РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.05.2025Справа № 910/1547/25
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний інститут проблем управління та фінансових ризиків"

до Державної служби геології та надр України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві

про стягнення 1 000 000,00 грн

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

О.Ю. Піскунова

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародний інститут проблем управління та фінансових ризиків" (далі - позивач, ТОВ "МІПУФР") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної служби геології та надр України (далі - відповідач, ДЕРЖГЕОНАДРА) про стягнення перерахованого гарантійного внеску в розмірі 1 000 000,00 грн, сплаченого для участі в аукціоні з продажу спеціального дозволу на користування надрами з метою видобування торфу родовища Мак, що знаходиться на території Володимирецького (Вараського - відповідно до Постанови Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" від 17.07.2020 № 807- IX) району Рівненської області (реєстраційний номер SUE001-UA- 927).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2025 прийнято позовну заяву ТОВ "МІПУФР" до розгляду та відкрито провадження у справі №910/1547/25, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

21.02.2025 до суду від представника відповідача надійшла заява про вступ у справу як представника відповідача. Заява представника відповідача судом задоволена.

27.02.2025 до суду від відповідача надійшло клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві (ідентифікаційний код: 37993783).

27.02.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до якого відповідач вказав, що 18.03.2024 переможцем аукціону було визначено ТОВ "Міжнародний інститут проблем управління та фінансових ризиків". Однак, в порушення вимог п. 30 Порядку проведення аукціону (електронних торгів) з продажу спеціального дозволу на користування надрами, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 № 993 позивач не вніс в установлений строк винагороди оператору та не підписав договір купівлі-продажу дозволу. Відтак наказом Державної служби геології та надр України від 16.04.2024 № 179 було позбавлено ТОВ "Міжнародний інститут проблем управління та фінансових ризиків" права на отримання спеціального дозволу на користування надрами у зв`язку з невнесенням в установлений строк винагороди оператору, через якого переможець аукціону набув право на участь в аукціоні, та не підписанням договору купівлі-продажу дозволу в установлений строк.

Також, відповідач наголосив, що гарантійний внесок в сумі 1 000 000,00 грн було сплачено на рахунок відкритий в Казначействі на ім`я: Головного управління Державної казначейської служби у м. Києві для зарахування надходжень до загального фонду державного бюджету. Відтак зазначені кошти є доходами загального фонду Державного бюджету України та не можуть бути стягнуті з Державної служби геології та надр України.

05.03.2025 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. В якій позивач зазначив, що ТОВ "Міжнародний інститут проблем управління та фінансових ризиків" не є переможцем електронного аукціону з продажу спеціального дозволу на користування надрами родовища Мак, оформленого протоколом про результати аукціону від 18.03.2024 року, оскільки вказаний протокол визнано недійсним в судовому порядку, що підтверджується постановою Північного апеляційного господарського суду у справі № 910/3087/24 від 05.11.2024.

Додатково позивач наголосив, що сума гарантійного внеску була перерахована на розрахунковий рахунок відповідача відкритий в органах Казначейства, а відповідно до п. 15 Положення Державної служби геології та надр України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1174 від 30.12.2015 Державна служба геології та надр України є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства.

А тому, на думку позивача, відповідач несе повну відповідальність та правові наслідки за порушення порядку проведення аукціонів, в тому числі визнання їх результатів недійсними.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві (далі - ГУ ДКСУ у м. Києві).

18.03.2025 до суду від відповідача надійшла заява на виконання вимог ухвали суду.

21.03.2025 до суду від позивача надійшло клопотання на виконання вимог ухвали суду.

31.03.2025 до суду від третьої особи надійшли пояснення, в яких ГУ ДКСУ у м. Києві зазначив, що процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів регулюється Порядком повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787. Відповідно до вказаного Порядку позивач повинен був подати до органу Казначейства відповідне подання, відтак, на думку ГУ ДКСУ у м. Києві, вимога ТОВ "Міжнародний інститут проблем управління та фінансових ризиків" про стягнення гарантійного внеску в розмірі 1 000 000,00 грн не має законних підстав та суперечить законодавчо визначеному механізму повернення коштів.

