ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"19" травня 2025 р.м. ХарківСправа № 922/4074/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохоров С.А.

при секретарі судового засідання Кончаренко В.Ю.

та за участю:

представник заявниці - Цимбал А.А. в режимі відеоконференції

арбітражний керуючий - Бігдан О.А. в режимі відеоконференції

представника ТОВ "Факторинг Партнерс" - Левицька А.В.

розглянувши заяву ТОВ "Факторинг Партнерс" з грошовими вимогами до боржника у справі

за заявою ОСОБА_1
про визнання банкрутом ОСОБА_1

керуючий реструктуризацією - арбітражний керуючий Бігдан Олексій Антонович

кредитори:

АТ "СЕНС БАНК"

АТ "Перший Український міжнародний банк"

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою суду від 10.02.2025 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність громадянки України - ОСОБА_1 (боржниця) ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Призначено керуючим реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_1 арбітражного керуючого Бігдана Олексія Антоновича (свідоцтво 1106 №190 від 11.06.2013).

На адресу господарського суду після офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 надійшла заява ТОВ "Факторинг Партнерс" (вх. № 6589 від "14" березня 2025 р.) з грошовими вимогами до боржника ОСОБА_1 в розмірі 220 983,90 грн заборгованості та 4 844,80 грн судового збору, розгляд якої відкладено судом на 05.05.2025 протокольною ухвалою, постановленою в попередньому засіданні 07.04.2025.

Вказану заяву було призначено до розгляду в попередньому засіданні на 07.04.2025.

31.03.2025 боржницею було подано відзив (вх. №7961) на заяву ТОВ "Факторинг Партнерс" в якому вона не визнає вимоги.

31.03.2025 керуючим реструктуризацією подано повідомлення (вх. №8026) про розгляд грошових вимог ТОВ "Факторинг Партнерс" згідно якого арбітражним керуючим не визнані вимоги, як такі, що не підтверджені належними доказами в частині отримання боржницею коштів.

07.04.2025 кредитором подано відзиви (вх. №8533 та вх. №8534) на повідомлення про розгляд його вимог.

Попереднє засідання у справі було відкладено на 05.05.2025.

21.04.2025 від боржниці надійшли додаткові пояснення (вх. №9837) щодо вимог ТОВ "Факторинг Партнерс".

В попередньому засіданні у справі було оголошено перерву до 19.05.2025 для подання кредитором доказів видачі боржниці коштів.

19.05.2025 ТОВ "Факторинг Партнерс" заявив клопотання (вх. №11945) в якому просить суд витребувати у ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» заяви, боржника на видачу готівки, та платіжного документу про отримання боржником грошових коштів на виконання умов договору №758515; Відкласти судове засідання.

Представник боржниці заперечувала проти задоволення клопотання кредитора.

Вирішуючи зазначене клопотання, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ГПК України - учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно ч. 2 ст. 80 ГПК України - позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

В даному випадку кредитор мав подати всі докази, що підтверджують його вимоги саме разом з поданням заяви про такі грошові вимоги.

ТОВ "Факторинг Партнерс" звернувся до суду з заявою про грошові вимоги до боржниці 14.03.2025. Вказана заява не містила клопотань про витребування будь - яких доказів.

В свою чергу й клопотання, подане кредитором 19.05.2025 не містить обґрунтованих причин неможливості його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від заявника.

Суд зазначає, що для запобігання необґрунтованих вимог до боржника та порушень цим прав його кредиторів до доведення обставин, пов`язаних із виникненням заборгованості боржника-банкрута, пред`являються підвищені вимоги доказування.

Обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами у справах про банкрутство покладено законодавцем саме на заявника грошових вимог, а предметом спору в цьому випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження вимог кредитором-заявником.

Враховуючи, що клопотання ТОВ "Факторинг Партнерс" про витребування доказів заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення.

Щодо можливості відкладення судового засідання, суд звертає увагу на те, що згідно абз. 1 ч. 2 ст. 47 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого ч. 1 ст. 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна у попередньому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 Кодексу України з процедур банкрутства - попереднє засідання суду проводиться не пізніше 60 днів з дня відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

В свою чергу провадження у справі про неплатоспроможність громадянки України - ОСОБА_1 (боржниця) ІНФОРМАЦІЯ_1 , було відкрито судом 10.02.2025.

