РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.02.2025Справа № 910/4429/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., секретар судового засідання Мамонтова О.О., розглянувши матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до товариства з обмеженою відповідальністю «Ринок сільськогосподарської продукції «Столичний»

акціонерного товариства «ОТП Банк»

про зобов`язати провести безумовну облікову операцію списання цінних паперів,

Представники:

від позивача Клименко Я.М.

від відповідача-1 Іваницький В.В.

від відповідача-2 не прибули

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Ринок сільськогосподарської продукції «Столичний» (відповідач-1/Товариство) та акціонерного товариства «ОТП Банк» (відповідач-2/Банк) про зобов`язання провести безумовну облікову операцію списання цінних паперів, а саме: зобов`язати акціонерне товариство «ОТП банк» провести безумовну облікову операцію списання цінних паперів (міжнародний ідентифікаційний номер (код ISIN): UA) номіналом: 1000,00 грн у кількості 360 штук бездокументарної форми існування на загальну вартість 360000,00 грн з рахунку товариства з обмеженою відповідальністю «Ринок сільськогосподарської продукції «Столичний» та зарахувати їх на рахунок у цінних паперах ОСОБА_1 № НОМЕР_2 у зберігача акціонерного товариства «ОТП Банк», код зберігача у приватного акціонерного товариства «ВДЦРП» 1106.

Суд своєю ухвалою від 15.04.2024 відкрив провадження у справі № 910/4429/24, постановив розглядати справу в порядку загального позовного провадження.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачі не виконали обов`язки щодо зарахування цінних паперів на рахунок позивача. Обґрунтовуючи свої доводи позивач посилається на біржовий контракт № 1037;11- А-01;11-Б-118 від 08.09.2011, що укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Ринок сільськогосподарської продукції «Столичний», як продавцем вказаних вище цінних паперів (облігацій), та членом біржі публічним акціонерним товариство «ОТП Банк», що діяло на підставі договору доручення № 11-Б-118 від 08.09.2011 в інтересах та за рахунок позивача. За договором доручення № 11-Б-118 від 08.09.2011, що укладений між позивачем, як довірителем, та публічним акціонерним товариство «ОТП Банк», як повіреним, останній зобов`язався за рахунок позивача надати послуги з придбання вказаних вище цінних паперів, емітентом яких є товариство з обмеженою відповідальністю «Ринок сільськогосподарської продукції «Столичний». Незважаючи на оплату позивачем вартості цінних паперів (360000 грн) та отримання коштів товариством з обмеженою відповідальністю «Ринок сільськогосподарської продукції «Столичний», цінні папери (облігації) на рахунок позивача, що за договором № Х-2632 від 08.09.2011 був відкритий у публічному акціонерному товаристві «ОТП Банк», не зараховані, що, на думку позивача, є порушенням відповідачами його прав та підставою для судового втручання шляхом примусового виконання обов`язку. Про порушення своїх прав позивач дізнався 09.08.2021, коли отримав виписку про операції на рахунку в цінних паперах, і з цієї дати, на його думку, слід відраховувати початок перебігу позовної давності.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ринок сільськогосподарської продукції «Столичний» відхилило позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач-1 вважає, що позивачем не доведено отримання коштів у розмірі 360000 грн товариством з обмеженою відповідальністю «Ринок сільськогосподарської продукції «Столичний», а також не доведено вчинення позивачем дій (надання розпоряджень), як депонентом, про зарахування депозитарною установою (публічним акціонерним товариством «ОТП Банк») цінних паперів на рахунок позивача.

Також відповідач-1 заявив про застосування позовної давності, яку слід обраховувати з 09.09.2012 - наступний день за днем, коли публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» повинно було надати виписку по рахунку.

Акціонерне товариства «ОТП Банк» позов відхилило повністю. Як і відповідач-1, відповідач-2 посилається на те, що позивачем, як депонентом, не було надано йому розпорядження, як депозитарній установі, на проведення облікової операції зарахування цінних паперів, і виконання такого зарахування наразі час є неможливим внаслідок закриття 13.10.2014 рахунку у цінних паперах, що був відкритий за договором № Х-2632 від 08.09.2011.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

У вересні 2011 року між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» виникли правовідносини щодо організації придбання цінних паперів - облігацій, емітентом яких є товариство з обмеженою відповідальністю «Ринок сільськогосподарської продукції «Столичний».

