ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"19" травня 2025 р. м. Київ Справа № 911/1638/25

Суддя Бабкіна В.М., розглянувши позовну заяву і додані до неї документи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНОНІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» (36014, Полтавська обл., м. Полтава, площа Павленківська, б. 24)

до Державного спеціалізованого господарського підприємства «ЛІСИ УКРАЇНИ» (01601, м. Київ, вул. Шота Руставелі, б. 9-А)

про визнання укладеним договору про встановлення земельного сервітуту,

встановив:

До Господарського суду Київської області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява б/н від 14.05.2025 р. (вх. № 5851 від 14.05.2025 р.) Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНОНІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» до Державного спеціалізованого господарського підприємства «ЛІСИ УКРАЇНИ» про визнання укладеним договору про встановлення земельного сервітуту щодо частини земельної ділянки загальною площею 5,9896 га, з кадастровим номером :00:015:0015, яка знаходиться на території Тростянецької міської ради Охтирського району Сумської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Водночас, статтею 30 ГПК України встановлено правила виключної підсудності господарських справ.

Виключна підсудність - правило, відповідно до якого справа має бути розглянута тільки певним господарським судом. Виключна підсудність означає, що деякі категорії справ не можуть розглядатися за загальними правилами підсудності, а також за правилами альтернативної підсудності. У цих категоріях справ не допускається також договірна підсудність.

Згідно з ч. 3 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України встановлено виключну підсудність справ, що виникають зі спорів щодо нерухомого майна, які розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Відповідно до ст. 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Цивільний кодекс України при класифікації речей як об`єктів цивільних прав поділяє речі на рухомі і нерухомі.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

У постанові Верховний Суд у справі № 638/1988/17 від 10.04.2019 р. зробив висновок, що правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна і стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема, щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 р. № 911/2390/18 зроблено висновки, що за правилами чинного Господарського процесуального кодексу України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у ч. 3 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Отже, за правилами чинного Господарського процесуального кодексу України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 910/10647/18.

Як встановлено судом, за даним позовом позивачем заявлено вимогу про визнання укладеним договору про встановлення земельного сервітуту, предметом якого є земельний сервітут щодо частини земельної ділянки загальною площею 5,9896 га, з кадастровим номером :00:015:0015, яка знаходиться на території Тростянецької міської ради Охтирського району Сумської області.

Зазначена позовна вимога безпосередньо пов`язана з правом користування вказаним об`єктом нерухомого майна.

З урахуванням наведеного, спір у даній справі стосується правовідносин, що пов`язані з нерухомим майном - земельною ділянкою загальною площею 5,9896 га, з кадастровим номером :00:015:0015, яка знаходиться на території Тростянецької міської ради Охтирського району Сумської області, у зв`язку з чим він підлягає розгляду за правилами виключної підсудності в силу приписів ч. 3 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України Господарським судом Сумської області.

У відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо, зокрема, справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Передання справи за належною територіальною юрисдикцією не призводить до порушення прав позивача на доступ до суду та справедливий судовий розгляд, а є гарантією того, що рішення у справі буде ухвалене належним судом і законне та обґрунтоване рішення не буде в подальшому скасоване судом вищої інстанції, лише з підстав недотримання процесуальних норм щодо територіальної юрисдикції.

Приписами ч. 3 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Керуючись ст.ст. 27, 30, 31, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

постановив:

Позовну заяву б/н від 14.05.2025 р. (вх. № 5851 від 14.05.2025 р.) Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНОНІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» до Державного спеціалізованого господарського підприємства «ЛІСИ УКРАЇНИ» про визнання укладеним договору про встановлення земельного сервітуту передати за виключною підсудністю до Господарського суду Сумської області (40604, м. Суми, пр. Тараса Шевченка, буд. 18/1).

Ухвала господарського суду набирає законної сили в порядку статті 235 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала господарського суду оскаржується в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу підписано 19.05.2025 р.

Суддя В.М. Бабкіна