ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2025 р.м. ХарківСправа № 922/883/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Кегичівської селищної ради (64003, Харківська область, Берестинський район, с-ще Кегичівка, вул. Волошина, 33, )
до Фізичної особи-підприємця Кулічковської Нелі Іванівни (64052, Харківська область, Кегичівський район, с. Нова Парафіївка, РНОКПП НОМЕР_1 )
про стягнення 35 801,16грн
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача 29 649,43грн заборгованості з орендної плати, 6 151,73грн пені. Судові витрати зі сплати судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що за період з 01.05.2023 по 27.06.2024 у відповідача утворилась заборгованість по сплаті орендних платежів за використання земельної ділянки загальною площею 846м.кв, яка знаходиться за адресою: Харківська область, селище Кегичівка, пров. Волошина, 9.

Ухвалою суду від 18.03.2025 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк 10 днів для усунення недоліків з дня вручення йому цієї ухвали.

Після усунення позивачем недоліків, ухвалою суду від 21.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив.

На адресу суду від відповідача надійшла заява, в якій він посилається на часткову оплату заборгованості з орендної плати в розмірі 6 400,00грн, у зв`язку з чим станом на 08.04.2025 сума заборгованості за його розрахунком з орендної плати складає 23 242,43грн, і саме ця сума визнається відповідачем. На підставі зазначеного, відповідач просить суд частково відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з нього заборгованості по орендній платі в розмірі 6 400,00грн.

Також відповідач просить суд зменшити розмір пені на 50% і розстрочити виконання судового рішення щодо усіх присуджених стягнень у повному обсязі на 12 (дванадцять) платежів рівними частинами щомісячно, з дня ухвалення судового рішення.

Будь-яких інших заяв або клопотань на адресу суду від учасників справи не надходило.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

На підставі рішення № 640 XXXХУІ сесії УІ скликання Кегичівської селищної ради від 22.11.2012 між Кегичівською селищною радою (позивач) та Фізичною особою-підприємцем Кулічковським Валерієм Олексійовичем (орендар) укладено договір оренди землі від 18.12.2012, який зареєстрований у Відділі Держкомзему у Кегичівському районі Харківської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 18.12.2012 за № 08083 (далі - договір).

Відповідно до п.1 договору, позивач надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для комерційний цілей в межах населеного пункту. Земельна ділянка має кадастровий номер :03:003:0007, яка знаходиться на території Кегичівської селищної ради за адресою: смт Кегичівка, пров. Волошина, 9.

За умовами п.2 договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 846 м.кв, в т.ч. під забудовою 296 м.кв, під проїздами, проходами та площадками 550 м.кв.

На вказаній земельній ділянці знаходиться нежитлова будівля, яка відповідно до договору купівлі-продажу від 06.05.2003 серія ВАЕ № 576552 належала Кулічковському Валерію Олексійовичу.

У п.5 договору визначено розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка становить 75 886,20грн.

Договір укладено на 49 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 20 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (п.8 договору).

Відповідно до п.9 договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 10% від нормативної грошової оцінки, що становить 7 588,62грн за рік.

Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності, за умовами п.10 договору, здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладення або зміни умов договору оренди чи продовження його дії.

У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня. Пеня нараховується на суму боргу (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності) із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення такого боргу або на день його (його частини) погашення, залежно від того, яка з величин таких ставок є більшою, за кожний календарний день прострочення у його сплаті (п.14 договору).

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 408989942 від 22.01.2025, нежитлова будівля загальною площею 266,5 м.кв до 27.06.2024 належала Кулічковській Нелі Іванівні на підставі договору дарування 1/2 частини майна від 23.02.2017, посвідченого приватним нотаріусом Кегичівського районного нотаріального округу Удовиченко С.О., номер в реєстрі 105 та на підставі договору дарування іншої 1/2 частини майна від 21.05.2018, посвідченого приватним нотаріусом Кегичівського районного нотаріального округу Удовіченко О.В., номер в реєстрі 145.

