ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" травня 2025 р. м. Київ

Справа № 911/363/23

Господарський суд Київської області у складі:

судді Ейвазової А.Р.,

за участі секретаря судового засідання Стаднік Є.О., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обережною відповідальністю «Еко Суми» до фізичної особи-підприємця Чуланова Романа Ігоровича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача фізичної особи-підприємця Омельянюка Олександра Сергійовича про стягнення 450 000грн, за участі представників від:

позивача Громов Р.С. (ордер ВМ №1059680 від 22.12.2024);

відповідача Кобилецький В.В. (ордер АА №1283174 від 07.03.2023);

третьої особи не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Еко Суми» (далі позивач, ТОВ «Еко Суми») звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до фізичної особи-підприємця Чуланова Романа Ігоровича (далі відповідач, ФОП Чуланов Р.І.) про стягнення 450 000грн в рахунок повернення авансу.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на не виконання відповідачем зобов`язань за договором від 15.09.2022 б/н купівлі-продажу обладнання щодо поставки товару у визначений договором строк (т.1 а.с.1-2).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.02.2023: відкрито провадження у справі за відповідним позовом; вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; призначено проведення підготовчого засідання; встановлено строк для подання відповідачем відзиву на позов (т.1 а.с.19-21).

Відповідач у справі - ФОП Чуланов Р.І. у відзиві на позов просив відмовити у задоволені позову, оскільки товар, який є об`єктом поставки за договором, фактично поставлений позивачу переданий для перевезення фізичній особі-підприємцю Омельянюку Олександру Сергійовичу (т.1 а.с.26-27).

У відповіді на відзив (т.1 а.с.55-56), в спростування наведених відповідачем заперечень, позивач посилається на те, що:

- відповідач не довід передачу товару, оскільки надана товарно-транспортна накладна має значну кількість недоліків та не є допустимим доказом, а видаткова накладна не надана;

- відсутня довіреність, на підставі якої обладнання передано Мельнику С.М. як особі, що діяла від імені позивача.

Відповідач у справі ФОП Чуланов Р.І. подав пояснення до відзиву, які за своїм змістом є його другою заявою по суті запереченням, оскільки у такій заяві відповідач висловлює свої заперечення по суті спору, з урахуванням доводів відповіді на відзив (т.1 а.с.58).

Так, відповідач вказує, що:

- видаткова накладна та товарно-транспортна накладна на поставлений товар передані позивачу, який не повернув їх, у зв`язку з чим оригінал товарно-транспортної накладної отриманий від перевізника;

- товарно-транспортна накладна містить підпис директора, який діє від імені позивача без довіреності, що скріплений печаткою позивача, отже, підтверджує відповідну господарську операцію.

11.04.2023 до суду надійшла заява відповідача про стягнення з позивача 25 000грн витрат на професійну правничу допомогу (т.1 а.с.67).

Рішенням Господарського суду Київської області від 01.06.2023 (т.1 а.с.96-104), що залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.08.2024 (т.2 а.с.117-134), позов задоволено повністю та стягнуто з ФОП Чуланова Р.І. на користь ТОВ «Еко Суми» 450 000грн в рахунок повернення авансу, а також витрати на оплату позову судовим збором у сумі 6 750грн.

Під час перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2023 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено фізичну-особу підприємця Омельянюка Олександра Сергійовича (далі ФОП Омельянюк О.С., третя особа; т.1 а.с.184-185).

Постановою Верховного Суду від 02.12.2024 рішення Господарського суду Київської області від 01.06.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.08.2024 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Київської області (т.2 а.с.179-204).

11.12.2024 справа надійшла до Господарського суду Київської області та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.12.2024 передана судді Ейвазовій А.Р. (т.2 а.с.207-208).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.12.2024: прийнято справу до провадження; призначено підготовче засідання на 08.01.2025 о 15:20; визнано явку сторін обов`язковою; запропоновано учасникам справи протягом 10 днів з дня вручення ухвали надати суду письмові пояснення з урахуванням постанови Верховного Суду від 02.12.2024 у даній справі (т.2 а.с.212-214).

Відповідна ухвала доставлена до електронного кабінету позивача 17.12.2024 о 19:15, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (т.2 а.с.216).

Ухвала суду, як установлено п.1 ч.1 ст.232 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), є видом судового рішення.

Як визначено ч.11 ст.242 ГПК України, у разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідачу копія ухвали направлена поштовим відправленням №312, яке повернуто до суду з довідкою від 27.12.2024 відділення поштового зв`язку с.Феневичі, у якій причиною повернення вказано: «адресат відсутній за вказаною адресою» (т.2 а.с.233-237). При цьому, адреса за якою направлено таке поштове відправлення, відповідає адресі зазначеній в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на момент прийняття рішення про припинення підприємницької діяльності 03.03.2024 (т.2 а.с.211). Між тим, така ж адреса вказана відповідачем і у поданих заявах до суду, у т.ч. поясненні, що надійшло до суду 07.01.2025 (т.3 а.с.13).

Третій особі копія вказаної ухвали направлена рекомендованим поштовим відправлення №242, яке вручено 24.12.2024, що підтверджується повідомленням про вручення такого відправлення (т.2 а.с.232).

В силу п.п.2, 3, 4 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є: день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Поряд з цим абз.2 ч.6 ст.242 ГПК України установлено, що якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Таким чином, відповідна ухвала вважається врученою: позивачу наступного робочого дня 18.12.2024; відповідачу 27.12.2024; третій особі 24.12.2024.

07.01.2025 від позивача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання (вх.№123/25 від 07.01.2025) про витребування у відповідача, на підставі ст.91 ГПК України, оригіналу товарно-транспортної накладної від 16.11.2022 №8, з посилання на сумніви у відповідності наданій копії оригіналу. Окрім того, позивач вказує, що відповідно до п.11.5 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, що затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, товарно-транспортна накладна складається у трьох екземплярах і перший її примірник повинен залишиться у вантажовідправника (т.3 а.с.1).

Також, 07.01.2025 позивач подав клопотання (вх.№124/25 від 07.01.2025) про витребування у ФОП Чуланова Р.І.: штатного розпису; податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за 3 квартал 2022 року (із квитанцією про прийняття такого звіту); інформації про наявні власні та орендовані виробничі потужності із наданням відповідних підтверджуючих документів; інформації про власні та орендовані приміщення (гараж, стоянка, склад тощо) із наданням відповідних договорів; актів наданих послуг по оренді виробничих потужностей за 2022 рік; розрахункових документів за оренду виробничих потужностей за 2022 рік; актів наданих послуг по оренді приміщень за 2022 рік; розрахункових документів за оренду приміщень за 2022 рік.

В обґрунтування даного клопотання позивач посилається на необхідність встановити фактичні можливості відповідача виготовити відповідне обладнання та не надання таких документів відповідачем на запит адвоката (т.3 а.с.3).

Клопотанням від 07.01.2025 (вх.№125/25 від 07.01.2025), яке заявлено на підставі ст.91 ГПК України, позивач просив витребувати у ФОП Омельянюка О.С. оригінал письмового доказу - договір від 15.11.2022 №53752260, оскільки позивач має сумніви щодо достовірності поданої відповідачем копії такого договору (т.1 а.с.7).