Строк проведення попереднього засідання вже двічі було продовжено ухвалами суду від 07.04.2025 та від 05.05.2025.

Тобто, судом було надано достатньо часу для подання кредитором доказів в підтвердження його вимог, або звернення до суду з відповідним клопотання про витребування доказів.

Як вказано у Рішенні Конституційного суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

В частині 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вказує на те, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Таким чином, суд не вбачає підстав для відкладення попереднього засідання та вважає за можливе розглянути вимоги ТОВ "Факторинг Партнерс" за поданими до матеріалів справи доказами.

Розглянувши заяву ТОВ "Факторинг Партнерс" з грошовими вимогами до боржниці з урахуванням поданих арбітражним керуючим повідомлення та заперечень боржниці, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.113 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Згідно абз. 1 ч. 2 ст. 47 Кодексу України з процедур банкрутства у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого ч. 1 ст. 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

Завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів, які можуть підтверджуватися або первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору.

Як вбачається з заяви Кредитора, він стверджує про укладення між Боржником та ТОВ «Слон кредит» договору №758515 про надання споживчого кредиту (далі Кредитний договір), згідно умов якого ТОВ «Слон кредит» надано Боржнику грошові кошти в розмірі 93 750,00грн, в тому числі 75 000,00грн. для користування; 18 750,00грн. для сплати процентів за перший день користування кредитом, строком до 24.11.2025р. із сплатою 85% річних за користування кредитом.

Надалі 31.01.2025р. між ТОВ «Слон кредит» та ТОВ «Факторинг партнерс» був укладений Договір надання послуг з факторингу №31012025, відповідно до якого ТОВ «Слон кредит» відступило свої права вимоги, зокрема, за Кредитним договором. Як стверджує Кредитор, сума відступлення за Кредитним договором склала 220 983,90 грн., в тому числі 91 140,6грн. заборгованість за тілом кредиту; 129 843,30грн. - відсотки за користування кредитом.

Як вбачається з умов пункту 2.1 Кредитного договору, кошти кредиту надаються Боржнику Товариством шляхом їх виплати/видачі/утримання: - у розмірі 75 000,00грн. на користь Товариства за реквізитами транзитного рахунку в ТОВ «Слон кредит», з подальшою видачею Боржнику в готівковому порядку через каси відділень Кредитного посередника;

- у розмірі 18 750,00грн. на користь Товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом.

До заяви Кредитора, в якості доказу надання ТОВ «Слон кредит» кредитних коштів у власність Боржника, долучена копія платіжної інструкції №1158 від 24.11.2024р. Як вбачається з інструкції, наведений документ підтверджує перерахування грошових коштів, в розмірі 75 000,00грн., з одного рахунку ТОВ «Слон кредит», на інший рахунок того ж товариства - ТОВ «Слон кредит».

Одночасно, Кредитором не надано належних доказів подальшого отримання Боржником грошових коштів в розмірі 75 000,00грн., згідно умов Кредитного договору.

Крім того, Кредитором до його заяви не надано доказів перерахування з одного рахунку ТОВ «Слон кредит», на інший рахунок того ж товариства грошових коштів в розмірі 18 750,00грн., які, згідно умов договору, є цільовим наданням кредитних коштів Боржнику для сплати відсотків за перший день користування кредитом.

В свою чергу, представник боржниці в засіданнях суду зазначала, що в своїй заяві про неплатоспроможність не визначався сам факт отримання коштів та укладання договору кредиту, а зазначалася інформація про наявні зобов`язання боржниці, що була отримана нею з Бюро кредитних історій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення.

У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанови Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №914/2404/19, від 28.01.2021 у справі №910/4510/20).

Таким чином для запобігання необґрунтованих вимог до боржника та порушень цим прав його кредиторів до доведення обставин, пов`язаних із виникненням заборгованості боржника-банкрута, пред`являються підвищені вимоги.

