ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2025 Справа № 914/380/25

За позовом: Акціонерного товариства «Акціонерний банк «Радабанк», м. Дніпро,

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю «ВПВ Захід», с. Наконечне Друге Львівська область

до відповідача 2: ОСОБА_1 , с. Наконечне Друге Львівська область

про солідарне стягнення 2 235 086, 51 грн

Суддя Манюк П.Т.

За участю секретаря Амбіцької І.О.

Представники учасників справи:

від позивача: не з`явився;

від відповідача 1: ОСОБА_2 представник;

від відповідача 2: ОСОБА_1 .

Акціонерне товариство «Акціонерний банк «Радабанк» звернулось в Господарський суд Львівської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВПВ Захід» та ОСОБА_1 про солідарне стягнення 2 235 086, 51 грн за кредитним договором від 21.09.2023 № 11423/ЮКР-579/0.

Ухвалою від 18.02.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та підготовче судове засідання призначено на 10.03.2025.

Ухвалою суду від 10.03.2025 підготовче судове засідання відкладено на 14.04.2025. Ухвалою суду від 14.04.2025 підготовче судове засідання відкладено 12.05.2025.

У підготовче судове засідання 12.05.2025 представник позивача не з`явився, 07.03.2025 через систему Електронний суд подав заяву про зменшення позовних вимог, яка судом була прийнята, та заяву про проведення судового засідання за відсутності представника позивача.

Представники відповідачів в підготовче судове засідання з`явились, позовні вимоги визнали, надали докази часткового погашення боргу, 09.05.2025 через систему Електронний суд відповідач 1 подав клопотання про розстрочення виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ГПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. При цьому, згідно з ч. 4 ст. 191 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. У випадку, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи те, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, в судовому засіданні 12.05.2025 справу розглянуто по суті, оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення у справі.

Позиція позивача.

Акціонерне товариство «Акціонерний банк «Радабанк» (надалі позивач, банк, кредитор) звернулось в Господарський суд Львівської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВПВ Захід» (надалі відповідач 1, позичальник) та ОСОБА_1 (надалі відповідач 2, поручитель) про солідарне стягнення 2 235 086, 51 грн за кредитним договором від 21.09.2023 № 11423/ЮКР-579/0.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 21.09.2023 між ним та відповідачем 1 було укладено кредитний договір № 11423/ЮКР-579/0 (надалі кредитний договір) та на виконання умов якого банком переховано на рахунок відповідача 3 500 000, 00 грн. Також на виконання кредитного договору між позивачем та відповідачем 2 було укладено договір поруки від 21.09.2023 № 11423/ЮКР-579/0-П1 (надалі договір поруки).

Як стверджує позивач, свої зобов`язання за кредитним договором він виконав належним чином, проте відповідач 1 не повернув суму отриманих коштів за кредитним договором, у зв`язку із чим у нього утворилась заборгованість у розмірі 2 102 000, 00 грн.

Позивач звертався до відповідача з вимогою погасити заборгованість у добровільному порядку, однак така вимога залишена відповідачем без виконання.

Зазначені обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом про солідарне стягнення 2 185 086, 51 гривень (з врахування клопотання про зменшення розміру позовних вимог), з яких 2 102 000, 00 грн заборгованості за тілом кредиту, 83 068, 51 грн заборгованості за процентами.

Позиція відповідача 1.

В судовому засіданні 12.05.2025 та в надісланому на адресу суду клопотанні відповідач 1 не заперечує факту укладення кредитного договору, отримання від позивача на свій рахунок коштів у розмірі 3 500 000, 00 грн, існування заборгованості з повернення отриманих коштів та визнає позовні вимоги у повному обсязі.

Також відповідачем 1 долучено до матеріалів справи докази часткової сплати заборгованості у розмірі 50 000, 00 грн.

У зв?язку зі скрутним фінансовим становищем товариства, яке підтверджується звітом та балансом про фінансові результати, відповідач 1 подав заяву про розстрочення виконання судового рішення, строком на дванадцять місяців шляхом сплати рівними частинами по 182 090, 55 грн в місяць.

Позиція відповідача 2.

У судовому засіданні 12.05.2025 відповідач 2 визнав позовні вимоги у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення, окрім того підтримав клопотання відповідача 1 про розстрочення виконання рішення на 12 місяців у зв`язку зі скрутним фінансовим становищем товариства.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника відповідача 1 та відповідача 2, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити повністю, виходячи із таких мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог частини 1 статті 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як передбачено статтею 174 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Згідно з ч. 2 ст. 345 ГК України, кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Судом встановлено, що між акціонерним товариством «Акціонерний банк «Радабанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВПВ Захід» укладено кредитний договір від 21.09.2023 № 11423/ЮКР-579/0.