Окрім того, 07.01.2025 від позивача надійшло клопотання (вх.№126/25 від 07.01.2025) про витребування у ФОП Омельянюка О.С.: штатного розпису; податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за 3 квартал 2022 року (із квитанцією про прийняття такого звіту); інформації про наявні власні та орендовані транспортні засоби (із копіями технічних паспортів); інформації про власні та орендовані приміщення (гараж, стоянка, склад тощо) із наданням відповідних договорів; актів наданих послуг по оренді транспортних засобів за 3 квартал 2022 року; розрахункових документів за оренду транспортних засобів за 3 квартал 2022 року; актів наданих послуг по оренді приміщень за 3 квартал 2022 року; розрахункових документів за оренду приміщень за 3 квартал 2022 року; товарно-транспортних накладних за договором від 15.11.2022 №53752260; акту наданих послуг по договору від 15.11.2022 № 53752260 (т.3 а.с.9).

Позивач вказує, що витребування таких доказів дозволить встановити можливості третьої особи здійснювати перевезення вантажів, а також відсутності відповіді на адвокатський запит, направлений такій особі.

07.01.2025 відповідач, з порушенням встановленого судом строку, через систему «Електронний суд» подав пояснення з урахуванням постанови Верховного Суду від 02.12.2024, у яких зазначив, що (т.3 а.с.13-16):

- оплата другої частини вартості обладнання покупцем та проставлення підпису та мокрої печатки на копії товарно-транспортної накладної від 16.11.2022 №8, яка підписана перевізником - ФОП Омельянюком О.С. та ТОВ «Еко Суми» як замовником, підтверджує факт отримання позивачем обладнання 16.11.2022 та здійснення сторонами відповідної господарської операції;

- акт приймання-передачі від 16.11.2022 обладнання підтверджує передачу такого майна перевізнику, що найманий позивачем на підставі договору та якому сплачені кошти за перевезення, що додатково свідчить про виконання відповідачем обов`язку з передачі позивачу товару;

- оригінал товарно-транспортної накладної від 16.11.2022 №8 знаходиться у позивача, однак останній ухиляється від її надання до суду;

- обставини передачі товару та перебування директора позивача - Прохоренкова С.В. під час передачі обладнання перевізнику підтверджуються заявою свідка ОСОБА_1 від 29.06.2023, а підпис директора позивача на товарно-транспортній накладній підтверджує здійснення ним контролю відвантаження;

- отримання товару додатково підтверджується перепискою між директором позивача та відповідачем щодо експлуатації переданого обладнання.

Окрім того, до поданих пояснень відповідач включив: клопотання про продовження відповідачу строку на подання пояснень, в обґрунтування якого відповідач посилається на те, що ухвалу суду від 16.12.2024 представник адвокат Кобилецький В.В. отримав в електронному кабінеті лише 06.01.2025; клопотання про витребування у позивача оригіналу товарно-транспортної накладної від 16.11.2022 №8, копія якої з підписом та печаткою позивача знаходиться в матеріалах справи.

Ухвалами від 08.01.2025, які занесені до протоколу підготовчого засідання, судом, з підстав наведених в ухвалі від 03.02.2025 (т.3 а.с.108-116): продовжено строк для подання пояснень та прийнято пояснення відповідача, подані 07.01.2025; відмовлено у задоволенні клопотань позивача від 07.01.2025 вх.№123/25 та від 07.01.2025 вх.№125/25; в підготовчому засіданні оголошено перерву до 14:00 03.02.2025 (т.3 а.с.19-21).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.01.2025 третю особу повідомлено про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 14:00 03.02.2025 (т.3 а.с.23).

Третій особі копія ухвали від 08.01.2025 направлена рекомендованим поштовим відправленням №870, яке повернуто відділенням поштового зв`язку з пошкодженою довідкою про неможливість вручення (т.3 а.с.82-84).

21.01.2025 від відповідача через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення та запитання до позивача (вих.№861/25 від 21.01.2025). Необхідність подання відповідної заяви мотивована наміром поставити позивачу деякі питання, оскільки позивач не надав пояснень з урахуванням постанови касаційної інстанції. Окрім того, у вказаних поясненнях відповідач посилається на відповідну переписку у месенджерах між позивачем та відповідачем щодо експлуатації поставленого обладнання, а також позивачем й третьою особою відносно його перевезення (т.3 а.с.87-89).

Ухвалою від 03.02.2025, яка занесена до протоколу (т.3 а.с.92-98), з підстав, наведених в ухвалі від 03.02.2025, судом задоволено усне клопотання позивача та витребувано у відповідача оригінали електронних доказів для огляду на матеріальних носіях.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.02.2025 судом:

- залишено без задоволення клопотання ТОВ «Еко Суми» (вх. №124, 126 від 07.01.2025) щодо витребування у: ФОП Чуланова Р.І. штатного розпису, податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за 3 квартал 2022 року (із квитанцією про прийняття такого звіту); інформації про наявні власні та орендовані виробничі потужності із наданням відповідних підтверджуючих документів; інформації про власні та орендовані приміщення (гараж, стоянка, склад тощо) із наданням відповідних договорів; актів наданих послуг по оренді виробничих потужностей за 2022 рік; розрахункових документів за оренду виробничих потужностей за 2022 рік; актів наданих послуг по оренді приміщень за 2022 рік; розрахункових документів за оренду приміщень за 2022 рік; у ФОП Омельянюка О.С.: штатного розпису; податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за 3 квартал 2022 року (із квитанцією про прийняття такого звіту); інформації про наявні власні та орендовані транспортні засоби (із копіями технічних паспортів); інформації про власні та орендовані приміщення (гараж, стоянка, склад тощо) із наданням відповідних договорів; актів наданих послуг по оренді транспортних засобів за 3 квартал 2022 року; розрахункових документів за оренду транспортних засобів за 3 квартал 2022 року; актів наданих послуг по оренді приміщень за 3 квартал 2022 року; розрахункових документів за оренду приміщень за 3 квартал 2022 року; товарно-транспортних накладних за договором від 15.11.2022 №53752260; акту наданих послуг по договору від 15.11.2022 № 53752260;

- залишено без задоволення клопотання ФОП Чуланова Р.І., включене до тексту пояснення (вх.№141/25 від 07.01.2025), щодо витребування у ТОВ «Еко Суми» оригіналу товарно-транспортної накладної №8 від 16.11.2022, копія якої з підписом та печаткою позивача знаходиться у матеріалах справи;

- залишено без розгляду заяву, подану ФОП Чулановим Р.І., що має назву «додаткові пояснення та запитання до позивача» (вх. №861/25 від 21.01.2025);

- витребувано у ТОВ «Еко Суми» оригінал товарно-транспортної накладної №8 від 16.11.2022, копія якої, що містить оригінальний підпис невідомої особи, який засвідчений відтиском печатки позивача, оглянута у підготовчому засіданні 08.01.2025 (копія відповідного документу долучена до відзиву відповідачем);

- оголошено перерву в підготовчому засіданні (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 14.02.2025; т.3 а.с.129) до 10:00 14.02.2025.

Відповідна ухвала доставлена до електронного кабінету позивача та представника відповідача Кобилецького В.В. 10.02.2025 о 20:20, про що свідчать довідки про доставку електронного листа (т.3 а.с.118-119).

Третій особі копію вказаної ухвали направлено рекомендованим поштовим відправлення №713, яке вручено 13.02.2025, що підтверджується повідомленням про вручення такого відправлення (т.3 а.с.131).