Суд зазначає, що у разі переходу права власності на нерухомість заміна орендаря земельної ділянки у відповідному чинному договорі оренди землі відбувається автоматично, в силу прямої норми закону (ст.120 Земельного кодексу України, ст.377 Цивільного кодексу України, ст.7 Закону України "Про оренду землі"), незалежно від того, чи відбулося документальне переоформлення орендних правовідносин шляхом внесення змін у договір стосовно орендаря, оскільки переоформлення лише формально відображає те, що прямо закріплено в законі.

Таким чином, відповідач з моменту набуття права власності на нерухоме майно площею 266,5м.кв, одночасно набув право користування земельною ділянкою, на якій розміщене це майно.

В подальшому, постановою Східного апеляційного господарського суду по справі № 922/2459/19 від 03.09.2020 (набрала законної сили, відповідачем не оскаржена) внесено зміни до договору оренди шляхом визнання укладеною додаткову угоду між Кегичівською селищною радою та Фізичною особою-підприємцем Кулічковською Нелею Іванівною у зв`язку зі збільшенням нормативної грошової оцінки земельної ділянки, про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 38153299 від 08.09.2020.

На підставі внесених змін до п.9 договору, розмір орендної плати склав 25 596,66грн за рік.

Пунктом 11 договору в редакції додаткової угоди визначено, що орендна плата за земельну ділянку вноситься орендарем щомісячно рівними частинами від річної суми на рахунок Державної казначейської служби України у Кегичівському районі.

Всі інші умови укладеного договору залишаються без змін, сторони підтверджують по них свої зобов`язання.

Також питання стягнення заборгованості по орендній платі по вказаному договору оренди землі вже було предметом розгляду Господарського суду Харківської області у справі № 922/3281/20, № 922/2225/23 за позовом Кегичівської селищної ради до Фізичної особи-підприємця Кулічковської Нелі Іванівни про стягнення коштів з орендної плати за договором оренди від 18.12.2012, за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :03:003:0007, площею 0,0846 га, яка знаходиться на території Кегичівської селищної ради за адресою: смт Кегичівка, пров. Волошина, 9.

На даний час, відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 408989942 від 22.01.2025 нежитлова будівля загальною площею 266,5 м.кв відчужена відповідачем на користь Артюх Галини Володимирівни, відповідно до договору дарування нежитлової будівлі від 27.06.2024, посвідченого Момот С.В., приватним нотаріусом Красноградського районного нотаріального округу, номер в реєстрі 1301.

Відповідач в порушення умов договору оренди (до моменту відчуження нерухомого майна) орендні платежі у строк, визначений умовами договору, не здійснював, у зв`язку з чим у нього за період з 01.05.2023 по 27.06.2024 утворилась заборгованість по сплаті орендних платежів за використання вищевказаної земельної ділянки перед місцевим бюджетом Кегичівської селищної ради у розмірі 29 649,43грн, яка на час звернення позивача до суду сплачена не була.

З наданих відповідачем до суду доказів, а саме: квитанції АТ "Ощадбанку" до платіжної інструкції про переказ готівки № 9 від 08.04.2025, судом вбачається, що відповідач вже після звернення позивача до суду з позовом, сплатив частково суму основного боргу в розмірі 6 400,00грн.

Позивач факт здійснення відповідачем часткової орендної плати за спірним договором оренди не спростував, в матеріалах справи такі докази відсутні.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи те, що відповідачем суму заборгованості в розмірі 29 649,43грн, стягнення якої є предметом позову, сплачено частково в розмірі 6 400,00грн після звернення позивача до суду, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття провадження по справі в частині стягнення суми боргу в розмірі 6 400,00грн, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Таким чином на момент прийняття судом рішення у даній справі, заборгованість відповідача перед позивачем становить 23 249,43грн, яка на даний час є не сплаченою.

Відповідачем визнається наявність заборгованості з орендної плати станом на 08.04.2025 в розмірі 23 242,43грн.

