ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року Справа № 915/998/24

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Семенчук Н.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання за наявними матеріалами, справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", вул. Шолуденка, буд. 1, м. Київ, 04116

електронна пошта:

представник позивача: Бернацька Олена Володимирівна

електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1

до відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гурт", вул. Потьомкінська, буд. 129-Б, м. Миколаїв, 54003

електронна пошта:

про: стягнення 123 057,25 грн.,

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н від 20.08.2024 (вх.№10012/24 від 20.08.2024) в якій просить суд стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гурт" заборгованості в розмірі 123 057,25 грн. з якої:

- 50 000,00 грн. - основний борг;

- 38 845,67 грн. - пеня;

- 7 589,00 грн. - 3% річних;

- 26 622,58 грн. - інфляційні втрати.

В обґрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору постачання природного газу №2613-НГТ-22 від 11.10.2021 (зі змінами) в частині своєчасної оплати за поставлений позивачем природний газ.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 23.08.2024, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання за наявними матеріалами. Встановлено для сторін процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

На адресу Господарського суду Миколаївської області через систему "Електронний суд" відповідачем подано 2 ідентичних відзиви на позовну заяву, сформованів системі "Електронний суд" 08.09.2024 (вх. № 10743/24 від 09.09.2024 та вх. № 10744/24 від 09.09.2024) в яких просить суд в задоволенні позову в частині стягнення пені в сумі 38 845, 67 грн., 3 % річних в сумі 7 589, 00 грн. та інфляційних втрат в сумі 26 622, 58 грн. відмовити.

В обґрунтування зазначає, що заперечень щодо основної суми боргу у сумі 50 000, 00 грн. не має. Відповідач провів загальні збори у грудні 2022 року для покриття боргів підняв внески на утримання будинку з 6, 20 грн. з 1 м2 до 9, 55 грн. У грудні 2022 року у відповідача перед позивачем за наступні періоди 2022-2023, 2023-2024 опалювального сезону заборгованість відсутня. А з січня 2024 року накопичені кошти в 2023 направлені на погашення заборгованості за спожитий газ березня-жовтня 2022 року не в повному об`ємі.

Відповідач зазначає, що ОСББ має особливий статус, відмінний від інших юридичних осіб, оскільки створюється та функціонує як непідприємницьке товариство згідно окремого спеціалізованого Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", має статус неприбутковості, та не є суб`єктом господарювання, не використовує воду та теплову енергію для власних потреб. Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку є колективним споживачем тобто юридичною особою, що об`єднує споживачів власників жилих та нежилих приміщень у будинку.

Зазначає, що встановлена Кабінетом Міністрів України заборона нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, поширюється на об`єднання співвласників багатоквартирного будинку як юридичну особу, що створена та діє виключно в інтересах фізичних-осіб - власників квартир та приміщень у житловому будинку.

На адресу Господарського суду Миколаївської області через систему "Електронний суд" представником позивача подано відповідь на відзив, сформовану в системі "Електронний суд" 25.09.2024 (вх. № 11514/24 від 25.09.2024) в якій просить суд поновити строк на подання відповіді на відзив та долучити його до матеріалів справи, та врахувати обставини наведені у ній. Клопотання відповідача про відмову у стягненні пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат залишити без задоволення. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування зазначає, що на адресу позивача 09.09.2024 надійшов відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 23.08.2024 позивачу встановлено строк у 5 календарних днів з моменту отримання відзиву на позов надати відповідь на відзив. В той же час, представник позивача адвокат Бернацька Олена перебувала у відпустці з 07.09.2024 по 22.09.2024, тому не могла вчасно підготувати відповідь на відзив, у зв`язку з чим просить суд поновити строк на подання відповіді на відзив та долучити її до матеріалів справи.