12.02.2025 (сформовано в системі «Електронний суд» та направлено до суду після закінчення робочого часу суду 11.02.2025) позивач подав заяву, в якій повідомив, про неможливість надання суду оригіналу товарно-транспортної накладної №8 від 16.11.2022, оскільки такий документ у позивача відсутній та ним ніколи не складався та не отримувався (т.3 а.с.120-121).

12.02.2025 через систему «Електронний суд» позивачем подано клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи, призначеного на 14.02.2025, на іншу дату, у зв`язку із зайнятістю представника позивача адвоката Громова Р.С. в іншому судовому засіданні (т.3 а.с.123).

14.02.2025 судом прийнято ухвали, які занесені до протоколу підготовчого засідання (т.3 а.с.125-126), якими: продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 14.03.2024 о 14:00.

Строк підготовчого провадження судом продовжено на підставі ч.3 ст.177 ГПК України, оскільки це необхідно для забезпечення учасникам справи реалізації їх процесуальних прав та вирішенні всіх питань, визначених ч.2 ст.182 ГПК України, які необхідні для повного та об`єктивного вирішення спору, у т.ч., надання для огляду витребуваних у відповідача електронних доказів, огляд їх судом та надання пояснень учасниками справи.

Судом відкладено підготовче засідання на підставі п.п.1, 3 ч.2 ст.183 ГПК України, оскільки не всі питання, які мали бути вирішені у підготовчому засіданні розглянуті, враховуючи неподання відповідачем витребуваних судом оригіналів електронних доказів для огляду, неможливість явки представника позивача в підготовче засідання з причин, які визнані судом поважними.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.02.2025 позивача та третю особу повідомлено про відкладення підготовчого засідання на 14.03.2025 о 14:00 (т.3 а.с.128).

Відповідна ухвала доставлена до електронного кабінету позивача 14.02.2025 о 13:46, про що свідчить довідка про доставку електронного листа (т.3 а.с.128,а).

Третій особі копію вказаної ухвали направлено рекомендованим поштовим відправлення №186, яке вручено 19.02.2025, що підтверджується повідомленням про вручення такого відправлення (т.3 а.с.132).

14.03.2025 підготовче засідання не відбулось, у зв`язку із перебуванням судді Ейвазової А.Р, на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.03.2025 призначено підготовче засідання на 04.04.2025 о 11:20 (т.3 а.с.133).

Зазначена ухвала доставлена до електронного кабінету позивача та представника відповідача Кобилецького В.В. 24.03.2025 о 23:55, про що свідчать довідки про доставку електронного листа (т.3 а.с.135-136).

Третя особа відповідну ухвалу отримала 27.03.2025, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення №245 (т.3 а.с.137).

Ухвалами від 04.04.2025, які занесені до протоколу підготовчого засідання, судом: відмовлено у задоволені клопотання відповідача щодо визнання поважними причини неподання доказів заяв свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.04.2025 о 14:00 (т.3 а.с.138-140).

Судом відмовлено у задоволені клопотання про визнання поважним причин не подання доказів - заяв свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (т.2 а.с.136-137), враховуючи наступне.

Згідно ст.113 ГПК України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Як визначено ч.1 ст.119 ГПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч.3 ст.80 ГПК України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

В силу ч.8 ст.165 ГПК України: відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

У відповідності до п.1 ч.6 ст.165 ГПК України, до відзиву додаються докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.

Частиною 8 ст.80 ГПК України визначено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до висновку щодо застосування ст.80 ГПК України, викладеного Верховним Судом у постанові від 18.06.2020 у справі №909/965/16, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи (аналогічний висновок викладений також у постанові Верховного Суду від 17.09.2024 у справі №911/2007/23).

Отже, при поданні відповідачем доказів, з порушенням строку, визначеного ч.3 ст.80 ГПК України, такий учасник справи повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів у визначений законом строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.

Однак, судом не встановлено причин, які можна визнати поважними та які дійсно завадили відповідачу подати відповідні докази у строк, визначений ч.3 ст.80 ГПК України, з причин, що не залежали від нього. Так, у першій заяві по суті справи відзиві, ФОП Чуланов Р.І. заперечував проти заявлених вимог, посилаючись на передачу товару позивачу, а покази свідків, які викладені у заявах свідків, як стверджує відповідач, підтверджують обставини передачі ФОП Чулановим Р.І. товару позивачу. Отже, враховуючи незмінну позицію відповідача протягом розгляду цієї справи, відповідач не був позбавлений можливості надати такі докази під час первісного розгляду справи в суді першої інстанції, у встановлений строк. Разом з тим, направлення Верховним Судом справи до Господарського суду Київської області на новий розгляд само по собі не є підставою для подання нових доказів, що не надані у встановлений строк, або прийняття доказів, які не прийняті судом апеляційної інстанції, про що судом апеляційної інстанції прийнято ухвалу, занесену до протоколу судового засідання (т.2 а.с.162-163).

Посилання відповідача в судовому засіданні на відсутність осіб, пояснення яких як свідків надані суду, на місці у зв`язку з воєнними діями не підтверджені доказами, тому такі обставини суд вважає недоведеними відповідачем.

Підготовче провадження закрито на підставі п.3 ч.2 ст.185 ГПК України, враховуючи виконання завдань підготовчого провадження, визначених ст.177 ГПК України.

З метою повідомлення третю особу про дату, час і місце судового засідання з розгляду справи по суті, їй направлено копію ухвалу від 04.04.2025 (т.3 а.с.142), яка вручена 08.04.2025, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення №996 (т.3 а.с.144).

14.04.2025 судом заслухано вступне слово сторін, оглянуто переписку в месенджері «Viber», що знаходиться на персональному комп`ютері, наданому відповідачем та ухвалою, яка занесена до протоколу судового засідання від 14.04.2025, на підставі ч.2 ст.216 ГПК України, оголошено перерву в судовому засіданні до 12:30 02.05.2025 (т.3 а.с.145-148).

Про оголошення перерви в судовому засіданні до 12:30 02.05.2024 третю особу повідомлено ухвалою від 14.04.2025 (т.3 а.с.150), копія якої направлена такому учаснику рекомендованим поштовим відправленням №694, яке вручено 19.04.2025 (т.3 а.с.152).

В судовому засідання представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити, представник відповідача проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити; представник третьої особи не з`явився і про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані у справі докази, судом встановлені наступні обставини.

15.09.2022 між ФОП Чулановим Р.І. (далі постачальник) та ТОВ «Еко Суми» (далі - покупець) укладено договір б/н купівлі-продажу обладнання (т.1 а.с.6-9; далі - договір).

Відповідно до п.1.1 договору постачальник зобов`язується передати обладнання для виробництва паливних гранул в кількості однієї одиниці згідно специфікації (додаток №1), що є невід`ємною частиною договору, а покупець - в порядку та на умовах, визначених у договорі, прийняти та оплатити його.

Згідно з п.п.2.1,2.2 договору: ціна на товар вказана у специфікаціях, рахунках, видаткових, які є невід`ємною частиною даного договору; загальна сума складає 450 000грн.

Сторони у п.п.3.2,3.3 договору узгодили наступний порядок оплати товару: покупець здійснює попередню оплату у розмірі 50% на підставі рахунку, виставленого постачальником після підписання договору; інші 50% покупець сплачує під час відвантаження обладнання на виробничій ділянці постачальника на підставі листа про готовність обладнання.

Товар повинен бути переданий постачальником протягом 40 робочих днів з дати внесення 50% предплати; постачальник передає покупцю на товар, що поставляється наступні документи: видаткову накладну, рахунок фактуру, інструкцію з обслуговування, технічні паспорти на кожну одиницю обладнання, завірені печаткою постачальника (п.4.1 договору).