Сутність підвищеного стандарту доказування у справах про банкрутство полягає, зокрема, в такому:

- перевірка обґрунтованості та розміру вимог кредиторів здійснюється судом незалежно від наявності розбіжностей щодо цих вимог між боржником та особами, які мають право заявляти відповідні заперечення, з одного боку, та кредитором, що заявив грошові вимоги до боржника, з іншого боку;

- при визнанні вимог кредиторів у справі про банкрутство слід виходити з того, що визнаними можуть бути лише вимоги, щодо яких подано достатні докази наявності та розміру заборгованості;

- під час розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство визнання боржником або арбітражним керуючим обставин, якими кредитор обґрунтовує свої вимоги (ч. 1 ст. 75 ГПК України), саме по собі не звільняє іншу сторону від необхідності доведення таких обставин в загальному порядку

Заявлені у справі про банкрутство грошові вимоги можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (висновки наведені у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі №915/535/17, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 10.02.2020 у справі №909/146/19, від 27.02.2020 у справі №918/99/19).

Розглядаючи кредиторські вимоги суд в силу приписів статей 45 - 47 КУзПБ має належним чином дослідити сукупність поданих заявником доказів (договори, накладні, акти, судові рішення, якими вирішено відповідний спір тощо), перевірити їх, надати оцінку наявним у них невідповідностям (за їх наявності), та аргументам, запереченням щодо цих вимог з урахуванням чого з`ясувати чи є відповідні докази підставою для виникнення у боржника грошового зобов`язання (див. висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 10.02.2020 у справі №909/146/19, від 27.02.2020 у справі №918/99/19, від 29.03.2021 у справі №913/479/18).

Системний аналіз цих приписів засвідчує, що законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом розгляду в цьому випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником.

Запроваджений законодавцем підвищений стандарт доказування у справах про банкрутство для кредиторів приводить у випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог до прийняття рішення судом про відмову у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів.

Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (ст. 76 ГПК України), допустимості (ст. 77 ГПК України), достовірності (ст. 78 ГПК України) та вірогідності (ст. 79 ГПК України).

Не надання кредитором належних доказів подальшого отримання Боржником від ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" грошових коштів в розмірі 75 000,00грн., згідно умов Кредитного договору, заперечення боржницею факту такого отримання, свідчить про безпідставність вимог ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" .

Додатково суд також зазначає, що відповідно до ч.ч.1, 2 ст.18 закону України «Про споживче кредитування», відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит здійснюється відповідно до цивільного законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Кредитодавець, який відступив право вимоги за договором про споживчий кредит новому кредитору, зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит новому кредитору повідомити споживача у спосіб, визначений частиною першою статті 25 цього Закону та передбачений договором про споживчий кредит, про такий факт та про передачу персональних даних споживача, а також надати інформацію про нового кредитора (найменування, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, місцезнаходження, інформацію для здійснення зв`язку - номер телефону, адресу, адресу електронної пошти). Зазначений обов`язок зберігається за новим кредитором у разі подальшого відступлення права вимоги за відповідним договором.

Як вбачається з заяви Кредитора, ним не додано до заяви доказів повідомлення Боржнику про укладення між ТОВ «Слон кредит» та Кредитором договору факторингу, що свідчить про порушення під час укладення договору факторингу приписів ст.18 закону України «Про споживче кредитування», та призводить до висновку про безпідставність заявлених вимог.

Крім того, як вбачається з документів, долучених до заяви, серед останніх наявний розрахунок заборгованості від 24.02.2025р., складений ТОВ «Слон кредит», згідно якого розмір заборгованості Боржника за Кредитним договором станом на 24.11.2024р. встановлений в розмірі 235 075,9грн., в тому числі 73 537,65грн. заборгованість за кредитом; 16 816,95грн. заборгованість за процентами за видачу кредиту 16 816,95грн.; 143 935,30грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Також наявний розрахунок заборгованості від 24.02.2025р., складений ТОВ «Факторинг партнерс», згідно якого встановлений розмір заборгованості Боржника за Кредитним договором станом на 24.02.2025р., в розмірі 220 983,90грн., в тому числі 91 140,60грн. - заборгованість за кредитом; 129 843,30грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Отже, наведені розрахунки протирічать один одному у визначені суми заборгованості Боржника за Кредитним договором. Крім того, розрахунок заборгованості з боку ТОВ «Слон кредит» складений 24.02.2025р., тобто, без належних правових підстав, якщо брати до уваги твердження Кредитора про укладення 31.01.2025р. договору факторингу. В свою чергу, розрахунок заборгованості з боку ТОВ «Факторинг партнерс» не містить підпису уповноваженої особи Кредитора.

