ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2025 р. Справа№ 922/3505/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Хрипуна О.О.

суддів: Гончарова С.А.

Мальченко А.О.

розглядаючи апеляційну скаргу

Державної служби України з безпеки на транспорті

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.01.2025

у справі № 922/3505/24 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМЕЙЛ - 2012»

до 1. Державної служби України з безпеки на транспорті

2. Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

про стягнення 19 000, 00 грн

ВСТАНОВИВ:

30.10.2024 з Господарського суду Харківської області на адресу Господарського суду міста Києва за підсудністю надійшли матеріали позовної заяви за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМЕЙЛ - 2012» до Державної служби України з безпеки на транспорті та до Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення 19 000, 00 грн. та 31.10.2024 передана судді Демидову В.О. відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що на підставі постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 02.11.2023 № 034954 позивачем сплачено до Державного бюджету України штраф у розмірі 17 000, 00 грн., однак вказана постанова скасована в судовому порядку, у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення з Державного бюджету України 17 000, 00 грн безпідставно отриманих коштів відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.01.2025 у справі № 922/3505/24 позов задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМЕЙЛ -2012» 17 000, 00 грн штрафу, 1 700, 00 грн виконавчого збору, а також 300, 00 грн витрат виконавчого провадження. Стягнуто з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМЕЙЛ -2012» судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що правова підстава сплати позивачем до Державного бюджету України грошових коштів у розмірі 17 000, 00 грн відпала у зв`язку зі скасуванням за рішенням суду постанови Державної служби України з безпеки на транспорті від 02.11.2023 № 034954. Водночас, доказів повернення позивачу грошових коштів в розмірі 17 000, 00 грн матеріали справи не містять, тому місцевий господарський суд дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення з Державного бюджету України на користь позивача 17 000, 00 грн сплаченого штрафу на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державна служба України з безпеки на транспорті звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема скаржник вважає, що в даному випадку грошові кошти сплачені позивачем на підставі постанови Державної служби України з безпеки на транспорті від 02.11.2023 № 034954 можуть бути повернені, як помилково або надміру зараховані до бюджету платежі у спосіб, визначений приписами ч. 2, ст. 45 Бюджетного кодексу України та п.п. 3, 5 Порядку № 787, який покликаний забезпечити збалансованість державного бюджету, оскільки за змістом п. 13, ч. 1, ст. 2 Бюджетного кодексу України таке повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів не є видатком бюджету. Отже на думку скаржника стягнення на користь платника суми сплаченого ним до Державного бюджету України штрафу на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України суперечить приписам наведених норм бюджетного законодавства, адже в такому випадку сплачена сума адміністративно-господарського штрафу продовжуватиме обліковуватися як дохід бюджету за одним видом класифікації доходів бюджету, а стягнення коштів з Державного бюджету України на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України призведе до витрат бюджету за іншою бюджетною програмою. Також скаржник звертає увагу, що правовідносини щодо повернення з Державного бюджету України суми сплаченого адміністративного штрафу існують між позивачем (платником) та Холодногірсько-Новобаварським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, а не Укртрансбезпекою.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 922/3505/24; відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Господарського суду міста Києва від 10.01.2025 у справі № 922/3505/24 до надходження справи з суду першої інстанції.

30.01.2025 супровідним листом № 922/3505/24/506/25 від 28.01.2025 матеріали справи № 922/3505/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2025 апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Господарського суду міста Києва від 10.01.2025 у справі № 922/3505/24 залишено без руху. Вказано на необхідність усунути недоліки апеляційної скарги та надати суду належні докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 10.01.2025 у справі № 922/3505/24 у встановленому порядку та розмірі.

17.02.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано клопотання про відстрочення сплати судового збору до часу розгляду апеляційної скарги по суті.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2025 апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Господарського суду міста Києва від 10.01.2025 у справі № 922/3505/24 залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.

24.02.2025 Державною службою України з безпеки на транспорті на виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2025 подано до суду платіжну інструкцію про сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Господарського суду міста Києва від 10.01.2025 у справі № 922/3505/24, справу № 922/3505/24 за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Господарського суду міста Києва від 10.01.2025 вирішено розглядати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

18.03.2025 через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм чинного законодавства, тому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження).

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Судом першої інстанції справа № 922/3505/24 розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки клопотань про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи не заявлялось, а необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, актом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, старшим державним інспектором Кухарем Є.В. Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області було винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 02.11.2023 № 034954, відповідно до якої за порушення вимог ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» постановлено стягнути з позивача адміністративно-господарський штраф в сумі 17 000, 00 грн. (зв.а.с. 15)

За заявою Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях на примусове виконання Постанови № 034954 від 02.11.2023 Холодногірсько-Новобаварським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 27.12.2023 було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 про стягнення з позивача 17 000, 00 грн суми боргу, а також відповідно до постанови про стягнення виконавчого збору - 1 700, 00 грн виконавчого збору та згідно постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження - 300, 00 грн витрат виконавчого провадження, а всього -19 000, 00 грн. (а.с. 16)