10.04.2025 до суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог. Відповідно до якої позивач просив суд прийняти до розгляду вказану заяву та розглядати позовні вимоги про стягнення з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний інститут проблем управління та фінансових ризиків" перерахований гарантійний внесок в розмірі 1 000 000,00 грн сплачений для участі в аукціоні з продажу спеціального дозволу на користування надрами з метою видобування торфу родовища Мак, що знаходиться на території Володимирецького (Вараського - відповідно до Постанови Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" від 17.07.2020 № 807- ІХ) району Рівненської області.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2025 поновлено позивачу строк на подання заяви про зміну предмету позову та прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний інститут проблем управління та фінансових ризиків" про зміну предмету позову. Запропоновано Державній службі геології та надр України та Головному управлінню Державної казначейської служби України у м. Києві надати суду в строк до 25.04.2025 письмові пояснення по суті заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний інститут проблем управління та фінансових ризиків" з посиланням на висновки викладені в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено заяви по суті справи та додані до них докази, а також заяви з процесуальних питань.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до статей 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, врахувавши пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача та дослідивши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

Відповідно до частин 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами статей 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статей 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

19.12.2023 на офіційному сайті ProZorro. Продажі оприлюднено оголошення про проведення 04.01.2024 аукціону з продажу спеціального дозволу на користування надрами з метою видобування торфу родовища Мак, що знаходиться на території Володимирецького (Вараського -відповідно до постанови Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" від 17.07.2020 № 807- ІХ) району Рівненської області (реєстраційний номер SUE001-UA-927).

02.01.2024 позивач подав Заявку № 02/01-2 на участь в аукціоні з продажу спеціального дозволу на користування надрами, сплативши оператору аукціону - Товариству з обмеженою відповідальністю "СМАРТТЕНДЕР" гарантійний внесок у сумі 1 000 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 146 від 03.01.2024.

04.01.2024 відбувся аукціон № SUE001-UA-927 із продажу спеціального дозволу строком на 20 років на користування надрами з метою видобування торфу родовища Мак, яке розташоване на території Вараського району Рівненської області.

Переможцем аукціону № SUE001-UA-927 стало Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрторф".

Відповідно до протоколу електронного аукціону № SUE001-UA-927 Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрторф" дискваліфіковано на підставі пункту 30 Порядку проведення аукціону (електронних торгів) з продажу спеціального дозволу на користування надрами, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 № 990 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 04.07.2023 № 749) визначено Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародний інститут проблем управління та фінансових ризиків" переможцем аукціону, як учасника з наступною за величиною ціновою пропозицією.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.08.2024 у справі № 910/3087/24, зміненого в частині постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.11.2024 визнано недійсними результати електронного аукціону з продажу спеціального дозволу на користування надрами родовища Мак.

19.12.2024 позивач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю "СМАРТТЕНДЕР" з листом № 01/12 щодо повернення гарантійного внеску. У зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням, яким визнано недійсним результати електронного аукціону з продажу спеціального дозволу на користування надрами родовища Мак, оформленого протоколами про результати аукціону № SUE001-UA-927 від 04.01.2024 та № SUE001-UA-927 від 18.03.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародний інститут проблем управління та фінансових ризиків" просило ТОВ "СМАРТТЕНДЕР" повернути сплачений, згідно платіжної інструкції № 146 від 03.01.2024 гарантійний внесок у розмірі 1 000 000,00 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "СМАРТТЕНДЕР" листом № 776 від 20.12.2024 повідомило позивачу, що на виконання положень Порядку проведення аукціонів (електронних торгів) з продажу спеціального дозволу на користування надрами затвердженому постановою КМ України № 993 від 23.09.2020 ТОВ "СМАРТТЕНДЕР" перерахувало суму гарантійного внеску до державного бюджету, що підтверджується платіжною інструкцією № 2310 від 26.03.2024.

09.01.2025 позивач звернувся до відповідача з листом № 09/01-1 щодо повернення гарантійного внеску. Відповідно до вказаного листа, позивач просив повернути сплачений, згідно платіжної інструкції № 146 від 03.01.2024 гарантійний внесок у розмірі 1 000 000,00 грн на рахунок ТОВ "Міжнародний інститут проблем управління та фінансових ризиків".

Відповідач на вказаний лист позивача надав відповідь, в якій зазначив, що Наказом Державної служби геології та надр України № 179 від 16.04.2024 позивача було позбавлено права на отримання спеціального дозволу на користування надрами та повідомлено, що у випадках передбачених п. 30 та абз. 4 п. 34 Порядку, гарантійні внески учасників перераховуються організатором (оператором) до державного бюджету.

Оскільки в позасудовому порядку позивачу не вдалося вирішити питання щодо повернення гарантійного внеску, позивач вважає, що дії відповідача свідчать про порушення прав та законних інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний інститут проблем управління та фінансових ризиків", котрі підлягають захисту в судовому порядку.

