У Х В А Л А

15 травня 2025 року м. Чернігівсправа № 927/101/25

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Моцьора В.В., розглянувши у попередньому судовому засіданні матеріали справи

за заявою кредитора: Приватного підприємства «АДЛЄР», ,

юридична адреса: вул. Заболотного Академіка, 150А, м. Київ, 03860;

поштова адреса: вул. Авіаторів, буд. 9, м. Житомир, 10007

боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Сапфір-Агротех", ,

вул. Дружби, буд. 18, с. Хоробичі, Гророднянський район, Чернігівська область, 15122

про відкриття провадження у справі про банкрутство

за участю представників учасників справи:

арбітражний керуючий Косякевич С.О. (поза межами приміщення суду),

від ФГ «Сапфір-М.М.»: Забарін А.Ф. (поза межами приміщення суду)

від ГУ ДПС у Полтавській області: Гайдар І.В. (поза межами приміщення),

від приватного виконавця: Коверзнев Д.В.,

від боржника: Пода В.В.

У судовому засіданні відповідно до ч.6 ст.233 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

УСТАНОВИВ:

07.02.2025 до Господарського суду Чернігівської області надійшла заява Приватного підприємства «АДЛЄР» про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Сапфір-Агротех", яка ухвалою суду від 12.02.2025 прийнята до розгляду, підготовче засідання призначено на 26.02.2025 на 09:30 (в режимі відеоконференції).

Ухвалою суду від 26.02.2025 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Сапфір-Агротех"; визнано грошові вимоги кредитора Приватного підприємства «АДЛЄР» () у сумі 1 359 436,27грн, з якої 1 257 156,27грн основного боргу, 30 280,00грн - витрати зі сплати судового збору та 72 000,00 грн - витрати на авансування винагороди арбітражному керуючому; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном боржника строком на 170 календарних днів; призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Косякевича С.О.; зобов`язано розпорядника майна надати суду відомості про результати розгляду вимог кредиторів до 31.03.2025; встановлено строк проведення розпорядником майна інвентаризації майна до 26.04.2025; попереднє засідання суду призначено на 08.04.2025 о 10:30.

26.02.2025 на офіційному вебпорталі судової влади України оприлюднено повідомлення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність №75387.

10.03.2025 на адресу суду надійшла заява від 03.03.2025 №03-1/03 Приватного підприємства АДЛЄР, в якій заявник просить суд визнати додаткові грошові вимоги до боржника у сумі 1 447 202,12грн, з якої 6 056,00грн (судові витрати) вимоги першої черги, 750 440,32грн (інфляційні втрати, 30% річних) вимоги четвертої черги, 690 705,80грн (пеня) вимоги шостої черги та внести їх до реєстру вимог кредиторів.

Ухвалою суду від 17.03.2025 прийнято до розгляду заяву Приватного підприємства АДЛЄР про визнання грошових вимог до боржника; призначено розгляд заяви кредитора у попередньому засіданні на 08.04.2025.

25.03.2025 на адресу суду надійшла заява від 24.03.2025 Фермерського господарства Сапфір М.М., в якій заявник просить суд визнати грошові вимоги до боржника у сумі 254 844,80грн, з якої 4 844,00грн (судові витрати) вимоги першої черги, 250 000,00грн (борг) вимоги четвертої черги.

Ухвалою суду від 27.03.2025 прийнято до розгляду заяву Фермерського господарства Сапфір М.М. про визнання грошових вимог до боржника; призначено розгляд заяви кредитора у попередньому засіданні на 08.01.2025.

26.03.2025 на адресу суду надійшла заява від 25.03.2025 №15/2025 Приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна Олександра Петровича, в якій заявник просить суд визнати грошові вимоги до боржника у сумі 127 927,22грн.

Ухвалою суду від 28.03.2025 прийнято до розгляду заяву Приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна Олександра Петровича про визнання грошових вимог до боржника; призначено розгляд заяви кредитора у попередньому засіданні на 08.01.2025.

31.03.2025 до суду від арбітражного керуючого Косякевича С.О. надійшли заяви:

- щодо розгляду вимог ФГ «Сапфір-М.М.»,

- щодо розгляду додаткових вимог ПП «Адлєр»,

- щодо розгляду вимог приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна Олександра Петровича,

- заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції,

- клопотання про зобов`язання вчини певні дії,

- звіт про результати розгляду грошових вимог кредиторів боржника по справі.