Грошові кошти за виконавчим провадженням № НОМЕР_1 у розмірі 19 000, 00 грн були стягнуті з банківського рахунку позивача 28.02.2024, що підтверджується банківською випискою за 28.02.2024 по рахунку ТОВ «ТРАНСМЕЙЛ-2012», платіжною інструкцією № 3071 від 28.02.2024, призначення платежу «стягнення за ВП № НОМЕР_1 з виконання виконавчого документу: Постанова № 034954 виданий 02.11.2023 документ видав: Державна служба України з безпеки на транспорті. Відділ державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях». (зв.а.с. 18, 19)

28.02.2024 державним виконавцем Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом). (а.с. 19-20)

В подальшому, 08.04.2024 Харківським окружним адміністративним судом у справі № 520/33370/23 винесено рішення, за яким визнано протиправною та скасовано постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 02.11.2023 № 034954. (зв. а.с. 18-19)

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2024 у справі № 520/33370/23 апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті - залишено без задоволення. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 по справі № 520/33370/23 залишено без змін. (зв. а.с. 24-27)

22.08.2024 на адресу Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Товариство надіслало вимогу № 1 про повернення безпідставно отриманих грошових коштів, стягнутих внаслідок відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 27.12.2023 на підставі визнаної в судовому порядку протиправної та скасованої постанови Відділу Державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 034954 від 02.11.2023. (зв. а.с. 30-32)

Згідно трекінгу відправлення № 320 та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вищевказану вимогу Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях отримала 26.08.2024. (а.с. 33-34)

Також ТОВ «ТРАНСМЕЙЛ-2012» направило до Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заяву № 87 від 13.09.2024, що підтверджується квитанцією про відправку, та описом вкладення з вимогою направити до Державної казначейської служби України подання про повернення з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМЕЙЛ-2012» стягнуті за виконавчим провадженням № НОМЕР_1 від 27.12.2023 кошти в загальній сумі 19 000, 00 грн, з яких: 17 000, 00 грн штрафу, 1 700, 00 грн виконавчого збору та 300, 00 грн витрат виконавчого провадження. (зв. а.с. 34-36)

Вказану заяву Холодногірсько-Новобаварський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції отримав 16.09.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення відправлення та тренінгом відправлення № 330. (а.с. 38)

Судом першої інстанції також встановлено, що з відзиву на позовну заяву сформованого відповідачем 2 в системі «Електронний суд» представником було зазначено, що 15.10.2024 державним виконавцем на запит № 87 від 13.09.2024 було надано відповідь про те, що Закон України «Про виконавче провадження» не передбачає порядку повернення боржником суми стягнутих коштів, що підлягали стягненню після винесення постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст. 39 цього Закону, у зв`язку з чим відсутні законні підстави для повернення Холодногірсько-Новобаварським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції стягнутих грошових коштів у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_1.

Отже, спір у даній справі на думку позивача виник у зв`язку з тим, що грошові кошти позивачеві повернуто не було, а тому останній просив стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМЕЙЛ-2012» безпідставно набуті кошти у розмірі 19 000, 00 грн, які складається з 17 000, 00 грн штрафу, 1 700, 00 грн виконавчого збору та 300, 00 грн витрат виконавчого провадження.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що оскільки постанову Державної служби України з безпеки на транспорті від 02.11.2023 № 034954 рішенням суду у справі № 520/33370/23 визнано протиправною та скасовано, то сплачені грошові кошти до Державного бюджету України на підставі вказаної постанови підлягають поверненню.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 Цивільного кодексу України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом ст. 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Як свідчать матеріали справи та було встановлено судом першої інстанції, рішенням Харківського окружного адміністративного суд від 08.04.2024 у справі № 520/33370/23, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2024 у справі № 520/33370/23 визнано протиправною та скасовано постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 02.11.2023 № 034954.

Отже, рішення суду першої інстанції у справі № 520/33370/23 набрало законної сили 09.07.2024.

Таким чином, відповідна правова підстава (постанова Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 02.11.2023 № 034954) для перерахування позивачем коштів, визнана протиправною та скасована у судовому порядку.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки підстава на якій позивачем була сплачена сума штрафу у розмірі 17 000, 00 грн скасована в судовому порядку, то такі кошти утримуються в бюджеті без достатньої правової підстави, у розумінні ст. 1212 Цивільного кодексу України, а відтак сума у розмірі 17 000, 00 грн підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь позивача.

Щодо доводів скаржника стосовно безпідставного застосування в даному випадку ст. 1212 Цивільного кодексу України, колегія суддів зазначає, що аналогічні спірним, правовідносини вже були предметом дослідження Великою Палатою Верховного Суду у справі № 910/5880/21 у постанові від 08.08.2023, в яких зазначено наступне.

Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили. Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету (абз. 1 і 5 п. 5 розділу І Порядку №787).

У випадках, встановлених Конституцією України та законом, особа має право звернутися за захистом цивільного права та інтересу до органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування (ч. 2 ст. 17 Цивільного кодексу України). Рішення, прийняте зазначеними органами щодо захисту цивільних прав та інтересів, не є перешкодою для звернення за їх захистом до суду (абз. 2 ч. 3 ст. 17 Цивільного кодексу України).