Зокрема, 08.09.2011 між ОСОБА_1 , як довірителем, та публічним акціонерним товариством «ОТП Банк», як повіреним, який на підставі ліцензії здійснював професійну діяльність на фондовому ринку - діяльність з торгівлі цінними паперами: брокерську діяльність, укладено договір доручення № 11-Б-118 від 08.09.2011 (далі - Договір доручення). За Договором доручення повірений зобов`язався за дорученням довірителя від імені, за рахунок та в інтересах довірителя надати послуги з купівлі цінних паперів, а саме: 360 облігацій відсоткових, бездокументарних, номінальною вартістю однієї облігації 1000 грн, загальною вартість 360000 грн, емітентом яких є товариство з обмеженою відповідальністю «Ринок сільськогосподарської продукції «Столичний», .

За п. 2.3 Договору доручення повірений зобов`язався здійснити оплату вартості цінних паперів за договором купівлі-продажу, укладеного на виконання цього Договору самостійно шляхом перерахування (внесення) грошових коштів на поточний рахунок продавця, зазначений у договорі купівлі-продажу, укладеному на виконання цього договору та у строк до 19.09.2011.

Для зарахування цінних паперів на рахунок в цінних паперах довірителя останній зобов`язався надати зберігачу розпорядження про зарахування цінних паперів довірителя на рахунок № НОМЕР_2 у зберігача АТ «ОТП Банк», код зберігача у ПРАТ «ВДЦП» 1106 (п. 2.5 Договору доручення).

Пунктом 2.6 Договору доручення встановлено, що право власності на цінні папери переходить до довірителя з дати їх зарахування на його рахунок у цінних паперах. Документом, що підтверджує факт здійснення переходу прав власності на пінні папери на ім`я довірителя, є виписка з рахунку в цінних паперах довірителя у повіреного (зберігача).

Також у відносинах з ОСОБА_1 публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» набуло статус зберігача. Ці відносини виникли на підставі договору про відкриття рахунку у цінних паперах № НОМЕР_1 , що укладений 08 вересня 2011 року між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк», як зберігачем, та ОСОБА_1 , як депонентом. За п. 1.1 цього договору депонент доручає, а зберігач зобов`язується надавати депоненту послуги щодо відкриття та ведення рахунку у цінних паперах № НОМЕР_2 , зберігання належних депоненту цінних паперів, обслуговування операцій за цим рахунком, отримання доходу за цінними паперами на викладених нижче умовах відповідно до Положення про депозитарну діяльність, затвердженого рішенням ДКЦПФР від 17.10.2006 № 999, Положення про депозитарну діяльність зберігача цінних паперів AT «ОТП банк» та інших внутрішніх документах зберігача, що регламентують відносини між зберігачем та депонентом, чинного законодавства України та на підставі розпоряджень депонента.

На виконання Договору доручення 08.09.2011 публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», як довіритель, що діяв від імені та в інтересах ОСОБА_1 , за результатами біржових торгів уклало з товариством з обмеженою відповідальністю «Ринок сільськогосподарської продукції «Столичний» договір № 1037; 11-А-01; 11-Б-118. Договір зареєстровано публічним акціонерним товариством «Фондова біржа «Перспектива» (далі - Біржовий контракт).

Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» діяло як член біржі на підставі Договору доручення в інтересах та за рахунок клієнта - ОСОБА_1 , предметом договору є емітовані товариством з обмеженою відповідальністю «Ринок сільськогосподарської продукції «Столичний» іменні відсоткові облігації підприємства у бездокументарній формі (міжнародний ідентифікаційний номер цінного паперу (код ISIN): UA) номіналом 1000,00 грн у кількості 360 штук на загальну суму 360000,00 грн.

Оплата вартості цінних паперів підлягала шляхом перерахування коштів на поточний рахунок продавця до 19 вересня 2011 року.