Пунктами 4.2, 4.3, 4.4 договору визначено, що: покупець зобов`язаний надати постачальнику оформлену довіреність, надану на отримання товару; приймання товару по кількості та якості здійснюється на складі постачальника згідно інструкції П-6, П-7, затверджених Держарбітражем, з наступними змінами та доповненнями; при виявлені дефектів товару або невідповідності якості, виклик представника постачальника для проведення спільного приймання товару є обов`язковим.

Договір вважається укладеним і набирає законної сили з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін, діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором, що підтверджується додатковою угодою (п.10.1 договору).

Додатком №1 до договору (т.1 а.с.10, далі додаток №1) є специфікація №1, у якій сторони визначили найменування, технічні характеристики та кількість обладнання, загальною вартістю 450 000грн, що постачається за договором, а саме:

- калібратор продуктивністю до 600кг/год 1,5кВт - 1шт;

- сушарка АДС-300 продуктивністю до 300кг/год 3,0кВт - 1шт;

- бункер та шнековий транспортер продуктивністю до 600кг/год 0,75кВт - 1шт;

- прес гранулірующий ПП-300 продуктивністю до 300кг/год 22кВт - 1шт.;

- система охолодження готової продукції потужністю 0,55кВт - 1шт.;

- панель управління - 2 шт.

Відповідний договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу та є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань в силу ст.ст.173, 174, ч.1 ст.175 ГК України.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ч.1 ст.175 ГК України.

Згідно ч.1 ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, як установлено ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи зміст зобов`язань сторін за договором, такий договір є договором купівлі-продажу, для якого характерна оплатна передача у власність товару та враховуючи, що такий договір, на відміну від договору поставки, не передбачає поставок партій товару протягом певного періоду часу.

Так, в силу ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 662 ЦК України визначено, що: продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу; продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Положеннями ч.1 ст.664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару; договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

За загальним правилом, визначеним ч.1 ст.692 ЦК України, яким установлена черговість виконання взаємних зобов`язань, виконання зобов`язання з передачі товару передує виконанню зобов`язання з оплати. Так, як визначено ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Фактично сторонами змінено звичайний порядок виконання взаємних зобов`язань, визначений відповідною нормою, що не суперечить чинному законодавству, оскільки п.3.2 договору передбачено сплату передплати за товар, а також установлено, що остаточний розрахунок здійснюється у день відвантаження, яке має відбуватись за місцезнаходженням товару, тобто у відповідача.

Судом встановлено, що відповідно до платіжних інструкцій від 17.09.2022 №1, 16.11.2022 №29 позивач перерахував на рахунок відповідача 450 000грн, вказавши у графі «призначення платежу»: «за обладнання для паливних гранул згідно договору від 15.09.2022 без ПДВ» (т.1 а.с.11-12).

Отже, позивач повністю виконав зобов`язання з оплати, в тому числі 17.09.2022 здійснив остаточний платіж у розмірі 50%, що становить 225 000грн, оплата якого за умовами договору мала відбуватись у момент відвантаження товару.

Разом з тим, договір не передбачає заборону на дострокове виконання зобов`язання і це не суперечить чинному законодавству.

Так, в силу ч. 1 ст.531 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Позивач стверджуючи, що відповідач не виконав зобов`язання з передачі товару, який є об`єктом купівлі-продажу, та у даній справі просить стягнути з відповідача 450000грн в рахунок повернення коштів, сплачений за такий товар. Відповідач спростовує твердження позивача, вказуючи, що товар переданий позивачу.

За договором купівлі-продажу у його сторін виникають взаємні зобов`язання. При цьому, у зобов`язанні з передачі товару, що виникло в силу договору купівлі-продажу, відповідач є боржником, а позивач кредитором.

Так, як установлено ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Однією із підстав виникнення зобов`язання є договір, що вбачається з ч.2 ст.109, п.1 ч.2 ст.11 ЦК України

В силу ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

При цьому, ч.2 такої норми визначено, що кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Отже, відповідач у підтвердження того, що передача товару за договором ним здійснена уповноваженій відповідачем особі мав надати відповідні доказиі несе ризик наслідків непред`явлення вимоги на підтвердження факту передачі уповноваженій особі.

У даній справі відповідач не надав акту прийому-передачі або видаткової накладної, які б підтверджували передачу товару, передбаченого договором безпосередньо позивачу або уповноваженій ним особі на складі відповідача. Також, не надано відповідачем і довіреності позивача на отримання такого товару, як це визначено п.4.2 укладеного сторонами договору, у т.ч. третій особі або водію, що, як стверджує відповідач, здійснював перевезення вантажу об`єкту купівлі-продажу за договором.

Поряд з цим, судом встановлено, що 16.11.2022 між ФОП Чулановим І.О. та водієм ОСОБА_3 , повноваження якого на перевезення товару, дорученого для перевезення третій особі - ФОП Омельянюк О.С. фактично підтверджені такою особою наданням пояснень такого водія, яке долучено до відзиву на апеляційну скаргу, підписано акт прийому-передачі лінії палетування (т.1 а.с.28-29, далі - акт).

З акту вбачається, що ФОП Чуланов І.О. передав, а водій Мельник С.Н. прийняв та погрузив на автомобіль марки Мерседес д.н.з. НОМЕР_1 майно, що визначено таким актом (т.1 а.с.28-29). Зокрема, у вказаному акті наведено перелік основних вузлів і агрегатів, що передаються для перевезення, у т.ч.: сушка АДС-300 у кількості 1 шт (п.п.11-17), вентилятор ВРП-4У та циклон ЦН-15 (п.п.18-23), охолоджувач у кількості 1 шт (п.28), підставка для управління ЛПТБ-200-10.1 та щит управління-1 ЛПТБ-200 у кількості 2 шт. Отже, найменування вузлів і агрегатів відповідає найменуванню обладнання, яке сторони у справі визначили у специфікації до договору.

При цьому, відповідач у підтвердження факту передачі товару позивачу на умовах вказаного договору надав копію товарно-транспортної накладної від 16.11.2022 №8 (далі - ТТН) (т.1 а.с.31), відповідно до якої:

- замовником перевезення та вантажоодержувачем є ТОВ «Еко Суми», вантажовідправником - ФОП Чуланов І.О., хоча за договором у відповідача не має обов`язку доставляти товар і товар має бути переданий позивачу на складі відповідача;

- пункт навантаження; с. Феневичі (Київська обл.); пункт розвантаження: м. Суми, вул. Промислова, 2;

- маса брутто -2т, вартість вантажу - 400 000грн, вантаж: обладнання для виробництва пелет.

В графі «здав (відповідальна особа вантажовідправник)» наявний підпис Чуланов І.О., а в графі «прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача)» наявний підпис із розшифровкою «директор Прохоренков С.В.», який засвідчений печаткою ТОВ «Еко Суми».

Копія вказаної товаро-транспортної накладної посвідчена представником відповідача адвокатом Кобилецьким В.В. з порушенням положень ч.5 ст.91 ГПК України, відповідно до якої учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Так, судом встановлено і про це зазначено самим відповідачем, що оригіналу відповідної товаро-транспортної накладної відповідач не має. Посилання відповідача на наявність відповідного доказу оригіналу товаро-транспортної накладної у позивача, у якого судом витребувано відповідний доказ ухвалою від 03.02.2025 (т.3 а.с.108-116), позивач заперечив, надавши пояснення від 11.02.2025 (т.3 а.с.120-121) про неможливість надати оригінал відповідного доказу, при цьому пославшись на те, що ніколи не складав і не отримував такого документу.