31.03.2025 на адресу суду надійшла заява від 21.03.2025 №4499/5/16-31-13-04-01 Головного управління ДПС у Полтавській області, в якій заявник просить суд визнати грошові вимоги до боржника у сумі 237 410,93грн, з яких основний платіж 202 952,36грн, пеня 28 402,57грн, судовий збір - 6 056,00грн та внести їх до реєстру вимог кредиторів.

Ухвалою суду від 01.04.2025 залишено без руху заяву Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання грошових вимог до боржника.

Ухвалою суду від 03.04.2025 прийнято до розгляду заяву Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання грошових вимог до боржника; призначено розгляд заяви кредитора у попередньому засіданні на 08.01.2025.

04.04.2025 до суду від арбітражного керуючого Косякевича С.О. надійшла заява щодо розгляду вимог Головного управління ДПС у Полтавській області.

Ухвалою суду від 07.04.2025 задоволено клопотання арбітражного керуючого Косякевича С.О. від 28.03.2025, постановлено зобов`язати керівника ТОВ "САПФІР-АГРОТЕХ" Корецького О.О. вчинити певні дії у строк до 05.05.2025.

Ухвалою суду від 07.04.2025 задоволено клопотання арбітражного керуючого Косякевича С.О. від 28.03.2025, постановлено зобов`язати ГУ ДПС у Чернігівській області та АТ «Сенс Банк» вчинити певні дії у строк до 05.05.2025.

07.04.2025 до суду від арбітражного керуючого Косякевича С.О. надійшло клопотання про проведення попереднього засідання без його участі.

Судове засідання 08.04.2025 проведено в режимі відеоконференції, прибули повноважні представники кредиторів.

Суд постановив протокольну ухвалу про відкладення попереднього засідання на 15.05.2025 на 10:00 (в режимі відеоконференції), про що на адреси учасників справи, які не прибули, направлено ухвалу від 08.04.2025.

17.04.2025 до суду від Поди В.В. надійшла заява про вступ у справу як представника.

24.04.2025 до суду від АТ «Сенс Банк» надійшла інформація на виконання вимог ухвали суду від 07.04.2025.

29.04.2025 до суду від ТОВ «Сапфір-Агротех» надійшла заяви:

- заперечення на вимоги приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна Олександра Петровича;

- заперечення на додаткові вимоги Приватного підприємства «Адлєр».

06.05.2025 до суду від ГУ ДПС у Чернігівській області надійшла інформація на виконання вимог ухвали суду від 07.04.2025.

Судове засідання 15.05.2025 проведено в режимі відеоконференції, прибули повноважні представники кредиторів, боржника та арбітражний керуючий.

Ініціюючий кредитор не скористався правом на участь у попередньому засіданні 15.05.2025.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Додаткових заяв та клопотань від учасників справи не надходило.

Суд дійшов висновку, що неявка учасників справи не перешкоджає проведенню попереднього засідання.

Відповідно до статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства, кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Згідно з ч.1 статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Згідно з ч. 4 статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства, для кредиторів, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, усі дії, вчинені у судовому процесі, є обов`язковими так само, як вони є обов`язковими для кредиторів, вимоги яких були заявлені протягом встановленого строку.

Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, задовольняються в порядку черговості, встановленої цим Кодексом.

Кредитори, вимоги яких заявлені після завершення строку, визначеного частиною першою цієї статті, є конкурсними, однак не мають права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів.

Згідно з ч. 2 статті 47 Кодексу України з процедур банкрутства, у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

Суд констатує, що строк на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника закінчився 28.03.2025.

До господарського суду після оприлюднення оголошення, у передбачений Кодексом строк, надійшли заяви з грошовими вимогами до боржника від: Приватного підприємства АДЛЄР, Фермерського господарства Сапфір М.М., приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна Олександра Петровича, Головного управління ДПС у Полтавській області.

Додаткові грошові вимоги Приватного підприємства АДЛЄР підтверджуються наступним.