Також позивачем на суму заборгованості в розмірі 29 649,43грн за несвоєчасну орендну плату здійснено нарахування пені в розмірі 6 151,73грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За приписами ч.5 ст.16 Закону України "Про місцеве самоврядування" в Україні від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Частиною 5 статті 60 цього Закону визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Відповідно до ст.83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селиш, міст, є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст.1 Закону України "Про оренду землі").

Відповідно до ст.13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст.206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка.

Плата за землю справляється відповідно до закону.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України.

Податковим кодексом України, який набув чинності 01.01.2011, зокрема, встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (пп.14.1.147 п.14.1 ст.14), а орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (пп.14.1.136 п.14.1 ст.14 в редакції, що діяла у період спірних правовідносин).

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже було встановлено судом, між сторонами 18.12.2012 укладено договір оренди землі, відповідно до п.11 (в редакції додаткової угоди) якого відповідач взяв на себе зобов`язання орендну плату за земельну ділянку вносити щомісячно рівними частинами від річної суми (25 596,66грн за рік).

На підставі зазначеного позивачем було здійснено за період з 01.05.2023 по 27.06.2024 розрахунок орендної плати, відповідно до якого орендна плата за користування земельною ділянкою складає 29 649,43грн, при цьому, як вже було встановлено судом, відповідач частково здійснив орендну плату за землю в розмірі 6 400,00грн, у зв`язку з чим його заборгованість перед позивачем становить 23 249,43грн.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем не надано суду та в матеріалах справи відсутні докази належного виконання умов договору в частині повної сплати орендних платежів, крім того наявність заборгованості відповідачем не заперечується та визнається ним в сумі 23 242,43грн.

Враховуючи те, що позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, відповідачем здійснено часткову оплату суми основного боргу на суму 6 400,00грн, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково в розмірі 23 249,43грн.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 6 151,73грн за період з 01.05.2023 по 13.02.2025, суд керується наступним.

У сфері господарювання згідно ч.2 ст.217 та ч.1 ст.230 Господарського кодексу України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За приписами ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання передбачені, зокрема, ст.ст. 549, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Частиною 2 ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частиною 1 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, якою передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В силу приписів ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 14 договору визначено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня. Пеня нараховується на суму боргу із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення такого боргу або на день його погашення, залежно від того, яка з величин таких ставок є більшою, за кожний календарний день прострочення у його сплаті.

Перевіривши наданий позивачем до позовної заяви розрахунок пені, суд встановив, що відповідний розрахунок позивачем здійснено арифметично правильно, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 6 151,73грн за період з 01.05.2023 по 13.02.2025, нарахованої за несвоєчасну орендну плату за кожен період окремо, є обґрунтованим та правомірним.

При цьому, розглянувши клопотання відповідача в частині зменшення розміру пені на 50%, а також надання розстрочки виконання рішення суду, суд дійшов висновку про наявність підстав для їх задоволення, виходячи з наступного.

В обґрунтування заявленого клопотання відповідач посилається на те, що він здійснює свою підприємницьку діяльність на території Кегичівської селищної ради Берестинського району Харківської області. В свою чергу Харківська область є прифронтовою зоною, на території якої ведуться бойові дії. Все це вкрай негативно вплинуло на господарську діяльність відповідача, яка на теперішній час є практично збитковою, внаслідок чого майновий стан відповідача суттєво погіршився.

Відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічна норма закріплена в ч.1 ст.233 Господарського кодексу України, згідно з якою у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

За приписами п.2 ч.6 ст.237 Господарського процесуального кодексу України у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Суд, який ухвалив рішення, може розстрочити його виконання, про що зазначає в рішенні (ч.1 ст.239 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, суд може розстрочити виконання рішення суду під час його ухвалення.

Суд зазначає, що розстрочка - це виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі.

Підставою для розстрочки можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому, згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст.239 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає.

Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати:

1) матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан;

2) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

3) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

4) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо;

5) наявність інфляційних процесів у економіці держави;

6) інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення тощо.

Таким чином, законодавець у будь-якому випадку пов`язує розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

При цьому положення чинного господарського процесуального законодавства України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання.

Можливість розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку у будь-якому випадку пов`язується з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

З огляду на те, що основним принципом судочинства має бути відновлення прав та інтересів кредитора, до обов`язків суду відноситься дослідження усієї сукупності обставин потенційної можливості виконання судового рішення, задля отримання кредитором повної суми коштів, що складають предмет заборгованості.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 "Чижов проти України" зазначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції.

Отже, необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач після звернення позивача до суду з позовом частково сплатив орендну плату в розмірі 6 400,00грн, залишок заборгованості визнається відповідачем, проте не може сплатити її одним платежем через недостатність коштів.

Разом з тим, у випадку надання розстрочки, навпаки, боржник зможе продовжити господарську діяльність та протягом року, поступово, без негативних наслідків (зокрема, зупинення та/або обмеження здійснення господарської діяльності) повністю сплатити на користь позивача всю заборгованість за рішенням суду.

Також, суд зазначає, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який є продовженим до теперішнього часу.

З початком введення в Україні воєнного стану Кегичівська селищна територіальна громада, на території якої здійснював підприємницьку діяльність відповідач неодноразово піддавалась та піддається обстрілам та руйнуванням.

Відповідні обставини в силу приписів ч.3 ст.75 Господарського процесуального кодексу України є загальновідомими та такими, що не підлягають доведенню.

Суд визнає, що введення на території України воєнного стану та ведення активних бойових дій на території Харківської області значним чином вплинуло на фінансовий стан відповідача.

Розстрочення виконання рішення для відповідача в даному випадку суд не визнає як інструмент ухилення від виконання рішення, а навпаки, вважає, що це буде сприяти можливості підвищення фінансового стану підприємства, недопущенню банкрутства відповідача, що призведе до можливості повного виконання рішення суду.

За приписами ч.5 ст.331 Господарського процесуального кодексу України розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення.

З огляду на викладені обставини справи, суд вважає наявними правові підстави для задоволення клопотання відповідача та у відповідності до ст.233 Господарського кодексу України, ст.551 Цивільного кодексу України зменшити розмір пені на 50%, а також надати розстрочку виконання рішення суду.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного, позов підлягає задоволенню частково в частині стягнення з відповідача 23 249,43грн основного боргу та 3 075,87грн пені. В частині стягнення суми основного боргу в розмірі 6 400,00грн суд вважає за необхідне провадження у справі закрити за відсутністю предмету спору, в частині стягнення пені в розмірі 3 075,86грн - відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується наступним.

За приписами ст.129 Господарського процесуального кодексу України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Пунктом 5 ч.1 ст.237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

При розподілі сум судового збору суд, керуючись ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладає на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 3 028,00грн, оскільки відповідно до Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання позову майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Також судом враховано приписи ч.9 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 237, 238, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Кулічковської Нелі Іванівни (64052, Харківська область, Кегичівський район, с. Нова Парафіївка, РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Кегичівської селищної ради (64003, Харківська область, Берестинський район, с-ще Кегичівка, вул. Волошина, 33 ) - 23 249,43грн основного боргу, 3 075,87грн пені, 3 028,00грн судового збору.

Розстрочити на 12 календарних місяців виконання рішення Господарського суду Харківської області по справі № 922/883/25 щодо стягнення з Фізичної особи-підприємця Кулічковської Нелі Іванівни на користь Кегичівської селищної ради заборгованості у розмірі 29 353,30грн, по 2 446,11грн щомісячно, з дня винесення рішення.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 6 400,00грн закрити за відсутністю предмета спору.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 3 075,86грн відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дане рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено "19" травня 2025 р.

Суддя Т.А. Лавренюк