Відповідно до умов пункту 1.1. кредитного договору, кредитор зобов`язується надати позичальнику кредит в сумі 3 500 000, 00 гривень з сплатою процентів у розмірі базової процентної ставки, яка розрахована як UIRD (3m) + 9 % процентів річних, що на дату укладення цього кредитного договору становить 23, 23 % процентів річних.

Компенсаційна процентна ставка за кредитом на дату укладення цього договору встановлена на рівні 9 % процентів річних та є незмінною протягом строку дії цього договору.

Розрахунок та умови застосування базової та компенсаційної ставки викладені в п. п. 3.11, 3.12 договору.

Компенсаційна та базова ставка за цим договором розраховуються відповідно до Порядку надання фінансової державної підтримки суб`єктам малого та середнього підприємництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2020 № 28.

У випадку припинення надання Фондом державної підтримки з дати виявлення Банком та/або Фондом будь-якого з фактів, що вказаний в п. 23 Порядку, позичальник самостійно сплачує процентну ставку, яка розраховується як базова процентна ставка + 5 % процентів річних.

Пункт 1.2 кредитного договору встановлює кінцевий термін погашення кредиту « 23» січня 2025 року та графік погашення кредиту починаючи з 30.11.2023 року.

Відповідно до п. 3.1 кредитного договору, кредитні кошти призначені на/для поповнення обігових коштів. Видача кредиту на вищезазначені цілі здійснюється шляхом перерахування всієї суми кредиту або окремої частини на поточний рахунок позичальника чи шляхом перерахування суми кредиту за реквізитами, вказаними в заяві позичальника про видачу кредитних коштів з урахуванням вимог п. 1.1. та п. 1.2 кредитного договору.

Відповідно до п. 3.3 кредитного договору, датою повного погашення кредиту вважається дата зарахування на відповідні рахунки кредитора:

- кредиту у розмірі фактичної заборгованості,

- нарахованих/обчислених процентів, комісійний винагород, неустойки, визначених цим договором.

Пунктом 3.4 кредитного договору визначено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту кожного дня, починаючи з дати надання кредиту на суму непогашеної заборгованості за кредитом згідно з методом «факт/факт».

Стаття 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюються договором.

У межах строку кредитування, визначеного п. 1.1. цього договору, з врахуванням встановленого графіку погашення кредиту за цим договором (у випадку його встановлення), позичальник сплачує проценти за користування кредитними коштами в розмірі базової процентної ставки власними коштами. При дотриманні позичальником умов програми та умов цього договору компенсаційна процентна ставка складає 9 % процентів річних.

Позичальник сплачує проценти в розмірі нарахованої базової процентної ставки одночасно з зарахуванням на рахунок позичальника компенсації з ескроу рахунку Фонду в рахунок часткової компенсації (оплати) базової процентної ставки за кредитом. Банк має право самостійно списувати нараховані проценти з рахунків позичальника згідно п. 11 договору (договірне списання).

Пунктом 3.6 кредитного договору встановлено, що при порушенні позичальником строку погашення кредиту або його частини відповідно до графіку, встановленого у п.1.2. цього договору, наступного робочого дня сума заборгованості, що не погашена у встановлений п. 1.2. цього договору строк, вважається простроченою, а на суму простроченої заборгованості нарахування процентів здійснюється з розрахунку: базова процентна ставка + 5 % (п`ять) річних.

Підвищена процентна ставка нараховується починаючи з дня виникнення такого порушення та закінчуючи днем погашення простроченої суми кредиту (день погашення простроченої суми кредиту не враховується). Такий розмір процентної ставки є іншим розміром процентів (ст. 625 ЦК України), що встановлений цим договором в разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання по поверненню кредиту та/або його частини (в т.ч. після настання кінцевого терміну повернення заборгованості відповідно до п.1.2. договору), який погоджений сторонами;

У випадку такого збільшення розміру процентної ставки сторони домовилися, що таке збільшення не є зміною умов цього договору та/або зміною процентної ставки за цим договором, що здійснюється кредитором в односторонньому порядку, і, відповідно, не потребує укладення окремого договору про внесення змін до цього договору. Про зміну процентної ставки банк повідомляє позичальника в порядку, визначеному п. 12.2 договору.

Повним погашенням простроченої заборгованості вважається приведення заборгованості за кредитом у відповідність до п. 1.2 цього договору. При порушенні позичальником зобов`язань по погашенню процентів, комісійних винагород згідно умов цього договору, кредиту відповідно до пункту 1.2. цього договору, позичальник додатково до суми погашення кредиту, процентів, нарахованих за процентною ставкою, зазначеною в п. 3.6. цього договору, зобов`язаний на вимогу банку, сплатити штрафні санкції, передбачені розділом 9 цього договору та нести відповідальність за порушення грошового зобов`язання відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 3.7. кредитного договору, у разі невиконання позичальником зобов`язань по оплаті процентів, комісійних винагород або частки кредиту відповідно до умов цього договору, термін погашення кредиту вважається таким, що настав, в день, вказаний в повідомленні, направленому кредитором позичальнику згідно з пунктом 7.7 договору та позичальник зобов`язаний не пізніше вказаного дня погасити кредит, сплатити проценти за фактичний час користування кредитом, комісійну винагороду та обчислену кредитором неустойку, а також інші платежі, що вказані в договорі.