09.09.2011 позивач шляхом внесення коштів у розмірі 360000,00 грн поповнив свій поточний рахунок у публічному акціонерному товаристві «ОТП Банк».

Водночас, суду не надано доказів виконання умов Біржового контракту щодо перерахування коштів на поточний рахунок продавця (товариства з обмеженою відповідальністю «Ринок сільськогосподарської продукції «Столичний») вартості цінних паперів, рівно, як і відсутні докази надання, відповідно до п. 2.5 Договору доручення, позивачем розпорядження публічному акціонерному товариству «ОТП Банк» про зарахування цінних паперів довірителя на рахунок № НОМЕР_2.

Легальне визначення цінного паперу наведено у ст. 194 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, за якою цінний папір як об`єкт цивільних прав, форма існування якого встановлюється законом, посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) та особи, яка має права на цінний папір, передбачає виконання зобов`язань за таким цінним папером, а також можливість передачі іншим особам прав на цінний папір та прав за цінним папером або обмеження такої можливості у випадках та порядку, передбачених законом.

Об`єктами цивільних прав є матеріальні та нематеріальні блага, стосовно яких між суб`єктами цивільного права виникають цивільні відносини, що становлять предмет цивільно-правового регулювання.

Види об`єктів передбачені ст. 177 ЦК України, за якою об`єктами цивільних прав є речі, гроші, цінні папери, цифрові речі, майнові права, роботи та послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні та нематеріальні блага.

Станом на вересень 2011 року відносини, що виникали під час розміщення, обігу цінних паперів і провадження професійної діяльності на фондовому ринку врегульовувались Законом України «Про цінні папери та фондовий ринок».

За законодавчим визначенням облігації, що наведено ч. 1 ст. 7 цього Закону, нею є цінний папір, що посвідчує внесення його власником грошей, визначає відносини позики між власником облігації та емітентом, підтверджує зобов`язання емітента

повернути власникові облігації її номінальну вартість у передбачений умовами розміщення облігацій строк та виплатити доход за облігацією, якщо інше не передбачено умовами розміщення.

На той час законодавство передбачало можливість розміщення облігацій у документарній або бездокументарній формі (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок»).

Стаття 178 ЦК України визначає оборотоздатність об`єктів цивільних прав. Відповідно до ч. 1 цієї норми оборотоздатністю визнається властивість об`єктів цивільних прав вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином.

Початком оборотоздатності облігації є здобуття нею статусу об`єкта правовідносин - створенням облігації та, у зв`язку з цим, виникнення на неї прав першим власником, тобто особою, яка створила облігацію або особою на замовлення (на вимогу) якої створено облігацію. Облігація є емісійним цінним папером і її створення відбувається в межах процедури - емісії.

Порядок емісії облігацій у спірний період врегульовувався розділом IV Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», який передбачав етапи емісії цінних паперів при їх приватному та публічному розміщеннях. Емісія здійснювалась за певною стадійністю шляхом: 1) прийняття рішення про розміщення облігацій та здійснення підготовчих дій; 2) реєстрація випуску облігацій та присвоєння їм міжнародного ідентифікаційного номера; 3) вчинення дій із забезпечення обслуговування випуску облігацій та затвердження результатів розміщення; 4) реєстрація звіту про результати розміщення облігацій та її оформлення.

Виникнення облігації як об`єкта цивільного правовідношення відбувається на другій стадії емісії відповідного випуску облігації, а саме в момент реєстрації Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку випуску облігацій і присвоєння їм міжнародного ідентифікаційного номера.

Обіг облігації як бездокументарного паперу є зв`язком між правами, які посвідчує цінний папір, що перебуває у цивільному обороті як окремий його об`єкт. Відповідно припинення обігу цінного паперу перериває такий правовий зв`язок. Оскільки цінний папір є річчю, його наявність визначає можливість існування щодо нього речових прав, а відсутність - унеможливлює таке існування. З огляду на це, наявність речі, тобто існування її у натурі, визначає і можливість для захисту прав для власника чи володільця речово-правововими способами захисту.

