ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/4852/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.,

при секретарі судового засідання: Фещук В.М.,

за участю представників:

від Приватного акціонерного товариства "Фарлеп-Інвест" Мельниченко Н.О.,

від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Филатова,92" участі не брали,

розглянувши апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Филатова,92"

на рішення Господарського суду Одеської області від 22.01.2025, прийняте суддею Литвиновою В.В., м. Одеса, повний текст складено 23.01.2025,

у справі №916/4852/24

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Фарлеп-Інвест"

до відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Филатова,92"

про визнання договору укладеним

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 р. Приватне акціонерне товариство "Фарлеп-Інвест" звернулося з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Филатова,92", в якому просило визнати укладеним між сторонам договір з доступу до інфраструктури об`єкта будівництва з додатками у редакції, наведеній у прохальній частині позовної заяви.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю ухилення відповідача від укладення з позивачем договору з доступу до інфраструктури об`єкта будівництва, обов`язковість укладення якого встановлена чинним законодавством, що свідчить про наявність правових підстав для визнання зазначеного договору укладеним в судовому порядку.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 04.11.2024 відкрито провадження у справі №916/4852/24.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 22.01.2025 у справі №916/4852/24 (суддя Литвинова В.В.) позов задоволено; визнано укладеним між Приватним акціонерним товариством "Фарлеп-Інвест" та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Филатова,92" договір з доступу до інфраструктури об`єкта будівництва з додатками, які додані до позовної заяви окремо, в табличному більш коректному вигляді та у наведеній в резолютивній частині рішення редакції; стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Филатова,92" на користь Приватного акціонерного товариства "Фарлеп-Інвест" 2422,40 грн судового збору.

Судове рішення мотивоване тим, що відмова відповідача, який здійснює управління спільним майном співвласників, від укладення договору з доступу до інфраструктури об`єкта будівництва є безпідставною та такою, що порушує права позивача, оскільки Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Филатова,92" не доведено наявності визначених статтею 16 Закону України "Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку електронних комунікаційних мереж" підстав для відмови від укладення зазначеного договору, у той час як відмова з інших підстав, ніж вказані у цій статті, заборонена.

Не погодившись з ухваленим рішенням, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Филатова,92" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 22.01.2025 у справі №916/4852/24 скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наголошує на тому, що Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Филатова,92" не є належним відповідачем у даній справі, оскільки управління багатоквартирним будинком здійснюється останнім через тріаду його органів управління, вищим з яких є загальні збори, на яких лише співвласники шляхом прийняття рішення можуть розпорядитися своїм правом користування спільним майном, а тому за відсутності відповідного рішення загальних зборів апелянт не має права укладати договори з третіми особами, у тому числі і договір з доступу до інфраструктури об`єкта будівництва з позивачем. Крім того, скаржник стверджує про те, що багатоквартирний будинок за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Філатова, 92 не перебуває на балансі відповідача.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В. від 10.03.2025 у справі №916/4852/24 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 25.03.2025.

У відзиві на апеляційну скаргу б/н від 18.03.2025 (вх.№920/25/Д3 від 18.03.2025) Приватне акціонерне товариство "Фарлеп-Інвест" просить апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Филатова,92" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 22.01.2025 у справі №916/4852/24 без змін, посилаючись на те, що наявність/відсутність на балансі відповідача багатоквартирного будинку не є належною підставою для відмови від укладення договору з доступу до інфраструктури об`єкта будівництва, тим більше, що управління спільним майном співвласників здійснюється саме об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному чинним законодавством та загальними зборами, у зв`язку з чим апелянт виступає належним відповідачем у цій справі.

25.03.2025 до суду апеляційної інстанції від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Филатова,92" надійшли пояснення до апеляційної скарги б/н та б/д (вх.№920/25/Д4 від 25.03.2025), в яких скаржник стверджує про відсутність у позивача права вимагати укладення договору з доступу до інфраструктури об`єкта будівництва та про неналежність відповідача у даній справі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.04.2025 призначено справу №916/4852/24 до розгляду на 28.04.2025 о 12:00.

Протокольною ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.04.2025 вирішено розглянути апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Филатова,92" на рішення Господарського суду Одеської області від 22.01.2025 у справі №916/4852/24 поза межами строку, встановленого частиною першою статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, достатній для забезпечення можливості реалізації учасниками процесу відповідних процесуальних прав з урахуванням запровадженого в Україні воєнного стану, та оголошено у судовому засіданні у даній справі перерву до 15:30 год 21.05.2025.