Відповідно до п. 9.1. кредитного договору, за порушення строків погашення кредиту, процентів, комісійних винагород за користування кредитом, передбачених у т.ч. пунктами 1.2., 1.3., 3.5., 6.4. даного договору, позичальник зобов`язується сплатити на користь та на вимогу кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, нарахованої на суму простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу. День усунення порушення не включається при розрахунку пені.

Як встановлено судом та не заперечується відповідачами, рішення про отримання кредитних коштів було прийнято уповноваженим органом управління ТзОВ «ВПВ Захід», на підтвердження чого до матеріалів справи долучено рішення єдиного учасника ТзОВ «ВПВ Захід» від 28.08.2023, а також клопотання ТзОВ «ВПВ Захід» від 28.08.2023 на отримання кредиту.

Окрім цього, судом встановлено, що позичальник не виконав належним чином зобов`язання по своєчасному та повному поверненню кредиту, cплати процентів за кредитним договором, чим порушив умови пунктів 1.2., 6.1., 6.4. кредитного договору.

Позивач звернувся до відповідача-1 з вимогою від 30.01.2025 вих. № 602-1/02-4/2025 про оплату заборгованості за кредитним договором, однак відповідач-1 вимогу не виконав.

Заборгованість позичальника ТзОВ «ВПВ ЗАХІД» за Кредитним договором від 21.09.2023№ 11423/ЮКР-579/0 станом на 07.02.2025 становила 2 235 086, 51 грн, а саме:

- прострочена заборгованість по кредиту: 2 102 000, 00 грн.;

- прострочена заборгованість по процентах: 133 086, 51 грн.

Також, судом встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника перед кредитором, 21.09.2023 між кредитором, позичальником та ОСОБА_1 (поручитель) було укладено договір поруки № 11423/ЮКР-579/0-П1.

Відповідно до п. 1.1 договору поруки, поручитель зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником його боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов`язань. Поручитель та позичальник відповідають перед кредитором як солідарні боржники, кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до позичальника, так і до поручителя, чи до обох одночасно.

Пунктом 1.2.2 договору поруки передбачено, що боргові зобов`язання це зобов`язання позичальника перед кредитором щодо повернення суми кредиту, плати за користування кредитом (проценти, комісії), штрафних санкцій (пені, штрафи), витрат (судові, поштові, відрядження та інші) та збитків кредитора у зв`язку з невиконанням позичальником своїх зобов`язань перед кредитором за кредитним договором.

Відповідно до п. 2.1. договору поруки поручитель зобов`язаний: 2.1.1. у випадку невиконання позичальником зобов`язань перед кредитором за кредитним договором здійснити виконання боргових зобов`язань в обсязі, заявленому кредитором, протягом 7 (семи) днів з дати отримання письмової вимоги кредитора. Погашення здійснюється поручителем шляхом перерахування в безготівковій формі або шляхом внесення готівкових коштів на рахунок IBAN № НОМЕР_1 в АТ «АБ «Радабанк».

Пункт 2.1.2. договору поруки встановлює, що у разі невиконання позичальником забезпеченого порукою зобов`язання повністю або частковою відповідати перед кредитором як солідарний боржник всім майном на яке, згідно з чинним законодавством України, може бути звернено стягнення.

Згідно з п. 2.3. договору поруки кредитор має право: 2.3.1. у випадку невиконання позичальником зобов`язань перед кредитором за кредитним договором, заявити поручителю вимогу про погашення заборгованості.

Поручитель та позичальник залишаються зобов`язаними перед кредитором до того моменту поки зобов`язання за кредитним договором не будуть виконанні у повному обсязі (п.4.6. договору поруки).

Стаття 553 ЦК України передбачає, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Одночасно ст. 554 ЦК України встановлює правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Пункт 1 статті 543 Цивільного кодексу України встановлює, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

На виконання вимог п. 2.1 договору поруки, позивач звернувся до відповідача-2 з вимогою від 30.01.2025 вих. № 603-1/02-4/2025 про сплату заборгованості за кредитним договором, однак відповідач-2 вимогу не виконав.

Враховуючи, що ні позичальник, ні поручитель не виконали грошові зобов`язання за кредитним договором від 21.09.2023 № 11423/ЮКР-579/0 у повному обсязі, що не заперечується відповідачами та підтверджується матеріалами справи, суд вважає зменшені позовні у розмірі 2 102 000, 00 грн заборгованості по тілу кредиту та 83 086, 51 грн заборгованість за відсотками, такими, що підлягають задоволенню.