20.05.2022 року між ПП «АДЛЄР» (Постачальником) та TOB «САПФІР-АГРОТЕХ» (Покупець) було укладено договір поставки товару №591/АДЛ/ЗЗР, відповідно до умов якого визначено умови купівлі-продажу засобів захисту рослин, та/або мікродобрив, та/або мінеральних добрив, та/або насіння.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26.08.2022 по справі №19/22 стягнуто із ТОВ «САПФІР-АГРОТЕХ» (15122, Чернігівська обл., Городнянський р-н, село Хоробичі, ВУЛИЦЯ ДРУЖБИ, будинок 18; ідентифікаційний код 40254521) на користь Приватного підприємства «АДЛЄР» (03860, м. Київ, вул. Заболотного Академіка, буд. 150А; ідентифікаційний код 35954742) заборгованість та грошові кошти, нараховані у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором поставки товару №591/АДЛ/ЗЗР від 20.05.2022 у сумі 170 630 (сто сімдесят тисяч шістсот тридцять) гривень 54 копійки, а також третейський збір у сумі 2 106 (дві тисячі сто шість) гривень 00 копійок.

Вказаним рішенням, зокрема, визначено до стягнення порушений (невиконаний) TOB «САПФІР-АГРОТЕХ» станом на 09.08.2022 розмір грошового зобов`язання (простроченої заборгованості щодо оплати вартості отриманого товару) - 108 607 (сто вісім тисяч шістсот сім) гривень 48 копійок; стягнуто індексацію, 30% річних, штраф, пеню за період з 08.06.2022 по 09.08.2022.

Відповідно до Ухвали Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2023 по справі №873/85/22, зокрема, задоволено заяву №30-2/08 від 30.08.2022 ПП «АДЛЄР» про видачу виконавчого документа на примусове виконання Рішення Постійно діючого Третейського суду при Acoціації українських банків від 26.08.2022 по справі №19/22 за позовом ПП «АДЛЄР» до TOB «САПФІР-АГРОТЕХ» про стягнення заборгованості.

20.03.2023, на виконання Ухвали Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2023 по справі №873/85/22, було видано відповідні накази суду.

Відповідно до Постанови Приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна Олександра Петровича від 22.03.2023 відкрито виконавче провадження №71362030 щодо примусового виконання наказу Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2023 по справі №873/85/22.

Як зазначає кредитор, заборгованість боржником не сплачена.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 21.12.2022 у справі №46/22 за позовом ПП «АДЛЄР» до TOB «САПФІР-АГРОТЕХ» стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю «САПФІР-АГРОТЕХ» (15122, Чернігівська обл., Городнянський р-н, село Хоробичі, ВУЛИЦЯ ДРУЖБИ, будинок 18; ідентифікаційний код 40254521) на користь Приватного підприємства «АДЛЄР» (03860, м. Київ, вул. Заболотного Академіка, буд. 150А; ідентифікаційний код 35954742) заборгованість та грошові кошти, нараховані у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором поставки товару №591/АДЛ/ЗЗР від 20.05.2022 у сумі 1 070 829 (один мільйон сімдесят тисяч вісімсот двадцять дев`ять) гривень 93 копійки, а також третейський збір у сумі 11 (одинадцять тисяч сто дев`ять) гривень 00 копійок.

Вказаним рішенням визначено до стягнення порушений (невиконаний) TOB «САПФІР-АГРОТЕХ» за період із 10.08.2022 по 17.11.2022 розмір грошового зобов`язання (простроченої заборгованості щодо оплати вартості отриманого товару) у розмірі 730 632 (сімсот тридцять тисяч шістсот тридцять дві) гривні 19 копійок; стягнуто індексацію, 30% річних, штраф, пеню за період із 10.08.2022 по 17.11.2022.

Відповідно до Ухвали Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2023 по справі №873/3/23, зокрема, задоволено заяву №26-1/12 від 26.12.2022 ПП «АДЛЄР» про видачу виконавчого документа на примусове виконання Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 21.12.2022 по справі №46/22 за позовом ПП «АДЛЄР» до TOB «САПФІР-АГРОТЕХ» про стягнення заборгованості.

13.03.2023, на виконання Ухвали Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2023 по справі №873/3/23, було видано відповідний наказ суду.

Відповідно до постанови Приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна Олександра Петровича від 15.03.2023 відкрито виконавче провадження №71302557 щодо примусового виконання наказу Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2023 по справі №873/3/23.