У судовому засіданні 21.05.2025 представник Приватного акціонерного товариства "Фарлеп-Інвест" висловив заперечення проти задоволення апеляційної скарги; представник Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Филатова,92" участі не брав, хоча був належним чином сповіщений про дату, час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи.

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до пунктів 1.1, 2.2 статуту Приватного акціонерного товариства "Фарлеп-Інвест", затвердженого рішенням позачергових загальних зборів акціонерів, оформленим протоколом №3/2023 від 28.12.2023, дане товариство є юридичною особою, одним з основних напрямків діяльності якої є надання телекомунікаційних послуг, в тому числі послуг фіксованого місцевого, міжміського, міжнародного, комп`ютерного зв`язку, послуг цифрового телебачення, інших послуг мультисервісних мереж та інших електронних додаткових (супутніх) послуг.

Згідно з витягом з реєстру постачальників електронних комунікаційних мереж та послуг №104-1059/104 від 20.02.2023 Приватне акціонерне товариство "Фарлеп-Інвест" включено до цього реєстру за №1593.

В адресованому Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку "Филатова,92" листі №93/0324 від 19.09.2024 позивач висловив пропозицію щодо укладення договору з доступу до інфраструктури об`єкта будівництва (багатоквартирного будинку №92 по вулиці Академіка Філатова у місті Одесі) для забезпечення можливості надання електронних комунікаційних послуг і отримання таких послуг мешканцями цього будинку. До вказаного листа позивачем було додано два примірники проекту відповідного договору з додатками, а також схему з підключення до об`єкта будівництва.

Вищенаведений лист було надіслано відповідачеві засобами поштового зв`язку (листом з описом вкладення) та отримано останнім 23.09.2024, про що свідчить роздруківка трекінгу з сайту "Укрпошта" про відстеження даного поштового відправлення.

Приватне акціонерне товариство "Фарлеп-Інвест" зазначає, що ні відповіді на свій лист-пропозицію №93/0324 від 19.09.2024, ні підписаний зі сторони відповідача примірник договору з доступу до інфраструктури об`єкта будівництва з додатками позивачем отримано не було, у зв`язку з чим останній стверджує, що відмова Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Филатова,92" від укладення такого договору, враховуючи пряму вказівку закону на обов`язковість його укладення власником (володільцем) інфраструктури об`єкта доступу, є безпідставною, неправомірною та такою, що порушує його права, як оператора електронних комунікаційних послуг, що стало підставою для звернення до місцевого господарського суду з позовом у цій справі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача, який здійснює управління спільним майном співвласників, від укладення договору з доступу до інфраструктури об`єкта будівництва є безпідставною та такою, що порушує права позивача, оскільки Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Филатова,92" не доведено наявності визначених статтею 16 Закону України "Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку електронних комунікаційних мереж" підстав для відмови від укладення зазначеного договору, у той час як відмова з інших підстав, ніж вказані у цій статті, заборонена.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком Господарського суду Одеської області про задоволення позову з огляду на наступне.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

В силу частин третьої, четвертої, сьомої статті 179 Господарського кодексу України укладання господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: - вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; - примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; - типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд вправі задовольнити позов про спонукання укласти договір лише у разі, якщо встановить, що існує правовідношення, в силу якого сторони зобов`язані укласти договір, але одна із сторін ухилилася від цього. При цьому, у справі має бути доведено наявність відповідного правовідношення, а саме: прямого законодавчого обов`язку відповідача щодо укладення договору.

Саме такий правовий висновок викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.10.2018 у справі №910/15590/17.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про електронні комунікації" постачальники електронних комунікаційних мереж та/або послуг мають право, в тому числі на установлення технічних засобів електронних комунікацій у приміщеннях, що належать їм на належних правових підставах, з дозволу власника приміщення та розміщення на елементах інфраструктури об`єктів будівництва, транспорту та електроенергетики технічних засобів електронних комунікацій на договірних засадах у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з частиною п`ятою статті 25 Закону України "Про електронні комунікації" доступ до елементів інфраструктури об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики, кабельної каналізації електрозв`язку, будинкової розподільної мережі, що не перебувають у власності постачальників електронних комунікаційних послуг та/або мереж для розгортання загальнодоступних електронних комунікаційних мереж, здійснюється відповідно до Закону України "Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку електронних комунікаційних мереж".

