № 63-р/тк позивач посилався на відсутність повного розрахунку штрафу.

Так, КП «Луцькводоканал» зазначає, що Комітет зобов`язаний у Поданні з попередніми висновками навести всі обставини, які бралися до уваги під час визначення розміру штрафу, а в Рішенні - обґрунтування розрахунку розміру штрафу.

Відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції розмір штрафу вказується в резолютивній частині рішення, а обґрунтування його розрахунку зазначається в описово-мотивувальній частині рішення у справі.

У пунктах 143-151 розділу 8 подання № 63-03/285-П від 04.10.2024 про попередні висновки у справі № 63/5-02-01-2024, яке міститься в матеріалах справи, доданих до відзиву Комітету на позовну заяву, наведено обставини, що беруться до уваги під час визначення розміру штрафу, який передбачено частиною другою статті 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та Порядком визначення розміру штрафу, що накладається за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затвердженого розпорядженням Комітету від 14.12.2023 № 22-рп, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.01.2024 за № 123/41468 (далі - Порядок визначення розміру штрафу № 22-рп).

Зокрема, визначено розмір доходу, пов`язаного з порушенням, враховано, що порушення не припинено після складання службовцями органів Комітету Подання відповідно до пункту 12 розділу IV Порядку визначення розміру штрафу № 22-рп, а також обставини щодо тривалості вчинення порушення, безпідставні витрати одного зі споживачів послуг з централізованого водовідведення, невизнання вчинення порушення (пункт 150-151 Подання).

Подання було направлено позивачеві листом Відділення від 04.10.2024 № 63-02/3681е, який позивач отримав 08.10.2024 згідно з повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення № 310.

Пункти 152-155 Рішення містять обґрунтування розрахунку штрафу, який було накладено на КП «Луцькводоканал» відповідно до Порядку визначення розміру штрафу № 22-рп.

Окрім того, Комітет також врахував, що тривалість вчинення порушення, яке не було визнано КП «Луцькводоканал» становить більше одного року; один зі споживачів послуги централізованого водовідведення (Спільне українсько-польське підприємство в формі товариства з обмеженою відповідальністю «МОДЕРН-ЕКСПО») безпідставно зазнав витрат; саме порушення не було припинено (пункт 156 Рішення).

Згідно з позицією Верховного Суду, наведеною в постанові від 27.02.2024 у справі № 910/4398/23, Закон не покладає на Комітет обов`язку наводити в рішенні формули, алгоритми розрахунку штрафу.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що при накладенні штрафу на КП «Луцькводоканал» Комітет керувався частиною другою статті 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції», яка передбачає накладення штрафу за вчинення порушення у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем у розмірі до десяти відсотків доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф. Накладений на позивача штраф становить 0,171% його чистого доходу за 2023 рік, відтак перебуває у визначених Законом межах.

Отже, Комітет відповідно до чинного законодавства про захист економічної конкуренції, з урахуванням вимог Порядку визначення розміру штрафу № 22-рп належним чином обґрунтував накладення на КП «Луцькводоканал» штрафу за вчинення порушення, передбаченого пунктом 2 статті 50, частиною першою статті 13 Закону.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В п. 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2012 у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (Заява № 387/03), зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими, узгодженими.

Судом зроблено оцінку кожного аргументу, наведеного учасниками справи, з`ясовані мотиви визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування в даному спорі, в тому числі застосовано до спірних правовідносин норму права та вказано мотиви такого застосування, що відповідає положенням ст. 238 ГПК України.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, наведених обґрунтувань та наданих доказів, суд дійшов висновку, що Комунальним підприємством «Луцькводоканал» не доведено підстав для визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України від 29.10.2024 № 63-р/тк у справі № 63/5-02-01-2024 щодо дій КП «Луцькводоканал» (пункти 2, 3, 4 резолютивної частини рішення). Позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 219, 220, 232, 233, 237, 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Комунального підприємства «Луцькводоканал» відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 21.05.2025 року.

Суддя Ю.О.Підченко