РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.05.2025Справа № 910/3159/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В. В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву

Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі» (49107, місто Дніпро, Запорізьке шосе, будинок 22; ідентифікаційний код 31018149)

до

Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (04080, місто Київ, вулиця Кирилівська, будинок 85; ідентифікаційний код 19480600)

про стягнення 648 428,29 грн,

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі» (далі - ТОВ «ДТЕК високовольтні мережі»/позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (далі - ДПЗД «Укрінтеренерго»/відповідач) про стягнення 648 428,29 грн, у тому числі: 453 088,00 грн - основного боргу, 14 837,22 грн - пені, 29 121,49 грн - 3% річних та 151 381,58 грн - інфляційних втрат, у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, укладеного шляхом підписання заяви-приєднання від 20.12.2018.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 17.03.2025 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

02.04.2025 через систему «Електронний суд» від ДПЗД «Укрінтеренерго» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач визнає позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу, при цьому, заперечує проти задоволення позовних вимог в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, посилаючись на те, що розмір цих нарахувань є значно завищеним, оскільки складає 43% від суми основного боргу, та просить суд зменшити розмір нарахованих штрафних санкцій.

11.04.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі» є оператором системи розподілу (далі - ОСР) електричної енергії, яке діє на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії на території Донецької області та належних товариству електричних мереж, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) згідно постанови від 27.11.2018 року № 1531.

Згідно із п. 1.2.5. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року № 312 зі змінами (в первісній редакції) оператор системи забезпечує на своїй території діяльності недискримінаційний доступ до електричних мереж електропостачальнику, який має намір здійснювати діяльність з постачання електричної енергії споживачам, електроустановки яких приєднані на території діяльності відповідного оператора системи. Оператор системи розподілу укладає договір електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії, зміст якого визначається оператором системи на основі типового договору електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії, який є додатком 4 до цих Правил та укладається з кожним електропостачальником, який звертається до оператора системи.

06.11.2018 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постановою №1344 видано Державному підприємству зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі» звернулося із заявою-приєднання, якою ініційовано приєднання до умов договору електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, розміщеного на сайті ОСР, ДПЗД «Укрінтеренерго».

Ця заява підписана уповноваженим представником електропостачальника 20.12.2018.

За цією заявою-приєднання відповідно до статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, Закону України "Про ринок електричної енергії", Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року № 312, ОСР приєдналося до умов публічного договору електропостачальника ДПЗД «Укрінтеренерго» про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії.

Згідно із пунктами 2.1. та 2.2. договору, оператор системи надає послуги з розподілу/передачі електричної енергії за сукупністю споживачів, які входять до групи постачальника згідно з реєстром за ЕІС-кодами споживачів та їх точками вимірювання. Реєстр ведеться оператором системи розподілу в електронному вигляді. ОСР забезпечує надання послуг з розподілу в обсязі, необхідному та достатньому для виконання постачальником функцій відповідного суб`єкта роздрібного ринку електричної енергії, та надання інших послуг, зокрема з відключення та підключення споживачів. Постачальник здійснює придбання та оплату послуг з розподілу електричної енергії згідно з умовами глави 3 цього договору за сукупністю споживачів постачальника, які згідно з умовами договорів про постачання електричної енергії (комерційних пропозицій постачальника) здійснюють оплату послуг з розподілу електричної енергії у складі вартості (ціни) електричної енергії постачальника, та інших послуг оператора системи розподілу згідно з порядком розрахунків, який є додатком 2 до цього договору.

Відповідно до п. 3.1. договору ціна послуг з розподілу визначається згідно з Порядком встановлення (формування) тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, затвердженим Регулятором. Ціна інших послуг визначається згідно з калькуляціями на підставі Методики розрахунку вартості з підключення електроустановок споживачів до електричних мереж ліцензіата та інших додаткових робіт і послуг, пов`язаних із ліцензованою діяльністю, затвердженої регулятором.

Вартість договору складає вартість послуг з розподілу електричної енергії за сукупністю споживачів постачальника, яким згідно з умовами договорів про постачання електричної енергії (комерційних пропозицій постачальника) послуги з розподілу електричної енергії придбаває постачальник, та вартість інших послуг згідно з договором (п. 3.2. договору).

У пунктах 3.3. та 3.4. договору визначено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата (придбання) послуг з розподілу електричної енергії здійснюється постачальником у формі попередньої оплати, у тому числі плановими авансовими платежами.