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч. 1 та 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України).

У зв`язку з викладеним, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин приписів ст. 1212 Цивільного кодексу України та стягнення 17 000, 00 грн з Державного бюджету України.

Щодо доводів скаржника, що відповідач у даній справі (Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) не є належним відповідачем у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті. Одним із основних завдань Укртрансбезпеки є, зокрема, здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5 (абз. 2 п. 27 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567, у редакції, чинній на момент винесення постанови стосовно Філії).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні, у тому числі господарські, правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у конкретних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах. Інакше кажучи, органи державної влади, насправді, не діють як юридичні особи, навіть якщо вони формально наділені таким статусом, а діють від імені держави, що відповідає за своїми зобов`язаннями державним майном, яким наділяє, зокрема, її органи (постанови від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11 (п. 6.21, 6.22), від 26.02.2019 у справі № 915/478/18 (п. 4.19, 4.20), від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (п. 26), від 15.01.2020 у справі № 698/119/18 (п. 21), від 18.03.2020 у справі № 553/2759/18 (п. 35), від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 (п. 8.5), від 23.11.2022 у справі № 359/3373/16-ц (п. 80), від 15.02.2022 у справі № 910/6175/19 (п. 7.45), від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19 (п. 75), від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 (п. 8.16) і № 922/1830/19 (п. 7.1), від 14.12.2022 у справі № 2-3887/2009 (п. 55), від 12.07.2023 у справі № 757/31372/18-ц (п. 37)).

У судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах.

У державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади (ч. 1 і 2 ст. 326 Цивільного Кодексу України).

Кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч. 2 ст. 2 Цивільного кодексу України), яка діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (ч. 1 ст. 167 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 170 Цивільного кодексу України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення (ст. 174 Цивільного кодексу України).

З огляду на наведені приписи, а також враховуючи те, що поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних правовідносинах, у спорі щодо стягнення суми адміністративно-господарського штрафу, яка утримується на казначейському рахунку органу державної влади без достатньої правової підстави, держава бере участь у матеріальних і процесуальних правовідносинах в особі її органу, який контролює справляння надходжень бюджету за відповідним кодом класифікації доходів бюджету. У спірних правовідносинах таким органом є Укртрансбезпека.

Відповідно до абз. 1, 9 п. 5 розділу І Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету або повернення на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, або перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили. Заява про повернення (перерахування) коштів з бюджету складається та подається платником до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, з платежу, який підлягає поверненню (крім повернення судового збору, за виключенням помилково зарахованого), із обов`язковим зазначенням інформації в такій послідовності: найменування платника (суб`єкта господарювання) (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті) та номер контактного телефону (за згодою), причина повернення (перерахування) коштів з бюджету, найменування банку або небанківського надавача платіжних послуг, місцезнаходження банку (у разі повернення коштів в іноземній валюті (латиницею)), в якому відкрито рахунок отримувача коштів, та реквізити такого рахунка (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), номер карткового рахунка отримувача коштів (за наявності).

У випадках, встановлених Конституцією України та законом, особа має право звернутися за захистом цивільного права та інтересу до органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування (ч. 2 ст. 17 Цивільного кодексу України). Рішення, прийняте зазначеними органами щодо захисту цивільних прав та інтересів, не є перешкодою для звернення за їх захистом до суду (абз. 2 ч. 3 ст. 17 Цивільного кодексу України).

Аналогічні за змістом висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 08.08.2023 в справі № 910/5880/21.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та безпідставними.

Отже, посилання скаржника на те, що позивач мав звернутись до того органу, до якого ним було перераховано кошти, згідно платіжного доручення доданого до справи, а саме до Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не приймаються до уваги, оскільки вони суперечать ст. 45 Бюджетного кодексу України та п. 5 Порядку, де вказано, що Казначейство України за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Зазначені скаржником доводи не приймаються до уваги, оскільки такі обставини не можуть вважатись перешкодою для позивача щодо безпосереднього звернення в суд з позовною заявою про повернення з Державного бюджету помилково сплачених коштів.

Оскільки у цьому спорі органом, який здійснює контроль справляння надходжень бюджету за відповідним кодом класифікації доходів бюджету та за поданням якого мало б здійснюватись повернення коштів, що були помилково сплачені до Державного бюджету України, є Державна служба України з безпеки на транспорті, яка під час розгляду справи в суді першої інстанції не спростувала ані факту помилкового надходження спірної суми на рахунок за кодом класифікації доходів бюджету 21081301, ані відсутності правових підстав для її утримання, ані своєї протиправної бездіяльності щодо звернення до органу Казначейства з відповідним поданням, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було надано скаржнику вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Господарського суду міста Києва від 10.01.2025 у справі № 922/3505/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.01.2025 у справі № 922/3505/24 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 922/3505/24.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Постанова складена 19.05.2025 у зв`язку з перебуванням судді Гончарова С.А. у відпустці з 28.04.2025 - 18.05.2025 та судді Мальченко А.О. з 05.05.2025 - 18.05.2025.

Головуючий суддя О.О. Хрипун

Судді С.А. Гончаров

А.О. Мальченко