Статтею 4 Закону України "Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж", який є спеціальним нормативно-правовим актом у сфері надання доступу до інфраструктури об`єктів для розташування технічних засобів телекомунікацій, передбачено, що забезпечення доступу до інфраструктури об`єкта доступу здійснюється за такими принципами: 1) державне регулювання доступу до інфраструктури об`єкта доступу; 2) доступ до інфраструктури об`єкта доступу виключно на договірній основі; 3) забезпечення недискримінаційного доступу замовника до інфраструктури об`єкта доступу з метою користування ним; 4) доступність та відкритість інформації щодо можливості доступу до інфраструктури об`єкта доступу; 5) забезпечення надання доступу до інфраструктури об`єкта доступу на строк не менше строку надання телекомунікаційних послуг споживачам; 6) ефективне користування інфраструктурою об`єкта доступу, доступ до якого є обмеженим.

Положеннями частини першої статті 16 Закону України "Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку електронних комунікаційних мереж" унормовано, що доступ до інфраструктури об`єкта доступу здійснюється на підставі договору з доступу між власником інфраструктури об`єкта доступу та замовником, що укладається відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Ухилення від укладення договору з доступу є порушенням цього Закону. Спори, пов`язані з ухиленням від укладення договору з доступу, вирішуються в судовому порядку (абзац 2 частини третьої статті 16 Закону України "Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку електронних комунікаційних мереж").

Отже, в силу вимог Закону України "Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж" доступ до інфраструктури об`єкта доступу здійснюється на підставі договору з доступу, укладеного з власником інфраструктури об`єкта доступу, а відтак у спірних правовідносинах має місце наявність у відповідача прямого законодавчого обов`язку щодо укладення даного виду правочину.

За умовами частини другої статті 16 Закону України "Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку електронних комунікаційних мереж" укладення договору з доступу здійснюється після видачі замовнику технічних умов з доступу та погодження власником інфраструктури об`єкта доступу проектної документації з доступу. Підставою для укладення договору з доступу є письмове звернення замовника, підписане уповноваженою належним чином його посадовою особою (представником), до якого додаються два примірники таких документів: 1) проектна документація з доступу до інфраструктури об`єкта доступу (засвідчені замовником копії проектної документації з доступу); 2) проект договору з доступу.

Згідно з абзацом 1 частини третьої статті 16 Закону України "Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку електронних комунікаційних мереж" укладення договору з доступу здійснюється сторонами у строк, що не може перевищувати один місяць з дня надходження власникові інфраструктури об`єкта доступу документів, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 16 Закону України "Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку електронних комунікаційних мереж" власник інфраструктури об`єкта доступу може відмовити замовнику в укладенні договору з доступу з таких підстав: 1) звернення щодо укладення договору з доступу підписано не уповноваженою належним чином посадовою особою (представником) замовника або складено з порушенням відповідних правил надання доступу до інфраструктури об`єкта доступу; 2) встановлена законом або чинним судовим рішенням, що набрало законної сили, заборона щодо укладення договору з доступу; 3) ліквідація (знищення) або розібрання (демонтаж) окремих елементів інфраструктури об`єкта доступу після надходження до власника цієї інфраструктури об`єкта доступу звернення про укладення договору з доступу; 4) ненадання замовником документів, передбачених частиною другою статті 16 цього Закону. Відмова в укладенні договору з доступу з інших підстав, ніж визначені у цій статті, забороняється.

У пункті 42 Розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку електронних комунікаційних мереж" визначено, що під час дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-IX, та протягом одного року з дня його припинення чи скасування надання замовнику доступу до інфраструктури об`єкта доступу здійснюється без розроблення і видачі технічних умов з доступу та проектної документації з доступу.

Таким чином, вищенаведені норми чинного законодавства у своїй сукупності свідчать про те, що обов`язок укладення договору з доступу до інфраструктури об`єкта будівництва, беручи до уваги дію в Україні воєнного стану з 24.02.2022, виникає у власника інфраструктури об`єкта доступу (відповідача) після письмового звернення замовника (позивача), яке підписане уповноваженою посадовою особою (представником) останнього та до якого додаються два примірники проекту договору з доступу.