Згідно із п. 3.5. договору оплата послуг з розподілу електричної енергії здійснюється постачальником на поточний рахунок оператора системи розподілу.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що оператор системи розподілу має право на отримання від постачальника своєчасної оплати за надані послуги з розподілу (передачі) електричної енергії споживачу, оплату послуг з відключення та підключення об`єктів споживачів постачальника та інших послуг, передбачених порядком розрахунків.

У відповідності до п. 6.6. договору за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених порядком розрахунків, постачальник сплачує ОСР пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, за кожний день прострочення, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком.

Постачальник не несе відповідальності перед ОСР відповідно до вимог п. 6.6. цієї глави, якщо доведе, що порушення виникли з вини ОСР, споживача або внаслідок дії обставин непереборної сили (п. 6.7. договору).

Відповідно до п. 1 додатку № 2 до договору, постачальник оплачує послугу з розподілу оператору систем розподілу, якщо згідно з умовами договору про постачання оплату послуги з розподілу забезпечує постачальник. Вартість послуг оператора системи розподілу за цим договором для постачальника визначається на підставі обсягів електричної енергії і тарифів на розподіл електроенергії оператора системи розподілу на відповідних класах напруги, що затверджені НКРЕКП. На вартість послуг з розподілу електричної енергії нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України.

Оператор системи розподілу надає постачальнику рахунок для оплати планової вартості послуг з розподілу на розрахунковий період по групі споживачів, які обрали спосіб оплати послуг з розподілу постачальником на електронну пошту постачальника (або за письмовим зверненням постачальника іншим прийнятним для сторін способом комунікації) до 12-ї години дня 22-числа місяця, що передує розрахунковому, в електронному вигляді з накладенням кваліфікованого електронного підпису уповноваженої особи ОСР. Постачальник до 25 числа місяця (включно), що передує розрахунковому періоду здійснює попередню оплату вартості послуг з розподілу електричної енергії у розмірі 100% обсягу електроенергії, що підлягає розподілу, розрахованого у відповідності до п. 5.1. цього додатку, на поточний рахунок оператора системи розподілу. Датою здійснення оплати за виставленими оператором системи розподілу постачальнику платіжними документами є дата, на яку оплачена сума коштів зараховується на поточний рахунок ОСР (п. 3 та п. 5.6 додатку № 2 до договору).

Остаточна вартість послуг з розподілу визначається ОСР на підставі місячних обсягів надання послуги з розподілу постачальнику за класами напруги та відповідними тарифами (п. 5.7. додатку № 2 до договору).

У відповідності до умов п. 5.8. додатку № 2 до договору, оплата послуг з розподілу електроенергії здійснюється виключно у грошовій формі на підставі виставлених оператором системи розподілу рахунків, крім розрахунків, проведених відповідно до п. 6 цього додатку.

Остаточний розрахунок за надані послуги постачальник здійснює в розрахунковому місяці на підставі акту наданих послуг, отриманим від оператора системи розподілу до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим (п. 5.9. додатку № 2 до договору).

Пунктом 9 додатку № 2 до договору передбачено, що донараховані суми (за виключенням вартості послуг з розподілу електричної енергії, що сплачується споживачем постачальника безпосередньо оператору системи розподілу за договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії) мають бути сплачені постачальником в 5-денний термін з моменту отримання рахунків від ОСР.

На виконання умов договору позивач надав відповідачу послуги з розподілу електричної енергії на загальну суму 453 088,00 грн, зокрема:

- у січні 2021 року на суму 198 227,81 грн, що підтверджується актом приймання-передачі робіт (послуг) від 31.01.2021;

- у лютому 2021 року на суму 120 630,42 грн, що підтверджується актом приймання-передачі робіт (послуг) від 28.02.2021;

- у березні 2021 року на суму 16 448,69 грн, що підтверджується актом приймання-передачі робіт (послуг) від 31.03.2021;

- у квітні 2021 на суму 16 694,84 грн, що підтверджується актом приймання-передачі робіт (послуг) від 30.04.2021;

- у травні 2021 року на суму 12 588,11 грн, що підтверджується актом приймання-передачі робіт (послуг) від 31.05.2024;

- у червні 2021 року на суму 40 884,13 грн, що підтверджується актом приймання-передачі робіт (послуг) від 30.06.2021;

- у вересні 2021 року на суму 18 651,40 грн, що підтверджується актом приймання-передачі робіт (послуг) від 30.09.2021;

- у жовтні 2021 року на суму 28 962,60 грн, що підтверджується актом приймання-передачі робіт (послуг) від 31.10.2021.