Наведене призводить до висновку про невизначеність суми заборгованості (та її складових) Боржника, відступленої ТОВ «Слон кредит» на користь ТОВ «Факторинг партнерс» на підставі договору факторингу, що також свідчить про безпідставність заявлених вимог Кредитора.

В свою чергу кредитор має подати розрахунок оформлений відповідно до вимог законодавства.

Суд зазначає, що до матеріалів справи не надано первинних бухгалтерських документів, що підтверджують наявність заборгованості, зокрема виписок по кредиту, довідки про стан заборгованості, не надано належного (розгорнутого) розрахунку заборгованості, з нормативно-правовим обґрунтуванням та посиланням на умови договору із зазначенням усіх складових (суми кредиту, дати його отримання, тощо; дат сплати відсотків по кредиту; дати виникнення прострочки та її суми по кожному фінансовому зобов`язанню (кредит, відсотки, тощо); період та розмір прострочки, в т.ч. у відсотковому співвідношенні до суми, яка підлягала погашенню; тощо), даний розрахунок станом на 28.02.2025 рік не містить підпису та печатки уповноваженої особи, а отже, розрахунок оформлений не належним чином саме кредитором, який заявив грошові вимоги - ТОВ «Факторинг партнерс».

Щодо наданих додаткових документів кредитором слід зазначити, що надана таблиця обчислення загальної вартості кредиту не підписана Ковальовою Т.В., протокол підтверджує підписання договору факторингу між первісним кредитором та фактором, але не спростовує ряд інших порушень здійснених фактором, зокрема щодо повідомлення Боржника про укладення відступу права грошової вимоги.

Разом з тим, відповідно до правової позиції, висловленої у Постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 01.02.2023 р. у справі № 199/7014/20: «При визначенні розміру заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх та оцінити у сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю чи частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Встановивши, що на підтвердження наявності в особи заборгованості за кредитними договорами кредитор надав лише відомості щодо загального розміру несплаченого кредиту, відсотків та комісії, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми погашеного позичальником тіла кредиту, відсотків та комісії по кожному платіжному періоду, що, з урахуванням задоволення вимоги зустрічного позову про часткову недійсність пункту договору, фактично позбавляє суд можливості навести у рішенні свій розрахунок заборгованості, суди дійшли висновку щодо відсутності підстав для задоволення первісного позову в частині стягнення з відповідача боргу за спірним кредитним договором».

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що у матеріали справи не надано достатньо доказів, які б підтверджували факт виникнення зобов`язань перед кредитором, а також не були надані документи, що підтверджують факт надання кредиту та умов його погашення.

Відсутність таких документів ставить під сумнів правомірність вимог кредитора.

Надані виписки не відповідають вимогам законодавства, вони не містять посилання на відповідний договір, не містять даних відповідальної особи, не містять розрахунок заборгованості по кредиту. Отже, не є належними документами, які підтверджує заборгованість.

У зв`язку з наведеними обставинами, грошові вимоги ТОВ «Факторинг партнерс» до Ковальової Т.В. не підлягають визнанню, оскільки вони не мають належного правового та документального обґрунтування.

Керуючись статтями 47, 113, 122, 123 Кодексу України з процедур банкрутства, статтями 73-74, 76, 77, 80, 81, 86, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання ТОВ "Факторинг Партнерс" вх. №11945 від 19.05.2025 про витребування доказів.

Відмовити в задоволенні заяви ТОВ "Факторинг Партнерс" з грошовими вимогами вх. №6589 від 14.03.2025.

Відхилити грошові вимоги ТОВ "Факторинг Партнерс" повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття - 19.05.2025.

Ухвала не може бути оскаржена окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання.

Ухвалу підписано - 21.05.2025.

Суддя Прохоров С.А.