Як зазначає кредитор, заборгованість боржником не сплачена, станом на день подання заяви (10.03.2025) заборгованість ТОВ «Сапфір-Агротех» за договором поставки №591/АДЛ/ЗЗР від 20.05.2022 становить 839 239,68грн.

Кредитором, у зв`язку з невиконанням зобов`язання, відповідно до умов договору нараховано: 690 705,80грн пені за період з 18.11.2022 по 25.02.2025 (дата, яка передує введенню мораторіюя), 571 197,58грн 30% річних за період з 18.11.2022 по 23.01.2025, 179 242,74грн інфляційних втрат за період з грудня 2022 року по лютий 2025 року.

Крім того, за подання заяви з грошовими вимогами відповідно до платіжної інструкції №393 від 26.02.2025 ПП «Адлєр» сплачено судовий збір у сумі 6 056,00грн.

Арбітражний керуючий Косякевич С.О. визнав грошові вимоги у повному обсязі в сумі 1 447 202,12грн, з якої 750 440,32грн (основний борг, % річних, інфляційні) вимоги четвертої черги, 690 705,80грн (пеня) вимоги шостої черги, 6 056,00грн (судовий збір) вимоги першої черги.

Представник боржника не визнав додаткові вимоги кредитора у повному обсязі.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ПК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Норми вказаної статті кореспондуються з положеннями ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Норми вказаної статті кореспондуються з положеннями статті 599 ЦК України.

Згідно з ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській справі, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а в випадках установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Як встановлено судом, зобов`язання за договором поставки товару №591/АДЛ/ЗЗР від 20.05.2022 боржником не виконані, станом на день подання заяви з додатковими грошовими вимогами заборгованість ТОВ «Сапфір-Агротех» щодо оплати вартості товару становить 839 239,68грн.

Стаття 610 ЦК України зазначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання)

Частиною 1 статті 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.

Згідно з п. 8.1. Договору за невиконання або неналежне виконання умов Договору Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до ч.4 ст.231 Господарського кодексу у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до статті 229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до н. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 8.2. договору, зокрема передбачено, що за прострочення виконання зобов`язання ПОКУПЕЦЬ зобов`язаний сплатити на користь ПРОДАВЦЯ пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого Товару за кожен день прострочення.

Відповідно п. 8.3. Договору, Сторони, відповідно до ст. 259 ЦК України, домовились про те, що строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій становить п`ять років з моменту підписання даного Договору. Крім цього, сторони, відповідно до п, 6 ст. 232 ГК України, домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань за даним Договором, здійснюється протягом п 'яти років.

Відповідно до п.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 8.6. Договору, сторони згідно п.2. ст. 625 ЦК України дійшли згоди, що Покупець у випадку прострочення оплати Товару за користування коштами Продавця сплачує на користь остатнього 30% річних.

Слід зазначити, що передбачені ст. 625 ЦК України, втрати пов`язані з інфляційними процесами в державі, за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, а три проценти річних - платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Здійснивши перевірку заявлених позивачем до стягнення сум, з урахуванням визначеного кредитором періоду, суд дійшов висновку про правильне їх нарахування.

Розглянувши заяву ПП «Адлєр» з грошовими вимогами до боржника, дослідивши матеріали справи та оцінивши додані до заяви докази, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості заявлених кредитором вимог, тому визнає вимоги заявника на суму 1 447 202,12грн, з якої 6 056,00грн (судові витрати) вимоги першої черги, 179 242,74грн (інфляційні втрати) вимоги четвертої черги, 571 197,58грн (30% річних) вимоги четвертої черги, 690 705,80грн (пеня) вимоги шостої черги.

Заперечення представника боржника були прийняті судом до уваги, але не спростовують висновків суду.

Грошові вимоги ФГ «Сапфір-М.М.» підтверджуються наступним.

Як зазначає кредитор, постановою Господарського суду Чернігівської області від 15.11.2023 у справі №927/993/22, крім іншого, визнано банкрутом Фермерське господарство САПФІР-М.М. та відкрито ліквідаційну процедуру.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 06.06.2024 постановлено, зокрема, ліквідатором Фермерського господарства САПФІР-М.М. призначити арбітражного керуючого Забаріна А.Ф.

Згідно ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства, ліквідатор з дня свого призначення, зокрема, виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; формує ліквідаційну масу; заявляє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.