З матеріалів справи вбачається, що акт приймання-передачі робіт (послуг) від 31.01.2021 та рахунок №38/4 від 31.01.2021 за послуги з розподілу електричної енергії за січень 2021 року були направлені позивачем на адресу відповідача за допомогою кур`єрської служби доставки Global Post, що підтверджується експрес-накладною №70125903 та описом вкладення у лист.

За твердженням позивача, акти приймання-передачі робіт (послуг) від 28.02.2021, від 31.03.2021, від 30.04.2021, від 31.05.2024, від 30.06.2021, від 30.09.2021, від 31.10.2021 та рахунки №38/4: від 28.02.2021 за послуги з розподілу електричної енергії за лютий 2021 року, від 31.03.2021 за послуги з розподілу електричної енергії за березень 2021 року, від 30.04.2021 за послуги з розподілу електричної енергії за квітень 2021 року, від 31.05.2021 за послуги з розподілу електричної енергії за травень 2021 року, від 30.06.2021 за послуги з розподілу електричної енергії за червень 2021 року, від 30.09.2021 за послуги з розподілу електричної енергії за вересень 2021 року, від 31.10.2021 за послуги з розподілу електричної енергії за жовтень 2021 року також були направлені на адресу відповідача кур`єрською службою, проте, позивач унеможливлений надати докази такої відправки внаслідок тимчасової окупації м. Маріуполя та проведення активних бойових дій з 24.02.2022 по теперішній час на території Донецької області.

За вказаних обставин, 24.05.2024 позивач повторно надіслав на адресу відповідача акти приймання-передачі робіт (послуг) та рахунки з розподілу електричної енергії за лютий, березень, квітень, травень, червень, вересень, жовтень 2021 року, що підтверджується накладною АТ «Укрпошта» № 192 та описом вкладення у цінний лист.

Проте, відповідач оплату за послуги з розподілу електричної енергії за січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, вересень, жовтень 2021 року не здійснив, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 453 088,00 грн, що також не заперечується ДПЗД «Укрінтеренерго».

Отже, внаслідок неналежного виконання ДПЗД «Укрінтеренерго» зобов`язань з оплати за послуги з розподілу електричної енергії за вказаний вище період, ТОВ «ДТЕК Високовольтні мережі» звернулося до суду з цим позовом про стягнення із відповідача заборгованості у розмірі 453 088,00 грн, а також пені у сумі 14 837,22 грн, 3% річних у розмірі 29 121,49 грн та інфляційних втрат у сумі 151 381,58 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

11.06.2017 року набрав чинності Закон України «Про ринок електричної енергії», який визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

Згідно із ч. 4 ст. 46 Закону України «Про ринок електричної енергії» оператор системи розподілу надає послуги з розподілу електричної енергії на підставі договорів про надання послуг з розподілу. Договори про надання послуг з розподілу є публічними договорами приєднання та укладаються на основі типових договорів, форма яких затверджується Регулятором.

Частиною 2 ст. 46 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що оператор системи розподілу має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надані послуги з розподілу електричної енергії та інші послуги, надані на ринку електричної енергії.

Розподіл електричної енергії та забезпечення перетікання реактивної електричної енергії за своєю сутністю є послугами, що надаються оператором системи розподілу.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до положень частини першої статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Судом вище встановлено, що на виконання умов договору електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії позивач протягом січня, лютого, березня, квітня, травня, червня, вересня, жовтня 2021 року надав відповідачу послуги з розподілу електричної енергії на загальну суму 453 088,00 грн, що підтверджується актами здачі-приймання робіт від 31.01.2021 на суму 198 227,81 грн, від 28.02.2021 на суму 120 630,42 грн, від 31.03.2021 на суму 16 448,69 грн, від 30.04.2021 на суму 16 694,84 грн, від 31.05.2024 на суму 12 588,11 грн, від 30.06.2021 на суму 40 884,13 грн, від 30.09.2021 на суму 18 651,40 грн, від 31.10.2021 на суму 28 962,60 грн.

Проте, відповідач оплату за послуги з розподілу електричної енергії за вказані вище періоди не здійснив, внаслідок чого у ДПЗД «Укрінтеренерго» утворилась заборгованість у розмірі 453 088,00 грн, що підтверджується матеріалами справи.