Разом з тим, позивач в судовому засіданні не зміг пояснити наявність оригінального підпису, засвідченого печаткою ТОВ «Еко Суми», в правому нижньому куті другому аркушу копії такої товаро-транспортної накладної, що оглянута судом та яка надана відповідачем з посиланням на отримання її у третьої особи. При цьому, напис від імені позивача на відповідній копії товаро-транспортної накладної про відповідність її оригіналу теж відсутній. Доказів втрати позивачем печатки або перебування її у незаконному володінні інших осіб не надано.

Направляючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції вказав на необхідність дослідження порядку оформлення товарно-транспортних документів.

Так, права, обов`язки і відповідальність власників автомобільного транспорту перевізників та вантажовідправників і вантажоотримувачів замовників визначені Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 (далі Правила, які застосовані в редакції, чинній на момент складання відповідної товаро-транспортної накладної).

В силу п.11.1 Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Поряд з цим, відповідним пунктом установлено, що товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

В силу п.11.3 Правил товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках; замовник (вантажовідправник) засвідчує всі примірники товарно-транспортної накладної підписом.

Слід зазначити, що в силу п.1 Правил, у згаданому акті відповідні терміни та поняття вживаються в такому значенні, зокрема:

- автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами;

- вантажовідправник - фізична особа, фізична особа-підприємець або юридична особа, яка надає перевізнику вантаж для перевезення та вносить відповідні відомості до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж;

- вантажоодержувач - фізична особа, фізична особа-підприємець або юридична особа, яка здійснює прийом вантажу та розвантаження транспортного засобу у порядку, встановленому законодавством;

- замовник - вантажовідправник або вантажоодержувач, який уклав з перевізником договір про перевезення вантажів.

Як визначено п.11.4 Правил, після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її примірники.

У разі використання товарно-транспортної накладної у паперовій формі, що передбачено п.11.5 Правил, перший примірник товарно-транспортної накладної залишається у замовника (вантажовідправника), другий - водій (експедитор) передає вантажоодержувачу, третій примірник, засвідчений підписом вантажоодержувача, передається перевізнику.

В силу п.11.7 час прибуття (вибуття) автомобіля для завантаження і розвантаження замовник зобов`язаний зазначати відповідно до п.п.8.25, 8.26 Правил.

Оригінальний підпис від імені ТОВ «Еко Суми», який засвідчений печаткою такого товариства, на копії товаро-транспортної накладної вчинений у графі «підпис відповідальної особи» фактично одразу на два рядки «навантаження» та «розвантаження», свідчить про те, що саме позивач здійснював навантаження та розвантаження вантажу, що також узгоджується з п.4.3 договору, в силу якого приймання товару здійснюється на складі постачальника, тобто відповідача. Фактично оригінальний підпис та печатка ТОВ «Еко Суми», які вчинені у відповідній графі вказаних рядків «навантаження» та «розвантаження» копії товаро-транспортної накладної, яка перебувала у третьої особи автомобільного перевізника свідчить про те, що відповідний товар отриманий позивачем.

При цьому, посилання позивача на те, що вартість обладнання, що вказана у відповідній товаро-транспортній накладній, відрізняється від вартості обладнання за договором слушні. Однак, слід зазначити, що у договорі купівлі-продажу вказується ціна товару, за якою він продається, а у товаро-транспортній накладній вказується вартість вантажу, який передається замовником, тобто оціночна вартість вантажу, тому ці дані можуть не співпадати. Окрім того, відповідні дані, в силу п.11.1 Правил, не є обов`язковими для заповнення у товаро-транспортній накладній.

Також, відповідач надав засвідчену копію разового договору від 15.11.2022 №53752260 на організацію перевезення вантажів автомобільним транспортом, сторонами якого є ФОП Омельянюк О.С. (далі - експедитор) та «ТОВ «Еко Суми» (далі - замовник) (т.1 а.с.32-33; далі разовий договір). При цьому, оригінал такого договору у відповідача відсутній, а відповідна копія посвідчена представником відповідача адвокатом Кобилецьким В.В. у порушення положень ч.5 ст.91 ГПК України, оскільки у відповідача відсутній оригінал відповідного доказу, що також вбачається з відповідної копії. Так, фактично відповідачу надана засвідчена копія третьою особою, з якої надалі відповідач зняв копію для долучення до відзиву

З матеріалів справи вбачається, що третя особа, у якої б мав би зберігатися оригінал примірника такого разового договору, у разі його укладання, належним чином завірену копію суду не надала, у т.ч. із поясненнями, що надані суду апеляційної інстанції, оскільки у заяві від 02.02.2024 (т.1 а.с.226) підтвердила той факт, що він суду не направлявся. Факт укладення відповідного договору позивач заперечує.

Відповідно до п.1 разового договору експедитор зобов`язується за плату і за рахунок замовника організувати доставку довіреного замовником вантажу до пункту призначення та видачу його особі, яка має право на одержання вантажу (вантажоодержувачеві), а замовник зобов`язується сплатити за організацію перевезення вантажу встановлену плату.

Пунктом 2 разового договору визначені основні умови перевезення, зокрема:

- вантажовідправник: Сергій, моб. НОМЕР_2 ;

- маршрут перевезення: с. Феневичі (Київська обл.) м. Суми;

- адреса завантаження: с. Феневичі (Київська обл.), вул. Шевченка;

- дата подачі автотранспорту: 16.11.2022;

- найменування вантажу, кількість, витяжні зонти (маса) вантажу, рід упаковки: обладнання;

- адреса розвантаження: м. Суми, вул. Промислова, 2;

- дата доставки вантажу: 17.11.2022.

Разовий договір, як визначено його п.12, набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Відповідний разовий договір не може бути прийнятий як доказ, оскільки його копія засвідчена особою, що не може посвідчувати його достовірність, тому що не має оригіналу.

Однак, третьою особою надано виписку, яка свідчить, що третій особі 17.11.2022 платіжною інструкцією №33 позивач перерахував 16 500грн (т.1 а.с.202; т.2 а.с.32). В графі «призначення платежу» відповідного платіжного документу вказано: «оплата за послуги з організації перевезення вантажу згідно р/ф№53752260 від 15.11.2022».

Позивач, заперечуючи укладення договору на перевезення обладнання за договором з третьою особою вказує на помилковість такого платежу. Між тим, доказів у підтвердження відповідних заперечень не надано. Судом не встановлено, що з моменту перерахування коштів 17.11.2022 позивач звертався до третьої особи з вимогою про їх повернення. Також, судом не встановлено, що між позивачем та третьою особою був укладений інший договір перевезення, в оплату якого позивач міг би перерахувати кошти третій особі.

Третя особа вказала, що 10.04.2023 звернулась до ТОВ «Еко Суми» з листом від 10.04.2023 б/н щодо підписання та повернення акту здачі-приймання робіт (надання послуг) від 17.11.2022 №345 (т.2 а.с.29,30).

В якості доказів направлення зазначеного листа з додатком та вручення його позивачу надано рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №112 (т.2 а.с.31). Позивач не спростовано відповідних обставин, встановлених на підставі наданих третьою особою доказів, та не надано доказів висловлення заперечень щодо робіт (послуг), вказаних в акті.