Щодо клопотання представника відповідача про розстрочення виконання судового рішення, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Розстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду щодо сплати загальної суми боргу частинами. Надання розстрочки судом полягає у визначенні розміру щомісячних платежів з метою погашення всієї суми боргу, визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку сплати останнього платежу на підставі розстрочки рішення має бути виконано повністю.

Закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.06.2013 № 5-пр/2013 вказав, що розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Підставою для відстрочення, розстрочення, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи. При цьому, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 917/138/16.

Заява відповідача про розстрочення виконання рішення суду на один рік з дня ухвалення такого рішення обґрунтована наявністю обставин, які унеможливлюються здійснення одноразової повної оплати заборгованості за кредитним договором з огляду на скрутне фінансове становище підприємства.

Слід зазначити, що обов`язковою умовою надання розстрочення є, зокрема, не тільки обставини, підтверджені належними доказами щодо об`єктивної неможливості виконати рішення суду у строк, які до того ж, мають бути винятковими, але й реальна можливість виконання такого рішення в подальшому.

Суд звертає увагу на ту обставину, що при вирішенні питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, оскільки невиконання рішення суду порушує також і матеріальні інтереси позивача, що може призвести до негативних наслідків для нього.

Суд, надавши оцінку обставинам, які покладено в основу заявленого клопотання про розстрочення виконання судового рішення та які на думку заявника є виключними для розстрочення рішення суду, встановив, що відповідачем 1 здійснювалось часткове погашення заборгованості, окрім цього відповідачами визнаються позовні вимоги у повному обсязі та надані докази на підтвердження відсутності можливості здійснити одноразову повну оплату боргу.

Частиною 1 ст. 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Стаття 79 ГПК України визначає, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на вказані вище обставини суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог (з урахуванням зави про зменшення позовних вимог), що підлягають до задоволення повністю.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони відповідно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача з урахуванням вимог ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки чинним законодавством не передбачено можливість солідарного стягнення судового збору, останній покладається на кожного з відповідачів у рівних частинах в розмірі 6 555, 22 грн.

Відповідно до приписів ст. 7 Закону України «Про судовий збір», повернення позивачеві з державного бюджету судового збору у зв`язку із зменшенням позовних вимог та у зв`язку із визнанням позову відповідачами, буде здійснено судом після надходження на адресу суду відповідної заяви позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

вирішив:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВПВ Захід» (81032, Львівська обл., Яворівський р-н, село Наконечне Друге, вул. Молодіжна, будинок 21, ) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Радабанк» (49000, м. Дніпро, вул. Володимира Мономаха, буд. 5 ) суму в розмірі 2 185 086, 51 грн з яких:

- 2 102 000, 00 грн основного боргу

- 83 086, 51 грн заборгованість за процентами.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВПВ Захід» (81032, Львівська обл., Яворівський р-н, село Наконечне Друге, вул. Молодіжна, будинок 21, ) на користь Акціонерного товариства «Радабанк» (49000, м. Дніпро, вул. Володимира Мономаха, буд. 5 ) 6 555, 26 грн судового збору.

4. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Радабанк» (49000, м. Дніпро, вул. Володимира Мономаха, буд. 5 ) 6 555, 26 грн судового збору.

5. Розстрочити виконання судового рішення в частині стягнення суми в розмірі 2 185 086, 51 грн на 12 місяців, шляхом солідарної сплати Товариством з обмеженою відповідальністю «ВПВ Захід» (81032, Львівська обл., Яворівський р-н, село Наконечне Друге, вул. Молодіжна, будинок 21, ) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Радабанк» (49000, м. Дніпро, вул. Володимира Мономаха, буд. 5 ):

- до 31.05.2025 суми в розмірі 182 090, 55 грн;

- до 30.06.2025 суми в розмірі 182 090, 55 грн;

- до 31.07.2025 суми в розмірі 182 090, 55 грн;

- до 31.08.2025 суми в розмірі 182 090, 55 грн;

- до 30.09.2025 суми в розмірі 182 090, 55 грн;

- до 31.10.2025 суми в розмірі 182 090, 55 грн;

- до 30.11.2025 суми в розмірі 182 090, 55 грн;

- до 31.12.2025 суми в розмірі 182 090, 55 грн;

- до 31.01.2026 суми в розмірі 182 090, 55 грн;

- до 28.02.2026 суми в розмірі 182 090, 55 грн;

- до 31.03.2026 суми в розмірі 182 090, 55 грн;

- до 30.04.2026 суми в розмірі 182 090, 55 грн.

6. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 16 травня 2025 року.

Суддя Манюк П.Т.