ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"19" травня 2025 р.м. ХарківСправа № 922/580/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохоров С.А.

при секретарі судового засідання Кончаренко В.Ю.

та за участю:

представника ОСОБА_1 - адвокат Гарманчук О.Р. (в режимі відеоконференції)

арбітражної керуючої Мотальова-Кравець В.Ю. (в режимі відеоконференції)

Мухітдінова Р.Д.

розглянувши заяву ОСОБА_2 вх. №8927 від 10.04.2025 з грошовими вимогами до боржника у справі

за заявою ОСОБА_1
про неплатоспроможність ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.03.2025 відкрито провадження у справі № 922/580/25 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 .

Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедуру реструктуризації боргів боржника.

Призначено керуючим реструктуризацією ОСОБА_1 арбітражну керуючу Мотальову-Кравець Валерію Юріївну (свідоцтво №1907 від 25.02.2019).

11.03.2025 року на офіційному сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет здійснено офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність громадянина України ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), публікація № НОМЕР_2 .

10 квітня 2025 року до суду від ОСОБА_2 надійшла заява з конкурсними грошовими вимогами до боржника (вх. №8927), подана через систему "Електронний суд" 09.04.2025, в якій заявник просить суд визнати грошові вимоги до боржника у розмірі 120 000,00 грн заборгованості та 4844,80 грн судового збору за подання цієї заяви.

Відповідно до ч. 1 ст.122 Кодексу, подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

Так, згідно ч. 1 ст. 45 Кодексу, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Заяву ОСОБА_2 було прийнято до розгляду в попередньому засіданні суду.

Керуючим реструктуризацією грошові вимоги ОСОБА_2 визнані у повному обсязі, відповідно до поданого до суду повідомлення.

Також, 16.05.2025 АТ "Ідея Банк" подані до суду заперечення на повідомлення арбітражного креючого про розгляд вимог ОСОБА_2 , які долучені до матеріалів справи.

19.05.2025 ОСОБА_2 подано до суду додаткові докази до його заяви, а саме докази підтвердження джерел походження коштів, які долучені до матеріалів справи.

19.05.2025 судом було оголошено перерву в попередньому засіданні на стадії ухвалення судового рішення.

Після перерви, на оголошення судового рішення, учасники справи не з`явилися.

Розглянувши заяву ОСОБА_2 з грошовими вимогами до боржника, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.113 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Згідно абз. 1 ч. 2 ст. 47 Кодексу України з процедур банкрутства у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого ч. 1 ст. 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

Завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів, які можуть підтверджуватися або первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору.

Ст. 1 КУзПБ передбачено, що грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.

Боржник - юридична особа або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав.

Конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення.

У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанови Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №914/2404/19, від 28.01.2021 у справі №910/4510/20).

Таким чином для запобігання необґрунтованих вимог до боржника та порушень цим прав його кредиторів до доведення обставин, пов`язаних із виникненням заборгованості боржника-банкрута, пред`являються підвищені вимоги.

Сутність підвищеного стандарту доказування у справах про банкрутство полягає, зокрема, в такому:

- перевірка обґрунтованості та розміру вимог кредиторів здійснюється судом незалежно від наявності розбіжностей щодо цих вимог між боржником та особами, які мають право заявляти відповідні заперечення, з одного боку, та кредитором, що заявив грошові вимоги до боржника, з іншого боку;

- при визнанні вимог кредиторів у справі про банкрутство слід виходити з того, що визнаними можуть бути лише вимоги, щодо яких подано достатні докази наявності та розміру заборгованості;

- під час розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство визнання боржником або арбітражним керуючим обставин, якими кредитор обґрунтовує свої вимоги (ч. 1 ст. 75 ГПК України), саме по собі не звільняє іншу сторону від необхідності доведення таких обставин в загальному порядку

Заявлені у справі про банкрутство грошові вимоги можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (висновки наведені у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі №915/535/17, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 10.02.2020 у справі №909/146/19, від 27.02.2020 у справі №918/99/19).

Розглядаючи кредиторські вимоги суд в силу приписів статей 45 - 47 КУзПБ має належним чином дослідити сукупність поданих заявником доказів (договори, накладні, акти, судові рішення, якими вирішено відповідний спір тощо), перевірити їх, надати оцінку наявним у них невідповідностям (за їх наявності), та аргументам, запереченням щодо цих вимог з урахуванням чого з`ясувати чи є відповідні докази підставою для виникнення у боржника грошового зобов`язання (див. висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 10.02.2020 у справі №909/146/19, від 27.02.2020 у справі №918/99/19, від 29.03.2021 у справі №913/479/18).