Позивач зазначає, що за Договором постачання природного газу постачальником здійснюється постачання природного газу, і не надаються житлово-комунальні послуги. ОСББ на підставі Статуту укладеного із співмешканцями будинку, виконує житлово-комунальну послугу з постачання теплової енергії та гарячої води, використовуючи наявний у будівлі індивідуальний тепловий пункт. Договір постачання природного газу не визначає предметом договору надання будь-якої комунальної послуги визначеної законодавством, постачальник за спірним договором не є виконавцем послуги, а постачальником газу ОСББ, щоб ОСББ міг надати комунальну послугу постачання теплової енергії та гарячої води співмешканцям будинку. ОСББ є юридичною особою, тому відсутні правові підстави стверджувати, що ОСББ відноситься до категорії «побутовий споживач» або «колективний споживач» у спірних правовідносинах постачання природного газу на ринку природного газу.

Вказує, що заборона нараховувати та стягувати неустойку (штраф, пеню), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, не поширюється на правовідносини за спірним договором постачання природного газу укладеного між юридичними особами. Позивач не надавав, а відповідач не отримував житлово-комунальні послуги за Договором постачання природного газу. Спірний договір регулює правовідносини між сторонами в результаті яких позивач, як постачальник, постачає споживачеві - ОСББ природний газ в необхідних для нього обсягах, а ОСББ як споживач зобов`язаний оплатити спожитий газ на умовах договору.

Позивач наголошує, що держава вжила заходів захисту захищених категорій споживачів природного газу, зокрема і населення (побутові споживачі) і виробників теплової енергії - (ОСББ) та забезпечувала його газом за однаковою пільговою ціною 7 583,89 грн за 1 000 куб. м./ 7420 грн/ за 1 000 куб. м.

На адресу Господарського суду Миколаївської області через систему «Електронний суд» представником позивача подано клопотання, сформоване в системі «Електронний суд» 10.10.2024 (вх. № 12216/24 від 10.10.2024) про долучення до матеріалів справи копії наказу від 28.08.2021 № 375-к.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 21.10.2024 у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" в частині поновлення строку на подання відповіді на відзив - відмовлено. Продовжено позивачу строк для подання відповіді на відзив до 25.09.2024 (включно) з власної ініціативи та прийнято її до розгляду.

Згідно з приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013, Папазова та інші проти України від 15.03.2012).

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи необхідність повного та всебічного розгляду справи із забезпеченням принципу змагальності та створення сторонам, які беруть участь у справі, необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, вказана справа розглядалась судом у розумний строк.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

11.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (постачальник) та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Гурт" (споживач) укладено договір № 2613-НГТ-22 постачання природного газу.

Договір підписаний та скріплений печатками сторін.

Доказів визнання недійсним або розірвання договору суду не подано.

У подальшому між споживачем та постачальником укладено 5 додаткових угод, а саме: Додаткову угоду № 2 від 21.12.2021 до договору постачання природного газу від 11.10.2021 № 2613-НГТ-22, Додаткову угоду № 3 від 21.12.2021 до договору постачання природного газу від 11.10.2021 № 2613-НГТ-22, Додаткову угоду № 4 від 06.01.2022 до договору постачання природного газу від 11.10.2021 № 2613-НГТ-22, Додаткову угоду № 4/2 від 26.04.2022 до договору постачання природного газу від 11.10.2021 № 2613-НГТ-22, Додаткову угоду № 5 від 28.11.2022 до договору постачання природного газу від 11.10.2021 № 2613-НГТ-22.

Додаткові угоди підписані та скріплені печатками сторін.

Відповідно до п. 13.1 договору даний договір набирає чинності з дати його укладання і діє до 30 червня 2024 року (включно), а в частині розрахунків до повного їх виконання. Продовження або припинення договору можливе за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до договору.

Відповідно до п. 13.4 договору сторони погодили такий порядок внесення змін до цього договору : усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово у формі додаткової угоди про внесення змін до цього договору та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадків, зазначених у пунктах 13.5 та 13.6 цього договору.

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем для своїх власних потреб, або в якості сировини, а не для перепродажу.

Відповідно до п. 1.3 договору за цим договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00) власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений на митну територію України.