Листом від 07.03.2023, що адресований адвокату Кобилецькому В.В., який діяв як представник відповідача, ФОП Омельянюк О.С. повідомив, що: 15.11.2022 між ним та ТОВ «Еко Суми» укладено договір №53752260 на організацію перевезення вантажів автомобільним транспортом, а саме: обладнання «лінія з виготовлення пелет», яке завантажено на автомобіль вантажовідправником - ФОП Чулановим Р.І. в присутності вантажоодержувача директора ТОВ «Еко Суми» Прохоренка С.В.; відповідне обладнання 16.11.2022 доставлено за адресою: м. Суми, вул. Промислова, 2; грошові кошти з надання послуг перевезення сплачені ТОВ «Еко Суми» у повному обсязі (т.1 а.с.30).

Також, до матеріалів справи в суді апеляційної інстанції відповідач долучив частину переписки (діалогу) у месенджері «Viber», як стверджує відповідач, між ФОП Чулановим Р.І. та директором ТОВ «Еко Суми» - Прохоренком С.В., щодо: палетної лінії, розмірів сушки, фотографій та відео, ймовірно, пошкодження деяких компонентів невідомого обладнання, запитань та порад щодо усунення виявлених недоліків (т.1 а.с.138-149). На вимоги позивача судом витребувано відповідні електронні докази на матеріальному носії та оглянуто в судовому засіданні. За результатами огляду судом встановлено, що надані для огляду докази на персональному комп`ютері відповідача не можуть вважатися оригіналами, оскільки це по суті копія збереженої сторінки, яка завантажена у певний момент на персональний комп`ютер відповідача, тому не можуть братись до уваги.

Так, відповідно до ч.1 ст.96 ГПК України: електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі; такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Частиною 2 цієї статті визначено, що електронні докази подаються у формі документів, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги»; законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Поряд з цим, ч.3 такої статі визначено, що учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом; паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Фактично відповідачем надано паперові копії, ним посвідчені, між тим, на вимогу суду не надано їх оригінали, які зберігаються в мережі.

Надана відповідачем для огляду переписка на матеріальному носії не є оригіналом і, хоча її і надано для огляду через застосунок «Viber», є виключно резервною копією, що збережена на певну дату, разом з тим, після підключення даного матеріального пристрою до мережі Інтернет та отримання інформації, що буде міститися на момент його огляду судом, не буде вже містить первинної інформації, оскільки на теперішній час, та як повідомляє відповідач, вона повністю видалена іншим співрозмовником.

В силу ч.5 ст.96 ГПК України: якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу; якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Оскільки оригінал таких доказів не може бути наданий, суд не може брати їх до уваги.

Так, суд в силу ч.3 ст.86 ГПК України суд не лише надає оцінку кожному доказу окремо, але й зібраним у справі доказам в цілому.

Оцінивши зібрані у справі докази у сукупності, суд вважає, що оригінальні написи на копії товаро-транспортної накладної у графі «підпис відповідальної особи» в рядках «навантаження» та «розвантаження» копії товаро-транспортної накладної, яка мала видаватись замовником, з урахуванням визначеного договором місця виконання обов`язку відповідача передати позивачу товар на власному складі, факт передачі обладнання відповідачем для перевезення водію третьої особи, яка отримала оплату за перевезення від позивача, а також факт здійснення остаточної оплати товару в цей же день відповідачем від позивача, підтверджують факт передачі товару за договором позивачу, хоч окремого первинного документу сторонами не складено. Відповідне узгоджується із поясненнями відповідача про те, що при передачі товару для відвантаження перевізнику був присутній керівник ТОВ «Еко Суми» - директор Прохоренко С.В.

Як установлено ч.2 ст.693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Разом з тим, у даному випадку підстав для повернення оплати за товар не має, оскільки він переданий позивачу. При цьому, якщо відповідний товар не відповідає встановленій якості, позивач не позбавлений можливості заявити інші вимоги відповідачу, в тому числі повернути його та вимагати відшкодування збитків, повернення оплати.

За таких обставин, суд у задоволенні позову відмовляє повністю.

Відповідно до ст.129 ГПК України витрати по оплаті позову судовим збором у розмірі 5 400грн, понесені позивачем, підлягають покладенню на позивача, враховуючи відмову у задоволенні заявлених вимог.

Окрім того, здійснюючі розподіл витрат відповідача, що понесені ним на оплату апеляційної та касаційної скарг судовим збором, суд виходить з наступного.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 19.01.2022 у справі №500/2632/19 зазначила, що: у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанції, то розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Така правова позиція викладена також у: постановах Верховного Суду від: 20.04.2023 у справі №924/600/21, 01.02.2023 у справі №924/862/21, 03.11.2022 у справі №903/972/20; постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2023 у справі №199/3152/20. Актуальність наведених висновків підтверджена постановою Верховного Суду від 24.04.2025 у справі №910/4481/18.

Як визначено ч.2 ст.123 ГПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».

Так, як установлено ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пп.4,5 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір»: за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду сплачується судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги; касаційної скарги на рішення суду у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Отже, розмір судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Київської області від 01.06.2023 у даній справі, враховуючи ціну позову складає 10 125грн (6 750*150:100), а за подання касаційної скарги - 13 500грн (6 750*150:100).

З матеріалів справи вбачається, що за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Київської області від 01.06.2023 відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 10 125грн, що підтверджується квитанцією від 30.06.2023 №Р84В-7М8Р-МВ84-А9Е1 (т.1 а.с.119), а за подання касаційної скарги на вказане рішення та постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.08.2024 - у розмірі 13 500грн на підтвердження чого додано платіжну інструкцію від 02.09.2024 №204 (т.2 а.с.155).

За таких обставин, враховуючи те, що судом відмовлено повністю у задоволені позову, понесені ОСОБА_4 витрати по оплаті судовим збором апеляційної та касаційної скарг у загальному розмірі 23625грн (10125+13500) відповідно до п.2 ч.4 ст.129 ГПК України підлягають відшкодуванню відповідачу за рахунок ТОВ «Еко Суми».

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного.

Так, в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №911/2390/18 зроблено висновок, що вирішення питання про стягнення витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою, понесених сторонами при розгляді справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, у розумінні ч.2 ст.126 ГПК України, має бути вирішено при розподілі судових витрат за результатами розгляду справи.

До проведення судових дебатів під час першого розгляду справи в суді першої інстанції, відповідач подав заяву про стягнення судових витрат, з доданням до неї доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу, які подані у строк, визначений ч.8 ст.129 ГПК України, з наданням доказів направлення їх копій позивачу (т.1 а.с.67). У такій заяві відповідач просив суд стягнути з позивача 25 000грн в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.

Крім того, 19.10.2023, після подання апеляційної скарги, відповідач подав пояснення (т.1 а.с.133), до яких долучено звіт про виконання доручення за договором про надання правової допомоги в Північному апеляційному господарському суді на суму 21 000грн (т.1 а.с.135).

Інші судові витрати, зокрема, за розгляд справи в суді касаційної інстанції, та під час повторного розгляду цієї справи в суді першої інстанції відповідач не заявляв, однак, під час в судових дебатах просив всі судові витрати у цій справі покласти на позивача, вказуючи, що подасть докази понесення судових витрат протягом 5 днів після ухвалення рішення.

Отже, загальна сума вже заявлених судових витрат на професійну правничу допомогу, яку відповідач просив відшкодувати йому за рахунок позивача становить 46 000грн (25 000+21000).