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом, в якому з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просить суд стягнути з Державного бюджету України перерахований гарантійний внесок в розмірі 1 000 000,00 грн сплачений для участі в аукціоні з продажу спеціального дозволу на користування надрами з метою видобування торфу родовища Мак, що знаходиться на території Володимирецького (Вараського - відповідно до Постанови Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" від 17.07.2020 № 807- ІХ) району Рівненської області

Судом встановлено наявність спору щодо повернення гарантійного внеску.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Нормами ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Кодексу України про надра спеціальний дозвіл на користування надрами надається за результатами аукціону (електронних торгів), а за наявності підстав, визначених частиною першою статті 16-2 цього Кодексу, - без проведення аукціону (електронних торгів).

Процедура продажу на аукціоні шляхом проведення електронних торгів спеціального дозволу на користування надрами у межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони визначає Порядок проведення аукціонів з продажу спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 993 від 23.09.2020 (далі - Порядок).

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку гарантійний внесок - платіж, що здійснюється заявником для набуття статусу учасника аукціону шляхом перерахування коштів на рахунок організатора (оператора) електронного майданчика, що зазначається в оголошенні про проведення аукціону.

Положенням абз. 1 п. 32 Порядку визначено, що гарантійний внесок або його частина, що дорівнює ціні реалізації лота (якщо розмір гарантійного внеску більший за ціну реалізації лота), сплачений (сплачена) переможцем, перераховується організатором (оператором) до державного бюджету протягом п`яти робочих днів після опублікування протоколу. Якщо розмір гарантійного внеску більший за ціну реалізації лота, то різниця між частиною, перерахованою до державного бюджету, та сплаченим гарантійним внеском повертається переможцю протягом п`яти робочих днів з дня отримання ним дозволу.

Якщо аукціон не відбувся або лот знято з продажу відповідно до цього Порядку, гарантійний внесок підлягає поверненню учасникам протягом п`яти робочих днів з наступного дня після визнання аукціону таким, що не відбувся, або зняття лота з продажу, крім випадків, передбачених пунктом 30 та абзацом четвертим пункту 34 цього Порядку. У випадках, передбачених пунктом 30 та абзацом четвертим пункту 34 цього Порядку, гарантійні внески учасників перераховуються організатором (оператором) до державного бюджету (абз. 3 п. 32 Порядку).

Спори, пов`язані з проведенням аукціону, вирішуються в судовому порядку (п. 32 Порядку).

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/3087/24 від 05.08.2024 зміненого в частині постановою Північного апеляційного господарського суду по справі № 910/3087/24 від 05.11.2024 позовні вимоги Заступника Генерального прокурора задоволено повністю:

- визнано незаконним та скасовано наказ Державної служби геології та надр України від 14.12.2023 "Про затвердження переліку ділянок надр, спеціальні дозволи на користування якими планується виставити на аукціон (електронні торги)" в частині виставлення на аукціон родовища Мак у Вараському районі Рівненської області.

- визнано недійсними результати електронного аукціону з продажу спеціального дозволу на користування надрами родовища Мак, оформленого протоколом про результати аукціону № SUE001-UA-927 від 04.01.2024 року;

- визнано недійсним договір від 01.02.2024 № 7/1-24 купівлі-продажу на аукціоні спеціального дозволу на користування надрами з метою видобування торфу родовища Мак, яке знаходиться у Вараському районі Рівненської області;

- визнано недійсними результати електронного аукціону з продажу спеціального дозволу на користування надрами родовища Мак, оформленого протоколом про результати аукціону № SUE001-UA-927 від 18.03.2024 року.

Враховуючи наведе, суд дійшов висновку, що відсутні будь-які правові підстави для перерахунку до державного бюджету гарантійного внеску за участь в спірному аукціоні (відповідна підстава відпала), а тому гарантійний внесок підлягає поверненню позивачу.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що цей вид зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 та від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17 зроблено висновок, що:

"предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України".

Системне тлумачення абзацу 1 частини першої статті 216 ЦК України та пункту 1 частини третьої статті 1212 ЦК України свідчить, що: (а) законодавець не передбачив можливість здійснення односторонньої реституції; (б) правила абзацу 1 частини першої статті 216 ЦК України застосовуються тоді, коли відбувається саме двостороння реституція; (в) в тому разі, коли тільки одна із сторін недійсного правочину здійснила його виконання, то для повернення виконаного підлягають застосуванню положення глави 83 ЦК України (висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 396/29/17).