Відповідно до п. 1.4 договору споживач підтверджує та гарантує, що на момент підписання цього договору у споживача є в наявності укладений договір на розподіл природного газу між споживачем та оператором газорозподільної мережі (надалі - Оператор ГРМ) та присвоєний оператором ГРМ персональний ЕІС-код та/або укладений договір транспортування природного газу між споживачем та оператором газотранспортної системі (надалі - Оператор ГТС) та присвоєний оператором ГТС персональний ЕІС-код (якщо об`єкти споживача безпосередньо приєднані до газотранспортної мережі).

Відповідальність за достовірність інформації, зазначеної в цьому пункту, несе споживач.

Відповідно до п. 1.5 договору у разі якщо об`єкти споживача підключені до газорозподільних мереж, розподіл природного газу, який постачається за цим договором, здійснює (ють) оператор (и) газорозподільних мереж, а саме: АТ «Миколаївгаз». З яким (якими) споживач уклав відповідний договір (договори).

Відповідно до п. 2.1 (в редакції додаткової угоди № 2 від 21.12.2021) договору постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з червня 2021 року по червень 2024 року, а саме:

Розрахунковий періодЗамовлений обсяг, тис. куб. м.
Обсяг ІОбсяг ІІЗагальний обсяг
Грудень 202114, 563-14, 563
Січень 202215, 732-15, 732
Лютий 202213, 715-13, 715
Березень 202211, 045-11, 045
Квітень 20223, 117-3, 117
Травень 2022---
Всього58, 172-58, 172

Відповідно до п. 2.1.2 договору на період з червня 2022 року до червня 2023 року та на період з червня 2023 року до червня 2024 року замовлені обсяги визначаються сторонами окремими додатковими угодами до цього договору. У випадку, якщо сторони не узгодили замовлені обсяги газу на зазначені періоди та не підписали відповідні додаткові угоди, постачальник має право розірвати договір в односторонньому порядку. У такому випадку постачальник надсилає рекомендованим листом відповідне письмове повідомлення споживачу про розірвання цього договору, при цьому договір буде вважатися розірваним з дати, визначеної постачальником у такому повідомленні.

Відповідно до п. 2.4 договору перегляд та коригування замовлених споживачем обсягів природного газу за цим договором може відбуватися шляхом підписання сторонами додаткової угоди, в тому числі протягом відповідного розрахункового періоду.

Споживач зобов`язується самостійно контролювати обсяги використання природного газу і своєчасно обмежувати (припиняти) використання природного газу у разі перевищення замовлених обсягів або своєчасно (до кінця відповідного розрахункового періоду) надавати коригування замовлених обсягів за цим договором.

Відповідно до п. 3.5 договору приймання-передачі газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до п. 5.1 договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 06.01.2022) оплата за природний газ за розрахунковий період здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку:

5.1.1. Оплата вартості обсягу природного газу, що фактично був переданий Постачальником у розрахунковому періоді відповідно до акту/актів приймання-передачі природного газу, окрім Обсягу 1 (фіксованого), здійснюється Споживачем в повному об`ємі (100% вартості) до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, в якому було здійснено постачання газу;

5.1.2. Оплата 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу Обсягу І (фіксованого) здійснюється Споживачем до останнього числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, в якому було здійснено постачання газу.

5.1.3. Остаточний розрахунок за фактично переданий у розрахунковому періоді природний газ здійснюється до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому Споживач повинен був сплатити 70 % вартості фактично переданого природного газу Обсягу І (фіксованого).

5.1.4. У разі відсутності акту/актів приймання-передачі, фактична вартість переданого Споживачу природного газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4 пункту 3.5 цього Договору.»

Відповідно до п. 7.1 договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за цим Договором сторонни несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим Договором.