Припинення цивільного обороту облігації є повне вилучення її зі сфери цивільних правовідносин у зв`язку з погашенням, анулюванням або настанням інших обставин, що унеможливлюють перебування облігацій в цивільному обороті як цінного папера. Припинення цивільного обороту облігації слід розглядати як втрату нею інструментального значення, тобто ознак, які характеризують її саме як цінний папір, що посвідчує зобов`язання емітента.

Отже, оскільки обраний позивачем спосіб захисту носить речово-правовий характер, доведенню підлягають обставини існування спірних облігацій як об`єкта цивільних прав та цивільного обігу.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt).

Стаття 79 ГПК України закріпила в господарському процесі стандарт доказування «вірогідності доказів».

Стандарт доказування «вірогідності доказів» підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 Конвенції). Конвенція та практика ЄСПЛ є джерелом права (ч. 4 ст. 11 ГПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи є вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі «Бендерський проти України» («BENDERSKIY v. Ukraine»), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач не надав суду доказів, що спірні емітовані товариством з обмеженою відповідальністю «Ринок сільськогосподарської продукції «Столичний» іменні відсоткові облігації підприємства (міжнародний ідентифікаційний номер цінного паперу (код ISIN): UA) номіналом 1000,00 грн у кількості 360 штук бездокументарної форми існування, зберігаються на відкритому в депозитарній установі рахунку в цінних паперах, обіг яких не припинений, строк виплати номінальної вартості облігації

не настав, та вони не анульовані. Оскільки облігації є цінним папером з визначеним строком обігу, відсутність жодного доказу, який би свідчив про існування спірних облігацій як об`єкта цивільних прав дає суду підстави вважати про малу вірогідність їх перебування у цивільному обігу. Вказане, відповідно свідчить про недоведеність позивачем існування предмету, щодо якого позивач просить публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» вчинити дії.

Також, згідно з частинами 1, 2 ст. 4 Закону України «Про депозитарну систему України» система депозитарного обліку цінних паперів (далі - система депозитарного обліку) - сукупність інформації, записів про емісійні цінні папери (вид із зазначенням типу, номінальна вартість і кількість, реєстр кодів цінних паперів (міжнародних ідентифікаційних номерів цінних паперів), обмеження обігу тощо) на рахунках у цінних паперах власників таких рахунків; інформації про емітентів; про власників цінних паперів, які мають права за цінними паперами та права на цінні папери; про обмеження прав на цінні папери та прав за цінними паперами; про осіб, уповноважених власниками цінних паперів (управителів, заставодержателів, інших осіб, наділених відповідними правами щодо цінних паперів); про номінальних утримувачів; інші дані, що дають змогу ідентифікувати емісійні цінні папери і зазначених осіб; інша передбачена законодавством інформація.

Набуття і припинення прав на цінні папери і прав за цінними паперами здійснюються шляхом фіксації відповідного факту в системі депозитарного обліку. У системі депозитарного обліку реєструються обмеження прав на цінні папери. У системі депозитарного обліку можуть реєструватися обмеження прав за цінними паперами у випадках та в порядку, встановлених Комісією.

Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про депозитарну систему України» визначено, що депозитарний облік цінних паперів - облік цінних паперів, прав на цінні папери та їх обмежень на рахунках у цінних паперах (далі - депозитарний облік). Депозитарний облік у системі депозитарного обліку цінних паперів ведеться у кількісному виразі. При цьому облік прав на цінні папери конкретного власника ведеться виключно депозитарними установами (крім обліку прав на цінні папери, які обліковуються на рахунку номінального утримувача), Національним банком України у визначених цим Законом випадках і депозитаріями-кореспондентами, номінальними утримувачами чи їх клієнтами, а облік цінних паперів і прав за цінними паперами - виключно Центральним депозитарієм або Національним банком України. Облік зобов`язань емітента за цінними паперами власних випусків емітента ведеться Центральним депозитарієм, а у випадках, встановлених цим Законом, - Національним банком України, стосовно кожного випуску цінних паперів на підставі депонування глобального сертифіката та/або тимчасового глобального сертифіката.