Як визначено п.12 ч.3 ст.2 ГПК України, одним із принципів господарського судочинства є принцип відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, що установлено ч.1 ст.123 ГПК України. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, як передбачено п.1 ч.3 такої норми, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Реалізація права на відшкодування судових витрат відбувається у порядку, визначеному ГПК України, який передбачає декілька етапів.

Так, відповідно до ч.1 ст.124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно ч.2 ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Як унормовано ч.3 такої норми, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Порядок розподілу судових витрат визначений ст.129 ГПК України, в силу ч.8 якої розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази, що встановлено ч.8 ст.129 ГПК України, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, ГПК України визначає послідовність та час вчинення дій учасниками з метою реалізації права на відшкодування судових витрат, що відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст.124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Відповідний порядок застосування визначений постановою Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, постановами Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.01.2021 у справі № 910/18250/16, 19.08.2021 у справі №910/11547/19, 26.10.2022 у справі №911/3001/21, 22.12.2022 у справі № 910/13060/21, 17.01.2023 у справі № 922/4812/21, 09.01.2024 у справі №922/1253/23, 17.01.2024 у справі №910/2158/23, а також додатковими постановами Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.11.2022 у справі №916/1010/21, 27.02.2024 №922/1075/23, 16.09.2024 №922/3611/23, постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

В силу ч.4 ст.236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У першій заяві по суті відзиві відповідач повідомив, що його орієнтовні витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції становлять 25 000грн (т.1 а.с.27), а до закінчення судових дебатів відповідач подав докази понесення таких витрат. При цьому, в суді апеляційної інстанції до ухвалення постанови відповідач заявив про витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 21 000грн та надав докази їх понесення (т.1 а.с.135).

Так, у підтвердження витрат на професійну правничу допомогу відповідачем надані наступні докази:

договір від 21.02.2023 б/н про надання правової допомоги, укладений між відповідачем (далі клієнт) та адвокатом Кобилецьким В.В. (далі адвокат) (т.1 а.с.68; далі договір про правову допомогу);

ордер АА №1283174 від 07.03.2023, виданий на надання правничої (правової допомоги) адвокатом Кобилецьким В.В. відповідачу в Господарському суду Київської області, судах апеляційної та касаційної інстанцій (т.1 а.с.35).

звіт про виконання доручення за договором про надання правової допомоги від 11.04.2023 (далі звіт №1) та видатковий касовий ордер від 11.04.2023 №1 на суму 25200 (т.1 а.с.69);

звіт про виконання доручення за договором про надання правової допомоги від 16.10.2023 та видатковий касовий ордер від 16.10.2023 №2 на суму 21 000грн (т.1 а.с.135, далі звіт №2).

Так, відповідно до п.1 договору про правову допомогу адвокат зобов`язується надати правову допомогу, в тому числі, за окремими дорученнями клієнта, які узгоджуються сторонами у письмовій формі.

Пунктом 2 договору про правову допомогу визначено, що адвокат приймає на себе обов`язки представляти права та інтереси клієнта в судах, інших органах державної влади та місцевого самоврядування, в т.ч., правоохоронних органах з приводу вирішення справи за позовом ТОВ «Еко Суми» про стягнення боргу.

Відповідно до п.3 договору про правову допомогу до повноважень адвоката входить, зокрема: представляти інтереси клієнта в усіх органах державної влади та місцевого самоврядування України, установах, підприємствах, організаціях та перед фізичними особами, в усіх слідчих, правоохоронних органах, судах, в т.ч., господарських та адміністративних судах з адміністративною процесуальною дієздатністю, передбаченою Кодексом адміністративного судочинства України, та зі всіма правами, що надані законом позивачу, скаржнику, відповідачу, третій особі та потерпілому, в тому числі складати, підписувати та подавати від імені клієнта позовні заяви, заяви та скарги, апеляційні та касаційні скарги з правом повної чи часткової відмови від позовних вимог, визнання позову, зміни предмету позову, укладення мирової угоди, оскарження рішень, ухвал та постанов суду, пред`явлення виконавчого листа (наказу) до стягнення, участі у виконавчому провадженні.

За надання правової допомоги, як визначено п.4 договору про правову допомогу, клієнт зобов`язується: сплатити адвокату гонорар в розмірі та в строки визначені цим договором; прийняти все виконане, що стосується доручення, а при відмові у прийнятті доручення згідно договору, протягом 2-х днів після повідомлення про виконання доручення, письмово мотивувати таку відмову.

Згідно з п.п.6-8 договору про правову допомогу: договір набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом 3 років; договір може бути розірваний згідно вимог чинного законодавства України; гонорар адвоката визначається з розрахунку 2100грн за годину роботи адвоката; гонорар сплачується в порядку, визначеному сторонами; у випадку успішного виконання доручення клієнт сплачує на користь адвоката додатковий гонорар у розмірі 10% економічної вигоди, отриманої внаслідок наданої адвокатом правової допомоги.

Якщо протягом 10-ти днів після відправлення звіту про виконання доручення на адресу клієнта або іншу адресу, вказану клієнтом, не одержані мотивовані заперечення у прийнятті виконаного доручення, воно вважається виконаним та підлягає оплаті (п.11 договору правової допомоги).

Згідно звіту №1 адвокатом надані послуги на загальну суму 25 200грн, а саме:

аналіз документів, що регулюють взаємовідносини сторін, збирання та систематизація доказів (2год);

подання адвокатського запиту перевізнику та систематизації доданих матеріалів (3,5год);

підготовка та подання пояснень до відзиву на позовну заяву (1,5год);

участь в судових засіданнях у справі (3год).

Водночас, хоч вартість за таким звітом і складає суму у розмірі 25 200грн, втім, відповідач в заяві про стягнення судових витрат заявляє про відшкодування відповідних витрат лише у розмірі 25 000грн, тобто, на 200грн менше, аніж визначено в звіті.

Згідно звіту №2 адвокатом надані послуги на загальну суму 21 000грн, а саме:

аналіз рішення суду першої інстанції та вивчення практики Верховного Суду при вирішенні спорів, аналогічних цій справі (2год);

підготовка та подання апеляційної скарги (3,5год);

підготовка та подання пояснень до апеляційної скарги (2,5год);

участь в судових засіданнях у справі (2год).

Відповідні послуги оплачені відповідачем повністю, про що свідчать видаткові касові ордера від 11.04.2023 №1, 16.10.2023 №2 на загальну суму 46 200грн.

У вирішенні питання щодо відшкодування позивачу відповідних витрат у розмірі 46 000грн, які відповідач поніс на оплату професійної правничої допомоги та заявляє до відшкодування, суд виходить з наступного.

Як визначено ч.4 ст.126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 5 ст.126 ГПК України унормовано, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, у розумінні положень ч.5 ст.126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, якщо на її думку, недотримано вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт, ціною позову та значенням її для сторін. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення розміру витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Відповідно до ч.6 ст.126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч.4 ст.126 ГПК України.

Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.08.2018 у справі №916/1283/17, 30.07.2019 у справі №902/519/18, 21.01.2020 у справі №903/390/18, 21.01.2020 у справі №916/2982/16, 07.07.2020 у справі № 914/1002/19, 03.04.2024 у справі №915/436/23, 30.04.2024 у справі №914/1508/23, додаткових постановах Верховного Суду від 05.03.2020 у справі №911/471/19, 20.09.2022 у справі №912/423/20, 25.10.2022 у справі №907/438/21, 24.09.2024 у справі №910/13177/23, 23.10.2024 у справі №910/6224/23).

Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу; кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Як визначено ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»: гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги; при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини; гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У п.п.19, 20 постанови від 07.07.2021 №910/12876/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини, разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Як зазначено в постановах Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №910/23210/17, 13.02.2019 у справі № 911/739/15, 01.08.2019 у справі № 915/237/18, додаткових постановах Верховного Суду від 23.07.2023 у справі № 924/746/22, 21.06.2023 у справі №908/3387/21, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумним та виправданим. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, постанови Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №906/432/19, 21.02.2023 у справі №4/40/5022-387/2012, 02.03.2023 у справі №910/1864/21, 19.09.2023 у справі №905/1191/21, 06.11.2023 у справі №938/466/21; додаткові постанови Верховного Суду від 12.03.2024 у справі №910/3567/23, 05.03.2024 у справі №916/2266/22, 18.06.2024 у справі №910/466/22, 08.10.2024 у справі №907/878/23, 31.10.2024 у справі №912/2308/23, 13.03.2025 у справі №910/18717/23, 29.04.2025 у справі №910/2697/24).

У постанові Верховного Суду від 01.05.2025 у справі №910/9107/20 викладено висновок, відповідно до якого вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Верховний Суд вказав, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, 16.11.2022 у справі №922/1964/21; постанови Верховного Суду 16.11.2022 у справі №922/1964/21, 27.02.2024 у справі №916/2239/22, 05.03.2024 №912/3432/23, 15.05.2024 у справі №922/2738/21, 15.04.2025 у справі №910/6138/24; додаткова постанова Верховного Суду у складі колегії судді Касаційного господарського суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20, 12.07.2024 у справі №913/205/23).

Відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України визначено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.4 ст.129 ГПК України, однак, ч.5 наведеної норми визначає критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

У відповідній постанові зазначено, що на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч.4 ст.129 ГПК України, визначені також положеннями ч.ч.6,7,9 ст.129 ГПК України.

Як роз`яснено у відповідній постанові, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч.4 ст.126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5,6 ст.126 ГПК України). Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст.129 ГПК України може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, як вказано у вищезгаданій постанові, керуючись ч.ч.5-7,9 ст.129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При цьому, у постанові Верховного Суду від 01.05.2025 у справі №910/9107/20 зазначено, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені ч.ч.5-7, 9 ст. 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 №911/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У даній справі позивач не скористався своїм правом та не подав заяву про зменшення витрат на професійну правничу допомогу.

Втім, суд не вбачає підстав для покладення витрат відповідача у розмірі 46000грн, які він поніс на оплату професійної правничої допомоги, у повному обсязі на позивача, оскільки витрати у відповідному розмірі не є обґрунтованими, пропорційними до предмету та складності спору, враховуючи ціну позову, кількістю підготовлених процесуальних документів, поведінку сторін, обсяг поданих документів.

Так, як вбачається зі звіту №1, у ньому окремо включені послуги, з визначенням часу щодо кожної окремо а саме: аналіз документів, що регулюють взаємовідносини сторін, збирання та систематизації доказів; подання адвокатського запиту перевізнику та систематизація додаткових доказів. Разом з цим, суд вважає неможливим покладення на позивача витрат на оплату відповідних послуг у повному обсязі, оскільки, вивчення, зібрання, підготовка документів, які долучаються до заяви по суті справи (відзиву) не є самостійними послугами, витрати на які можна віднести до судових витрат, оскільки надання відповідних послуг самостійно без складання та подання до суду відзиву, не можна вважати правовою допомогою в суді. Фактично відповідні, вказані у такому звіті, як самостійні послуги, є складовою (етапом) послуги з подання відзиву до суду, для надання якої необхідно: проаналізувати спірні правовідносини, провести збір доказів та наявних у відповідача та іншої особи документів, скласти відзив, направити таку заяву по суті іншому учаснику та подати її до суду.

Також, до звіту №2 внесено як окрему послугу аналіз рішення суду першої інстанції та вивчення практики Верховного Суду при вирішенні спорів, аналогічних цій справі. Однак, відповідна послуга не є самостійною, а є складовою послуги зі складання апеляційної скарги, адже для подання обґрунтованої скарги мав бути здійснений аналіз прийнятого рішення, практики Верховного Суду, адвокат мав бути обізнаним із законодавством. При цьому, для завершення відповідної послуги необхідно скласти процесуальний документ апеляційної скаргу з додатками, направити її копії іншим учасникам та подання до суду.

Окрім того, у звіті №2 вказано про надання такої послуги, як підготовка та подання пояснень до апеляційної скарги, однак, суд не може погодитись з тим, що надання такої послуги було дійсно необхідним, оскільки як вбачається з ухвали, занесеної до протоколу судового засідання від 27.01.2023 (т.1 а.с.162-163), суд апеляційної інстанції вирішив відмовити у прийнятті документів, доданих до відповідних пояснень, на підтвердження викладених у них доводів. Отже, витрати у розмірі 5250грн (2100*2,5) не мають характеру необхідних.

Також, суд вважає за необхідним зазначити, що вказану справу не можна віднести до категорії надскладних, незважаючи на те, що розгляд такої справи відбувається повторно, оскільки предметом спору є стягнення попередньої оплати за товар. Разом з тим, така справа не є легкою, оскільки потребувала дослідження певної кількості документів, розгляду значної кількості додаткових документів, поданих сторонами.

Суд вважає дійсно необхідними, неминучими та пропорційними до складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт та наданих послуг, фактично витраченим адвокатом часом, а також враховуючи середню вартість аналогічних послуг на ринку, витрати на оплату послуг адвоката у даній справі у розмірі не більше 32 250грн (20 250грн аналіз документів, що регулюють взаємовідносини сторін, збирання та систематизація доказів; подання адвокатського запиту перевізнику та систематизації доданих матеріалів; підготовка та подання пояснень до відзиву на позовну заяву; аналіз рішення суду першої інстанції та вивчення практики Верховного Суду при вирішенні спорів, аналогічних цій справі; підготовка та подання апеляційної скарги; 12 000грн - представництво інтересів в суді першої та апеляційної інстанцій).

Інші витрати, понесені відповідачем на оплату правової допомоги у розмірі 13450грн суд покладає на відповідача, який взяв на себе відповідні зобов`язання за договором від 21.02.2023 б/н про надання правової допомоги, узгодив вартість та обсяг наданих послуг, не надавши заперечення щодо звітів, оплатив такі послуги повністю, оскільки суд не має повноважень втручатись у відповідні відносини відповідача з адвокатом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 232-233, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні позову Товариства з обережною відповідальністю «Еко Суми» (ідентифікаційний код 44885161; 40007, Сумська обл., м. Суми, вул. Нижньосироватська, буд. 66, кв. 31) до ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ) про стягнення 450 000грн.

2. Витрати на оплату позову судовим збором у розмірі 5400грн покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Еко Суми».

3. Стягнути з Товариства з обережною відповідальністю «Еко Суми» (ідентифікаційний код 44885161; 40007, Сумська обл., м. Суми, вул. Нижньосироватська, буд. 66, кв. 31) на користь ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ) витрати по оплаті судовим збором апеляційної та касаційної скарг у загальному розмірі 23625грн, витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 32550грн.

4. Витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13450грн покласти на ОСОБА_4 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст.257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 22.05.2025.

Суддя А.Р. Ейвазова