Відповідно до п. 7.2 договору у разі прострочення Споживачем оплати згідно пунктів 5.1 та 8.4 цього Договору, він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 7.6 договору збитки, завдані одній із Сторін внаслідок невиконання (неналежного виконання) іншою Стороною своїх зобов`язань, відшкодовуються винною у невиконанні (неналежному виконанні) Стороною в порядку та розмірі, визначених цим Договором та чинним законодавством України.

Відповідно до додаткової угоди № 5 до договору про постачання природного газу від 11.10.2021 № 2613-НГТ-22 від 28.11.2022:

1. Постачальник та Споживач дійшли взаємної згоди призупинити постачання природного газу за Договором через шість календарних днів (на сьомий день) з дня підписання даної Додаткової угоди.

2. Відновлення постачання природного газу відбувається виключно після підписання Сторонами відповідної додаткової угоди до даного Договору.

3. Зобов`язання Споживача щодо оплати переданого за Договором природного газу залишаються незмінними та обов`язковими для виконання відповідно до умов Договору.

На виконання вимог договору ТОВ "Нафтогаз Трейдинг" (постачальник) передав, а Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гурт" (споживач) прийняв природний газ на загальну суму 481 321, 81 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме:

- акт приймання-передачі природного газу за листопад 2021 року від 30.11.2021 на суму 44 001, 02 грн.;

- акт приймання-передачі природного газу за грудень 2021 року від 31.12.2021 на суму 108 546, 51 грн.;

- акт приймання-передачі природного газу за січень 2022 року від 31.01.2022 на суму 120 843, 03 грн.;

- акт приймання-передачі природного газу за лютий 2022 року від 28.02.2022 на суму 90 739, 69 грн.;

- акт приймання-передачі природного газу за березень 2022 року від 31.03.2022 на суму 95 390, 51 грн.;

- акт приймання-передачі природного газу за квітень 2022 року від 30.04.2022 на суму 831, 23 грн.;

- акт приймання-передачі природного газу за травень 2022 року від 31.05.2022 на суму 860, 62 грн.;

- акт приймання-передачі природного газу за червень 2022 року від 30.06.2022 на суму 3 238, 10 грн.;

- акт приймання-передачі природного газу за липень 2022 року від 31.07.2022 на суму 3 349, 39 грн.;

- акт приймання-передачі природного газу за серпень 2022 року від 31.08.2022 на суму 3 291, 37 грн.;

- акт приймання-передачі природного газу за вересень 2022 року від 30.09.2022 на суму 4 740, 44 грн.;

- акт приймання-передачі природного газу за жовтень 2022 року від 31.10.2022 на суму 5 489, 90 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач частково розрахувався за поставлений позивачем природний газ в розмірі 431 321, 81 грн., що підтверджується інформацією про надходження коштів на рахунки ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдінг" за період з 11.10.2021 по 15.04.2024.

Позивач у позовній заяві зазначає, що за відповідачем рахується заборгованість за поставлений природний газ в розмірі 50 000, 00 грн., що підтверджено відповідачем.

Згідно з приписами ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Між сторонами спору виникли правовідносини з приводу поставки товару (природного газу) на підставі укладеного договору постачання природного газу.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч.1 ст. 693 ЦК України, у випадку, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу.

Відповідачем не оплачено 50 000, 00 грн. вартість одержаного природного газу, яка є правомірно заявленою до стягнення та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, слід зазначити наступне.

Відповідно ч. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказана норма є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд зауважує, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 Господарського процесуального кодексу України, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, позивач відповідно до поданого суду розрахунку нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати в загальному розмірі 26 622, 58 грн., а саме:

- за зобов`язаннями лютого 2022 року за період з 01.05.2022 по 31.01.2024 в розмірі 7 534, 97 грн.;

- за зобов`язаннями березня 2022 року за період з 01.06.2022 по 31.05.2024 в розмірі 17 093, 24 грн.;

- за зобов`язаннями квітня 2022 року за період з 01.07.2022 по 31.05.2024 в розмірі 123, 93 грн.;

- за зобов`язаннями травня 2022 року за період з 01.08.2022 по 31.05.2024 в розмірі 121,41 грн.;