Більше того, у відзиві на позовну заяву ДПЗД «Укрінтеренерго» позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 453 088,00 грн визнало у повному обсязі.

Частиною 4 статті 191 ГПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 453 088,00 грн є обґрунтованими, відповідно, підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення із відповідача пені у розмірі 14 837,22 грн, нарахованої на заборгованість, що виникла у січні 2021 року, за період з 04.03.2021 по 04.09.2021, а також 3% річних у розмірі 29 121,498 грн та інфляційні втрати у розмірі 151 381,58 грн, нарахованих на заборгованість, що виникла у січні 2021 року за період 04.03.2021 по 21.02.2025, а також на суму боргу, яка виникла у лютому-червні та вересні-жовтні 2021 року, за період з 04.06.2024 по 21.02.2025.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно із ч. 1 ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Так, у відповідності до п. 6.6. договору за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених порядком розрахунків, постачальник сплачує ОСР пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, за кожний день прострочення, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж в ст. 232 ГК України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином шести місяців.

Крім того, суд враховує, що згідно із постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 25.02.2022 № 332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану» постановлено, що на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування надано настанови зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії.

Отже, з позовних матеріалів вбачається, що позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 14 837,22 грн, нарахованої на заборгованість, яка виникла у січні 2021 року на суму 198 227,81 грн, за період з 04.03.2021 по 04.09.2021, що відповідає наведеним вище положеннями постанови регулятора та умовам договору.

Отже, суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені, та встановив, що її обчислення здійснено позивачем арифметично вірно, що має наслідком задоволення цієї вимоги.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З позовних матеріалів вбачається, що позивачем заявлено до стягнення 3% річних та інфляційні втрати, нараховані на заборгованість, яка виникла у січні 2021 року за період 04.03.2021 по 21.02.2025, а також на суму боргу, яка виникла у лютому-червні та вересні-жовтні 2021 року, за період з 04.06.2024 по 21.02.2025.

Суд також перевірив надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, і встановив, що при їх обчисленні позивачем допущено арифметичні помилки. Разом із тим, оскільки нараховані позивачем суми не перевищують сум, обчислених судом, ці вимоги також підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз зазначених приписів свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 вказала, зокрема, про те, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання (пункт 8.38 постанови).

Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності.

При цьому, ДПЗД «Укрінтеренерго» не надало суду будь-яких доказів на підтвердження скрутного фінансового становища підприємства.

За таких обставин, перевіривши доводи відповідача про зменшення пені та 3% річних за несвоєчасну оплату за надані послуги з розподілу електричної енергії, суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх зменшення, оскільки відповідачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження.

Крім того, суд зазначає, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09.02.2021 року у справі № 520/17342/18, від 19.06.2019 року у справі № 703/2718/16-ц (провадження №14-241цс19), від 19.06.2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження №14-591цс18), від 13.11.2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження №12-105гс19) та від 13.03.2020 року у справі № 902/417/18 (провадження №12-79гс19).

З аналізу положень статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України вбачається, що ними передбачено право суду на зменшення штрафних санкцій (штрафу, пені), в той час як стягнення інфляційних втрат не є штрафними санкціями, зокрема неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми (постанови Верховного Суду від 31.07.2019 року у справі № 910/3692/18, від 27.04.2018 року у справі № 908/1394/17 та від 22.01.2019 року у справі № 905/305/18).

З огляду на наведене, у суду відсутні правові підстави для зменшення розміру інфляційний втрат.

Відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі» задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (04080, місто Київ, вулиця Кирилівська, будинок 85; ідентифікаційний код 19480600) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі» (49107, місто Дніпро, Запорізьке шосе, будинок 22; ідентифікаційний код 31018149) 453 088 (чотириста п`ятдесят три тисячі вісімдесят вісім) грн 00 коп. - заборгованості, 14 837 (чотирнадцять тисяч вісімсот тридцять сім) грн 22 коп. - пені, 29 121 (двадцять дев`ять тисяч сто двадцять одну) грн 49 коп. - 3% річних, 151 381 (сто п`ятдесят одну тисячу триста вісімдесят одну) грн 58 коп. - інфляційних втрат та 7 781 (сім тисяч сімсот вісімдесят одну) грн 14 коп. - судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Суддя Віта БОНДАРЧУК