Як зазначалося вище, 23.09.2024 Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Филатова,92" засобами поштового зв`язку було отримано адресований останньому лист-пропозицію Приватного акціонерного товариства "Фарлеп-Інвест" №93/0324 від 19.09.2024 щодо укладення договору з доступу до інфраструктури об`єкта будівництва (багатоквартирного будинку №92 по вулиці Академіка Філатова у місті Одесі) для забезпечення можливості надання електронних комунікаційних послуг і отримання таких послуг мешканцями будинку. До цього листа позивачем було додано два примірники проекту відповідного договору, а також схему з підключення до об`єкта будівництва.

У частині третій статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони у процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту, за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Отже, даний принцип забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладення тягаря доказування на сторони.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Колегія суддів наголошує на тому, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами.

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.06.2020 у справі №920/528/19.

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 Господарського процесуального кодексу України, втрачає сенс.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у матеріалах справи відсутні та відповідачем до місцевого господарського суду не подано жодного належного у розумінні процесуального закону доказу на підтвердження існування будь-якої з виключного переліку обставин, які відповідно до частини четвертої статті 16 Закону України "Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку електронних комунікаційних мереж" є підставою для відмови власника інфраструктури об`єкта доступу в укладенні договору з доступу.

Враховуючи вищевикладене, Південно-західний апеляційний господарський суд погоджується з висновком Господарського суду Одеської області про наявність правових підстав для задоволення позову та, як наслідок, визнання укладеним між сторонами договору з доступу до інфраструктури об`єкта будівництва з додатками, які додані до позовної заяви окремо, в табличному більш коректному вигляді, та у редакції, наведеній у резолютивній частині оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Стосовно доводів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Филатова,92" про те, що останнє не є належним відповідачем у цій справі, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами частини другої статті 382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Частиною першою статті 9 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" встановлено, що управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками.

За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" об`єднання співвласників багатоквартирного будинку юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна; співвласники багатоквартирного будинку власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.

З аналізу наведених положень чинного законодавства вбачається, що власниками багатоквартирних житлових будинків, до інфраструктури яких замовник бажає отримати доступ для надання електронних комунікаційних послуг, є його співвласники на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку, які створили об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, або управитель, визначений власником (співвласниками) у встановленому законом порядку.

Таким чином, оскільки відповідно до положень Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" управління спільним майном співвласників здійснюється саме об`єднанням в порядку, визначеному законом, що не заперечується відповідачем, апеляційний господарський суд зазначає, що позивач правомірно звернувся з позовом про визнання договору з доступу до інфраструктури об`єкта будівництва укладеним у цій справі саме до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Филатова,92", адже останнє, як власник інфраструктури об`єкта доступу, виступає належним відповідачем за заявленими Приватним акціонерним товариством "Фарлеп-Інвест" вимогами.

Аналогічна правова позиція щодо звернення з відповідними вимогами саме до власника об`єкта доступу об`єднання співвласників багатоквартирного будинку або до управителя, у разі коли йому надані такі повноваження від співвласників, викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема, у справах №916/1886/18 та №916/2598/18.

Посилання апелянта на те, що багатоквартирний будинок за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Філатова, 92 не перебуває на балансі відповідача, як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються, оскільки обставина наявності/відсутності на балансі Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Филатова,92" вказаного багатоквартирного будинку не може бути підставою для відмови від укладання договору з доступу до інфраструктури об`єкта будівництва відповідно до норм чинного законодавства. Перебування майна на балансі означає, що це майно обліковується на бухгалтерському обліку юридичної особи, яка має право на його використання та несе відповідальність за нього. Недоліки ведення бухгалтерського обліку відповідача не можуть впливати на можливість укладення ним, як власником (володільцем) об`єкта доступу, договору, обов`язковість укладення якого встановлена чинним законодавством.

У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах (правова позиція Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16).

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

В силу статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Одеської області норм права при ухваленні рішення від 22.01.2025 у справі №916/4852/24 не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового акту колегія суддів не вбачає.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Филатова,92" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 22.01.2025 у справі №916/4852/24 без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Филатова,92".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 22.05.2025.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя К.В. Богатир

Суддя Л.В. Поліщук