- за зобов`язаннями червня 2022 року за період з 01.09.2022 по 31.05.2024 в розмірі 416,61 грн.;

- за зобов`язаннями липня 2022 року за період з 01.10.2022 по 31.05.2024 в розмірі 360, 41 грн.;

- за зобов`язаннями серпня 2022 року за період з 01.11.2022 по 31.05.2024 в розмірі 265, 27 грн.;

- за зобов`язаннями вересня 2022 року за період з 01.12.2022 по 31.05.2024 в розмірі 346, 45 грн.;

- за зобов`язаннями жовтня 2022 року за період з 01.01.2023 по 31.05.2024 в розмірі 360, 29 грн.

Судом за допомогою програми "IpLex" перевірено нарахування інфляційних втрат за зобов`язаннями лютого 2022 року та визначено, що розмір інфляційних втрат, який підлягає стягненню з відповідача нарахований за період з травня 2022 по грудень 2022 на суму заборгованості 50 439, 25 грн. становить 7 149, 19 грн., за період з січня 2023 по грудень 2023 на суму заборгованості 439, 25 грн. становить 22, 33 грн., а в загальній сумі 7 171, 52 грн.

Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 363, 45 грн. (7 534, 97 грн. - 7 171, 52 грн.) задоволенню не підлягають.

Судом за допомогою програми "IpLex" перевірено нарахування інфляційних втрат за зобов`язаннями березня 2022 року та визначено, що розмір інфляційних втрат, який підлягає стягненню з відповідача нарахований за період з червня 2022 по грудень 2023 на суму заборгованості 95 390, 51 грн. становить 16 048, 50 грн., за період з січня 20224 по квітень 2024 на суму заборгованості 58 198, 95 грн. становить 818, 93 грн., а в загальній сумі 16 867, 43 грн.

Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 225, 81 грн. (17 093, 24 грн. - 16 867, 43 грн.) задоволенню не підлягають.

Судом за допомогою програми "IpLex" перевірено нарахування інфляційних втрат за зобов`язаннями квітня 2022 року та визначено, що розмір інфляційних втрат, який підлягає стягненню з відповідача нарахований за період з липня 2022 по квітень 2024 на суму заборгованості 831, 23 грн. становить 123, 90 грн.

Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 0, 03 грн. (123, 93 грн. - 123, 90 грн.) задоволенню не підлягають.

Судом за допомогою програми "IpLex" перевірено нарахування інфляційних втрат за зобов`язаннями травня 2022 року та визначено, що розмір інфляційних втрат, який підлягає стягненню з відповідача нарахований за період з серпня 2022 по квітень 2024 на суму заборгованості 860, 62 грн. становить 121, 41 грн., позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та арифметично вірними.

Судом за допомогою програми "IpLex" перевірено нарахування інфляційних втрат за зобов`язаннями червня 2022 року та визначено, що розмір інфляційних втрат, який підлягає стягненню з відповідача нарахований за період з вересня 2022 по квітень 2024 на суму заборгованості 3 238, 10 грн. становить 416, 60 грн.

Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 0, 01 грн. (416, 61 грн. - 416, 60 грн.) задоволенню не підлягають.

Судом за допомогою програми "IpLex" перевірено нарахування інфляційних втрат за зобов`язаннями липня 2022 року та визначено, що розмір інфляційних втрат, який підлягає стягненню з відповідача нарахований за період з жовтня 2022 по квітень 2024 на суму заборгованості 3 349, 39 грн. становить 360, 43 грн., але враховуючи принцип диспозитивності стягненню підлягають інфляційні у розмірі 360, 41 грн. які заявлені позивачем в позовній заяві.

Судом за допомогою програми "IpLex" перевірено нарахування інфляційних втрат за зобов`язаннями серпня 2022 року та визначено, що розмір інфляційних втрат, який підлягає стягненню з відповідача нарахований за період з листопада 2022 по квітень 2024 на суму заборгованості 3 291, 37 грн. становить 265, 27 грн., позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та арифметично вірними.