Ліквідатором виявлено, що упродовж 2019-2021 років Кредитор здійснив перерахування грошових коштів Боржнику на загальну суму 7 756 825,00 грн. із призначенням платежів «Надання поворотної фінансової допомоги зг. дог. №18/06/19Ф від 18.06.19р. Без ПДВ». У свою чергу, Боржником було за вказаний період перераховано Кредитору загалом 7 606 825,00 грн. із призначенням платежів «Повернення поворотної фінансової допомоги зг. дог. №18/06/19Ф від 18.06.19р. Без ПДВ».

Тобто, заборгованість Боржника складає 150 000,00 грн, що підтверджується Таблицею, яка містить номери та дати платіжних інструкцій, суми перерахувань тощо.

Крім того, ФГ «САПФІР-М.М.» здійснило перерахування коштів на користь TOB "САПФІР-АГРОТЕХ" за паливо дизельне на підставі рахунку № Х0-000043 від 26.05.2020 в сумі 100 000,00 грн.

Ліквідатором в процесі ліквідаційної процедури не вдалося виявити ні договору поворотної фінансової допомоги №18/06/19Ф від 18.06.2019, ані рахунку № Х0-000043 від 26.05.2020 чи будь-яких інших доказів документального підтвердження продажу палива дизельного.

Кредитор направляв Боржнику Вимогу про погашення заборгованості б/н від 20/11/2024 року, у якій вимагав у Боржника: у семиденний строк з моменту отримання даної вимоги перерахувати за банківськими реквізитами Кредитора заборгованість у розмірі 5 870 889,94 грн; при наявності законних підстав набуття власності на вказані грошові кошти, - направити належним чином завірені копії всіх підтверджуючих документів.

Як зазначив кредитор, Боржник відповіді на вказану вимогу не надав, однак частково надіслав Кредитору підтверджуючі документи, договори поставок та надання послуг, видаткові накладні. При цьому не надіслав ні договору поворотної фінансової допомоги №18/06/19Ф від 18.06.2019, ані доказів поставки дизельного пального на суму 100 000,00 грн. Документи, які були надіслані Боржником, підтверджуються описом у цінний лист № 200.

Заборгованість ТОВ «Сапфір-Агротех» становить 250 000,00 грн.

Крім того, за подання заяви з грошовими вимогами відповідно до платіжної інструкції №Р179-8В60-ВТ40-МЗАТ від 24.03.2025 сплачено судовий збір у сумі 4 844,00грн.

Арбітражний керуючий Косякевич С.О. зазначив, що позбавлений можливості перевірити наявність кредиторської заборгованості в сумі 250 000,00грн, оскільки відсутні договори, усі банківські виписки та відомості з реєстру податкових накладних ТОВ «Сапфір-Агротех».

Представник боржника підтримав позицію арбітражного керуючого.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

За змістом частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною 2 статті 11 ЦК України. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 Цивільного кодексу України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

До подій, за результатами яких можуть виникнути зобов`язання передбачені статтею 1212 Цивільного кодексу України, відноситься, зокрема, перерахування грошових коштів іншій особі, з якою платник не знаходиться в договірних зобов`язаннях.

Відповідно до статті 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19 та від 26.01.2022 у справі № 924/1338/19.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, у тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Таким чином, можна дійти висновку, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Відтак, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України.

Згідно ст. 1, 30 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні (чинного на момент перерахування позивачем грошових коштів):

переказ коштів рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі;

платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

В той же час, Верховний Суд неодноразово зазначав, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального надання таких послуг за договором (схожі висновки викладено у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18, від 01.03.2023 у справі № 910/6210/20).

Суд також зауважує, що обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю. Такий висновок викладено у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 05.07.2019 зі справи № 910/4994/18.

Під час розгляду даної справи не було встановлено, що між сторонами дійсно існували договірні відносини позики та поставки дизельного палива та складання договору поворотної фінансової допомоги №18/06/19/Ф від 18.06.2019 та рахунку № ХО-000043 від 26.05.2020, посилання на які йдеться у наданих кредитором банківських виписках. Будь-які докази на підтвердження факту надання боржником послуг на спірну суму або ж попередніх домовленостей щодо надання послуг в матеріалах справи також відсутні.