Внесення змін до системи депозитарного обліку стосовно цінних паперів конкретного власника (крім встановлених Комісією випадків стосовно цінних паперів, права на які обліковуються на рахунку номінального утримувача) здійснюється виключно депозитарними установами (у визначених законодавством випадках - Національним банком України або депозитаріями-кореспондентами), в установленому Комісією порядку на підставі, зокрема, судового рішення або рішення уповноваженого законом державного органу чи його посадової особи (абз. 12 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про депозитарну систему України»).

З 2013 року порядок провадження депозитарної діяльності врегульовано Положенням про провадження депозитарної діяльності (далі - Положення № 735), яке затверджено рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 23.04.2013 № 735. Положення № 735 визначає порядок провадження депозитарної діяльності Центральним депозитарієм цінних паперів та депозитарними установами з надання послуг із зберігання та обліку цінних паперів, обліку і обслуговування набуття, припинення та переходу прав на цінні папери і прав за цінними паперами та обмежень прав на цінні папери на рахунках у цінних паперах, вимоги до порядку відкриття та ведення рахунків у цінних паперах, порядку проведення операцій на рахунках у цінних паперах та їх видів, порядку зарахування цінних паперів до системи депозитарного обліку при емісії, їх обліку та зберігання, а також списання цінних паперів у зв`язку з їх погашенням та/або анулюванням, порядку внесення змін до системи депозитарного обліку стосовно цінних паперів конкретного власника, стосовно всього випуску цінних паперів, стосовно здійснення розрахунків за правочинами щодо цінних паперів тощо, вимоги до діяльності учасників депозитарної системи та взаємовідносин між ними, вимоги до порядку складання реєстру власників іменних цінних паперів, у тому числі порядку взаємодії депозитарних установ з Центральним депозитарієм щодо складання реєстру, вимоги до змісту внутрішніх документів професійних учасників депозитарної системи України та інші вимоги, встановлення яких належить до компетенції Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку відповідно до Закону України «Про депозитарну систему України».

Згідно з підпунктом 2 пункту 1 глави 2 розділу V Положення № 735 у разі вчинення правочину щодо цінних паперів на організованому ринку капіталу чи поза ним, якщо проводяться розрахунки за принципом «поставка цінних паперів проти оплати», обслуговування операцій щодо цінних паперів, у тому числі обслуговування обігу цінних паперів, проведення розрахунків у цінних паперах за правочинами щодо цінних паперів, здійснюється:

Центральним депозитарієм - на підставі інформації, що подається особою, яка провадить клірингову діяльність (у разі, якщо цією особою не є Центральний депозитарій), або на підставі інформації, що сформована Центральним депозитарієм (у разі провадження клірингової діяльності Центральним депозитарієм) на підставі інформації від оператора цього організованого ринку капіталу або відповідних клієнтів;

депозитарною установою за розпорядженням та/або повідомленням (інформацією), що подаються Центральним депозитарієм згідно з Правилами та іншими внутрішніми документами Центрального депозитарію, а також умовами депозитарного договору або Національним банком (щодо цінних паперів, облік яких відповідно до компетенції, встановленої Законом, веде Національний банк України) в установленому ним порядку;

номінальним утримувачем - за розпорядженням та/або повідомленням (інформацією) депозитарної установи.

Відповідно до виписки з реєстру договорів, зберігачем спірних облігацій товариства з обмеженою відповідальністю «Ринок сільськогосподарської продукції «Столичний» було приватне акціонерне товариство «ВДЦП». Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» не наділено повноваженнями списання цінних паперів (міжнародний ідентифікаційний номер (код ISIN): UA) номіналом: 1000,00 грн у кількості 360 штук бездокументарної форми існування на загальну вартість 360000,00 грн з рахунку товариства з обмеженою відповідальністю «Ринок сільськогосподарської продукції «Столичний».

Наведені вище обставини є підставою для відмови у задоволені позову.

Згідно із статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України).

З огляду на викладене, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст. 267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Оскільки при розгляді цієї справи суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, питання спливу строку позовної давності суд не досліджує.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 248 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у позові до товариства з обмеженою відповідальністю «Ринок сільськогосподарської продукції «Столичний» та акціонерного товариства «ОТП банк» .

Покласти судові витрати на ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено 22.05.2025.

Суддя С. А. Ковтун