Судом за допомогою програми "IpLex" перевірено нарахування інфляційних втрат за зобов`язаннями вересня 2022 року та визначено, що розмір інфляційних втрат, який підлягає стягненню з відповідача нарахований за період з грудня 2022 по квітень 2024 на суму заборгованості 4 740, 44 грн. становить 346, 45 грн., позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та арифметично вірними.

Судом за допомогою програми "IpLex" перевірено нарахування інфляційних втрат за зобов`язаннями жовтня 2022 року та визначено, що розмір інфляційних втрат, який підлягає стягненню з відповідача нарахований за період з січня 2022 по квітень 2024 на суму заборгованості 5 489, 90 грн. становить 360, 27 грн.

Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 0, 02 грн. (360, 29 грн. - 360, 27 грн.) задоволенню не підлягають.

Отже загальна сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача становить 26 033, 28 грн.

Також, позивач згідно наданого до суду розрахунку нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних в загальному розмірі 7 589, 00 грн., а саме:

- за зобов`язаннями лютого 2022 року за період з 16.04.2022 по 20.01.2024 в розмірі 1 160, 00 грн.;

- за зобов`язаннями березня 2022 року за період з 17.05.2022 по 20.05.2024 в розмірі 5 385, 83грн.;

- за зобов`язаннями квітня 2022 року за період з 16.06.2022 по 20.05.2024 в розмірі 48, 14 грн.;

- за зобов`язаннями травня 2022 року за період з 16.07.2022 по 20.05.2024 в розмірі 47, 73 грн.;

- за зобов`язаннями червня 2022 року за період з 16.08.2022 по 20.05.2024 в розмірі 171, 29 грн.;

- за зобов`язаннями липня 2022 року за період з 16.09.2022 по 20.05.2024 в розмірі 168, 65 грн.;

- за зобов`язаннями серпня 2022 року за період з 18.10.2022 по 20.05.2024 в розмірі 157, 08 грн.;

- за зобов`язаннями вересня 2022 року за період з 16.11.2022 по 20.05.2024 в розмірі 214, 92 грн.;

- за зобов`язаннями жовтня 2022 року за період з 16.12.2022 по 20.05.2024 в розмірі 235, 36 грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та арифметично вірними.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного Кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 Цивільного Кодексу України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського Кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань"..

Відповідно до п. 7.2 договору у разі прострочення Споживачем оплати згідно пунктів 5.1 та 8.4 цього Договору, він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Позивач згідно наданого до суду розрахунку нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню в загальному розмірі 38 845, 67 грн., а саме:

- за зобов`язаннями лютого 2022 року за період з 16.04.2022 по 15.10.2022 в розмірі 10 698, 27грн.;

- за зобов`язаннями березня 2022 року за період з 17.05.2022 по 16.11.2022 в розмірі 22 710, 78 грн.;

- за зобов`язаннями квітня 2022 року за період з 16.06.2022 по 15.12.2022 в розмірі 208, 38 грн.;

- за зобов`язаннями травня 2022 року за період з 16.07.2022 по 15.01.2023 в розмірі 216, 92 грн.;

- за зобов`язаннями червня 2022 року за період з 16.08.2022 по 15.02.2023 в розмірі 816, 18 грн.;

- за зобов`язаннями липня 2022 року за період з 16.09.2022 по 15.03.2023 в розмірі 830, 47 грн.;

- за зобов`язаннями серпня 2022 року за період з 18.10.2022 по 17.04.2023 в розмірі 820, 59 грн.;

- за зобов`язаннями вересня 2022 року за період з 16.11.2022 по 15.05.2023 в розмірі 1 175, 37 грн.;

- за зобов`язаннями жовтня 2022 року за період з 16.12.2022 по 15.06.2023 в розмірі 1 368, 71 грн.

Перевіривши розрахунок пені, суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та арифметично вірними.

При цьому, суд зазначає наступне.

Приписами частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

Саме таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15.02.2018 у справі №467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі №752/15421/17.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Згідно з положеннями частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафних санкцій.