Розглянувши заяву ФГ «Сапфір М.М.» з грошовими вимогами до боржника, дослідивши матеріали справи та оцінивши додані до заяви докази, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості заявлених кредитором вимог, тому визнає вимоги заявника на суму 254 844,80грн, з якої 4 844,00грн (судові витрати) вимоги першої черги, 250 000,00грн (борг) вимоги четвертої черги.

Щодо грошових вимог приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна Олександра Петровича.

Приватним виконавцем відкриті виконавчі провадження: №71302557 від 15.03.2023 про стягнення 1 083 179,43 грн; №71362030 від 22.03.2023 про стягнення 170 630,54грн, №71362824 від 22.03.2023 на суму 2 106,30грн, №71363479 від 20.03.2023 про стягнення 1 240,00грн.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 31 Закону №1403-VІІІ приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до положень ч.3 ст. 45 Закону №1404-VІІІ основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

30.03.2021 приватним виконавцем винесено постанову про стягнення основної винагороди у виконавчому провадженні №64991472 у розмірі 125 592,86грн.

Кредитором винесено постанову про розмір мінімальних витрат у ВП №71302557 від 15.03.2023 про стягнення 552,90 грн витрат виконавчого провадження; у ВП №71363479 від 22.03.2023 про стягнення 552,90 грн витрат виконавчого провадження; у ВП №71362824 від 22.03.2023 про стягнення 552,90 грн витрат виконавчого провадження; у ВП №71362030 від 22.03.2023 про стягнення 552,90 грн витрат виконавчого провадження, а всього у розмірі 2 211,60грн.

Загальний розмір майнових вимог приватного виконавця становить 127 927,22грн.

Крім того, за подання заяви з грошовими вимогами відповідно до платіжної інструкції №7489 від 25.03.2025 сплачено судовий збір у сумі 6 056,00грн.

Арбітражний керуючий Косякевич С.О. не визнав грошові вимого приватного виконавця.

Представник боржника не визнав грошові вимого приватного виконавця.

Судом відхиляються вимоги приватного виконавця у сумі 127 927,22грн, виходячи з наступного.

Поняття зобов`язання безпосередньо визначене у частині першій статті 509 ЦК України: зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У нормативно-правових актах термін зобов`язання використовується в різних значеннях і може розумітися принаймні: 1) як власне правове відношення між особами; 2) як обов`язок сторони правовідношення (боржника), що є складовою змісту правового відношення; 3) як конкретне право вимоги кредитора до боржника.

Як і будь-яке правовідношення зобов`язання має структуру: суб`єктів, об`єкт та зміст (матеріальний та юридичний). Юридичним змістом зобов`язання є суб`єктивне право кредитора вимагати від боржника вчинити певну дію чи утриматися від її вчинення та кореспондуючий йому обов`язок боржника таку дію вчинити або утриматися від неї. Зобов`язання як відносне правовідношення зазвичай не передбачає можливості для кредитора задовольнити свій інтерес власними діями, акцентуючи увагу на праві кредитора вимагати таких дій (бездіяльності) від боржника.

Отже, змістом зобов`язання є право вимагати та кореспондуючий йому обов`язок вчинити дії майнового характеру; юридичний зміст зобов`язання, як і іншого правовідношення, утворюють правомочності та обов`язки його суб`єктів, але, на відміну від інших правовідносин, правомочність набуває форми права вимоги, а обов`язок - форми боргу.

Грошове зобов`язання, як і будь-яке зобов`язання, є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші у визначеному розмірі), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Грошова вимога складає один із структурних елементів цього правовідношення, а саме його зміст. Грошова вимога виникає на підставі і в рамках грошового зобов`язання, а не підмінює собою саме зобов`язання.

Отже, грошове зобов`язання є різновидом зобов`язання та визначається через посилання на специфіку предмета виконання за таким зобов`язанням: зміст грошового зобов`язання полягає в обов`язку боржника сплатити на користь кредитора певну суму грошових знаків, що виконують у майновому обороті функцію законного платіжного засобу і засобу обігу з метою погашення грошового боргу, і, відповідно, в праві кредитора вимагати такої оплати.

У КУзПБ поняття боржника, кредитора, грошового зобов`язання застосовуються для цілей цього Кодексу - відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом - в тому значенні, яке їм надав законодавець у КУзПБ, і відрізняються від суто цивільно-правових.