Системний аналіз цих приписів засвідчує, що законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом розгляду в цьому випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником.

Запроваджений законодавцем підвищений стандарт доказування у справах про банкрутство для кредиторів приводить у випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог до прийняття рішення судом про відмову у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів.

Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (ст. 76 ГПК України), допустимості (ст. 77 ГПК України), достовірності (ст. 78 ГПК України) та вірогідності (ст. 79 ГПК України).

Дослідивши вимоги заяви, судом було встановлено наступне.

29.12.2023 року між фізичною особою громадянином ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) та фізичною особою громадянином ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) було укладено Договір позики (безвідсоткової) від 29.12.2023 року.

Позикодавцем по Договору позики (безвідсоткової) від 29.12.2023 року виступає фізична особа громадянин ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), Позичальником - фізична особа громадянин ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ). 29.12.2023 року на виконання умов даного договору Позикодавець передав Позичальникові безпроцентну позику в сумі 70 000,00 (сімдесят тисяч) гривень, а Позичальник прийняв вказану суму грошових коштів, що підтверджується власноруч написаною Позичальником розпискою від 29.12.2023 року.

Пунктом 2.2. договору встановлено, що повернення зазначеної в даному договорі суми позики може відбуватися за бажанням Позичальника достроково, але не пізніше 29 грудня 2024 року.

Тож, Позичальник за Договором позики (безвідсоткової) від 29.12.2023 року зобов`язаний був повернути Позикодавцю безпроцентну позику в сумі 70 000,00 (сімдесят тисяч) гривень не пізніше 29 грудня 2024 року.

Позичальник допустив порушення передбаченого договором зобов`язання та не повернув Позикодавцю обумовлену договором безпроцентну позику, що становить 70 000,00 (сімдесят тисяч) гривень.

19.02.2024 року між фізичною особою громадянином ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) та фізичною особою громадянином ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) було укладено Договір позики (безвідсоткової) від 19.02.2024 року.

Позикодавцем по Договору позики (безвідсоткової) від 19.02.2024 року виступає фізична особа громадянин ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), Позичальником - фізична особа громадянин ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ).

19.02.2024 року на виконання умов даного договору Позикодавець передав Позичальникові безпроцентну позику в сумі 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень, а Позичальник прийняв вказану суму грошових коштів, що підтверджується власноруч написаною Позичальником розпискою від 19.02.2024 року.

Пунктом 2.2. договору встановлено, що повернення зазначеної в даному договорі суми позики може відбуватися за бажанням Позичальника достроково, але не пізніше 29 грудня 2024 року.

Тож, Позичальник за Договором позики (безвідсоткової) від 19.02.2024 року зобов`язаний був повернути Позикодавцю безпроцентну позику в сумі 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень не пізніше 29 грудня 2024 року.

Позичальник допустив порушення передбаченого договором зобов`язання та не повернув Позикодавцю обумовлену договором безпроцентну позику, що становить 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Згідно статті 1046 ЦК України За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 610 порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положення статті 611 ЦК України передбачають, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Станом на момент розгляду заяви кредитора, вищезазначена заборгованість не погашена.

Кредиторські вимоги ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), що виникли до дня відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, складають за Договором позики (безвідсоткової) від 29.12.2023 року у сумі 70 000,00 (сімдесят тисяч) гривень та Договором позики (безвідсоткової) від 19.02.2024 року у сумі 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень, що разом становлять 120 000,00 (сто двадцять тисяч) гривень, є невиконаними

Враховуючи, що заявлені ОСОБА_2 грошові вимоги, підтверджені належними й допустимими доказами та визнані керуючим реструктуризацією й боржником, суд вважає за необхідне заяву задовольнити та визнати заявлені грошові вимоги.

Керуючись ст. 2, 45, 47, 112, 113, 122, 123, 133 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 73-79, 86, 232-234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Задовольнити заяву ОСОБА_2 (вх. №8927 від 10.04.2025).

Визнати грошові вимоги ОСОБА_2 до боржника - ОСОБА_1 в розмірі 124 844,80 (сто двадцять чотири тисячі вісімсот сорок чотири) гривні 80 копійок, з яких:

- 4 844,80 гривень (судовий збір) відшкодовуються у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів;

- 120 000,00 гривень (основна заборгованість) друга черга задоволення вимог кредиторів.

Керуючому реструктуризацією включити вимоги ОСОБА_2 до реєстру вимог боржника.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення - 19.05.2025.

Ухвала не може бути оскаржена окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання.

Ухвалу підписано 19.05.2025.

Суддя Прохоров С.А.