Крім того, при застосуванні положень статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником. Вказані норми не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду і визначальним фактором при зменшенні розміру належної до сплати неустойки є винятковість випадку.

Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій і дане питання вирішується господарським судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №904/12429/16.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 викладено висновок про те, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки, що підлягає стягненню за порушення зобов`язання, а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50% тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частин першої другої статті 233 Господарського кодексу України та частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, тобто у межах судового розсуду.

Зменшення судом неустойки до певного розміру відбувається із визначенням її у конкретній грошовій сумі, що підлягає стягненню, тоді як переведення зменшуваного розміру неустойки у частки, а відповідно і апелювання у спорах про зменшення розміру неустойки такими категоріями, як частка або процент, на який зменшується неустойка, не відображає об`єктивний стан сукупності обставин, які є предметом судового дослідження при вирішенні питання про зменшення неустойки.

При цьому слід звернути увагу, що законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд з цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.

Таким чином, у питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положеннями статті 233 Господарського кодексу України і частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 Господарського процесуального кодексу України.

Такий підхід є усталеним в судовій практиці та застосований, зокрема, в постановах Верховного Суду від 11.07.2023 у справі №914/3231/16, від 10.08.2023 у справі №910/8725/22, від 26.09.2023 у справі №910/22026/21, від 02.11.2023 у справі №910/13000/22, від 07.11.2023 у справі №924/215/23 та від 09.11.2023 у справі №902/919/22.

Отже, на підставі частини третьої статті 551 Цивільного Кодексу України та частини першої статті 233 Господарського Кодексу України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафних санкцій) до їх розумного розміру (постанови Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №902/538/18, від 03.03.2021 у справі №925/74/19, від 24.02.2021 у справі №924/633/20, від 09.08.2023 у справі №921/100/22, від 09.08.2023 у справі №921/100/22 та від 20.04.2023 у справі №904/124/22).

Частина друга статті 233 Господарського кодексу України встановлює, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.

Відтак, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до положень статті 3, частини третьої статті 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

При цьому суд наголошує на відсутності правових підстав для ототожнення інституту зменшення розміру неустойки зі звільненням відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, оскільки зменшення судом розміру штрафних санкцій є лише передбаченим законом проявом обмеження відповідальності боржника за наявності відповідних підстав для цього, що жодним чином не суперечить принципам розумності та справедливості.

За таких обставин, враховуючи, що головною метою неустойки є стимулювання боржника до належного виконання основного зобов`язання і не лише майновий стан боржника може бути підставою для зменшення штрафних санкцій, беручи до уваги відсутність жодного доказу на підтвердження погіршення фінансового стану позивача, виникнення ускладнень у здійсненні ним господарської діяльності чи завдання останньому збитків в результаті прострочення відповідача, суд вважає, що застосування штрафних санкцій не повинно лягати непомірним тягарем для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора, внаслідок чого, користуючись правом, наданим положеннями чинного законодавства, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зменшення належних до сплати сум штрафних санкцій на 50% до 19 422, 84 грн. (38 845,67 грн. - 50%).

Також, на думку суду застосоване судом зменшення не суперечить принципу юридичної рівності учасників спору і не свідчить про явне заниження суми неустойки.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст.ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть

За змістом ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Решта доводів та заперечень сторін судом до уваги не береться, оскільки не спростовують наведених вище висновків.

Ураховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 11, 13, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240, 241, 247, 248, 252 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гурт" (вул. Потьомкінська, буд.129-Б, м. Миколаїв, 54003, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (вул. Шолуденка, буд. 1, м. Київ, 04116, ) основного боргу у розмірі 50 000, 00 грн., пені в розмірі 19 422, 84 грн., 3% річних в розмірі 7 589, 00 грн., інфляційних в розмірі 26 033, 28 грн. та судовий збір у розмірі 2 410,77 грн.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду, у відповідності до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Суддя Н.О. Семенчук