Судом встановлено, що позивач, як учасник електронних торгів, сплатив організатору торгів - ТОВ "СМАРТТЕНДЕР" грошові кошти в якості гарантійного внеску у сумі 1 000 000,00 грн (зазначена сума гарантійного внеску перерахована до державного бюджету), які з урахуванням рішення суду у справі № 910/3087/24 повинні бути повернуті позивачу.

Відповідач заперечує проти задоволення даного позову з огляду на те, що Наказом Державної служби геології та надр України № 179 від 16.04.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародний інститут проблем управління та фінансових ризиків" було позбавлено права на отримання спеціального дозволу на користування надрами відповідно до пункту 30 Порядку, у зв`язку з невнесенням в установлений строк винагороди оператору, через якого переможець аукціону набув право на участь в аукціоні, та не підписанням договору купівлі-продажу дозволу в установлений строк. Наказ опубліковано в системі електронних торгів ProZorro.Продажі.

Враховуючи рішення Господарського суду міста Києва від 15.08.2024 у справі № 910/3087/24, та постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.11.2024 у справі № 910/3087/24, а також положення ст. 216 та 1212 ЦК України, суд відхиляє як безпідставні заперечення відповідача.

Додатково відповідач у відзиві на позовну заяву вказує, що гарантійний внесок в сумі 1 000 000,00 грн було сплачено на рахунок відкритий в Казначействі на ім`я: Головного управління Державної казначейської служби у м. Києві для зарахування надходжень до загального фонду державного бюджету, а тому не можуть бути стягнути з Державної служби геології та надр України.

Головне управління Державної казначейської служби у м. Києві в цій частині підтримує позицію відповідача та у письмових пояснення до позовної заяви зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 45 Бюджетного кодексу України Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету. А тому, на думку третьої особи, позивач повинен був подати до органу Казначейства подання про повернення коштів.

Суд відхиляє заперечення відповідача та третьої особи, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 45 Бюджетного кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

На виконання зазначеної статті Кодексу наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787 затверджений Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, відповідно до п. 3 якого, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті, перерахування компенсації здійснюється Казначейством або головними управліннями Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в Казначействі відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Відповідно до п. 5 порядку № 787 (в редакції на час звернення позивачем до Відділу ДВС) повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування компенсації здійснюється за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Подання подається платником разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

У разі неповернення таких коштів у встановлений законом строк, зокрема внаслідок ненадання органом стягнення відповідного подання (висновку) органу державного казначейства), платник має право на судове оскарження бездіяльності шляхом звернення з позовом про стягнення відповідної суми коштів на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.06.2023 у справі № 913/567/19(913/725/21), у постанові Верховного Суду від 14.12.2022 у справі № 551/1099/21.

Велика Палата Верховного Суду у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №910/23967/16 зауважила, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

При цьому в господарському процесі відповідно до частини четвертої статті 56 ГПК України держава, територіальна громада бере участь у справі через відповідний орган державної влади, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник або представник.

Оцінивши подані докази, в порядку ст. 86 ГПК України, зважаючи на встановлені судом фактичні обставини, суд дійшов висновку, що позовна вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний інститут проблем управління та фінансових ризиків" до Державної служби геології та надр України про стягнення 1 000 000,00 грн з Державного бюджету України є обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Позивач у позовній заяві навів попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, який складається з суми судового збору за подачу позовної заяви у розмірі 15 000,00 грн.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача.

Оскільки, позов задоволено повністю, судовий збір у сумі 15 000,00 грн покладається на відповідача.

Керуючись ст. 56, 58, 73, 74, 76-80, 81, 86, 165, 123, 124, 129, 165, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний інститут проблем управління та фінансових ризиків" (Україна, 33027, Рівненська обл., Рівненський р-н, місто Рівне, вул.Грушевського академіка, будинок 77, офіс 508; ідентифікаційний код: 32296279) 1 000 000,00 грн (один мільйон гривень 00 коп.) гарантійного внеску.

3. Стягнути з Державної служби геології та надр України (Україна, 03057, місто Київ, вул.Цедіка Антона, будинок 16; ідентифікаційний код: 37536031) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний інститут проблем управління та фінансових ризиків" (Україна, 33027, Рівненська обл., Рівненський р-н, місто Рівне, вул.Грушевського академіка, будинок 77, офіс 508; ідентифікаційний код: 32296279) 15 000,00 грн (п`ятнадцять тисяч гривень 00 коп.) судового збору.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 19.05.2025.

Суддя Оксана ГУМЕГА