Так, за статтею 1 КУзПБ грошове зобов`язання - це зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов`язань боржника, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Кодексом. При поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство розмір грошових зобов`язань визначається на день подання до господарського суду такої заяви.

Боржник - юридична особа або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав (абзац четвертий частини першої статті 1 КУзПБ).

Кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство (абзац одинадцятий частини першої статті 1 КУзПБ).

У справі про неплатоспроможність фізичної особи подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб (частина перша статті 122 КУзПБ).

Відповідно до частини першої статті 45 КУзПБ конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Отже, системне тлумачення наведених норм КУзПБ приводить до таких висновків:

- змістом грошового зобов`язання є документально підтверджене кредитором право вимоги і кореспондуючий йому обов`язок боржника здійснити платіж, тобто вчинити дію (дії) з передачі певної суми грошей (можливість їх вираження саме в грошових одиницях є визначальною для таких зобов`язань) незалежно від підстав виникнення такого обов`язку перелік яких не є вичерпним та може виникати в різних видах правовідносин, що можуть мати як приватноправовий, так і публічно-правовий характер;

- визначаючи сутність грошових зобов`язань боржника у процедурі банкрутства, законодавець прямо передбачив виключний перелік виплат з боку боржника, які не охоплюються змістом відповідної категорії майнових зобов`язань.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII Про виконавче провадження (далі - Закон № 1404-VIІI) примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України від 02.06.2016 № 1403-VIII Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (далі - Закон № 1403-VIII).

Статтею 31 Закону № 1403-VIIІ врегульовано питання винагороди приватного виконавця та авансування витрат виконавчого провадження.

Згідно із частинами першою, другою статті 31 Закону № 1403-VIIІ за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Частиною третьою статті 31 Закону № 1403-VIІI визначено, що основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Тож, сплата основної винагороди є обов`язком (зобов`язанням) боржника перед приватним виконавцем, в силу закону охоплюється змістом грошових зобов`язань боржника у процедурі банкрутства, визначених в абзаці п`ятому частини першої статті 1 КУзПБ, і за певних умов може бути вимогою приватного виконавця (кредитора) щодо грошових зобов`язань до боржника (боржника у виконавчому провадженні).

Частинами четвертою, п`ятою статті 31 Закону № 1403-VIIІ визначено, що основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Якщо цю суму стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення (частина шоста статті 31 Закону № 1403-VІII).

На реалізацію цих положень постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 № 643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок № 643).

Зокрема, за пунктом 12 Порядку № 643 розмір основної винагороди приватного виконавця становить 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Як установлено частиною сьомою статті 31 Закону № 1403-VІII, приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Отже, обов`язок боржника сплатити основну винагороду приватному виконавцю встановлений законом і він є елементом змісту процесуальних правовідносин примусового виконання виконавчого документа. Розмір винагороди розраховується при відкритті виконавчого провадження у постанові приватного виконавця. Виконання цього обов`язку пов`язується з фактом перерахування коштів, стягнутих приватним виконавцем з боржника, з рахунку приватного виконавця на рахунок стягувача.

Згідно зі статтею 42 Закону № 1404-VIІI кошти виконавчого провадження, яке здійснюється приватним виконавцем, складаються з 1) основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

При розподілі стягнутих виконавцем з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) в порядку статті 45 Закону № 1404-VIІI у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми. Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення (частини перша, друга статті 45 Закону № 1404-VIІI).

Як установлено в статті 46 Закону № 1404-VIІI, у разі якщо під час розподілу грошових сум стягнутої суми недостатньо для задоволення вимог стягувачів третьої черги (вимоги пункту 3 частини першої статті 45 цього Закону), основна винагорода приватного виконавця стягується в п`яту (останню) чергу.

Таким чином, під час розподілу стягнутих приватним виконавцем коштів основна винагорода стягується фактично з коштів і в сумі, що залишилася після задоволення усіх вимог стягувачів.

При цьому розмір винагороди є прямо пропорційним розміру стягнутих з боржника коштів. Якщо за результатами виконавчого провадження стягнута сума є меншою ніж та, що зазначена у виконавчому документі, розмір винагороди пропорційно зменшується.

Отже, стягнення основної винагороди приватного виконавця, яка встановлюється у вигляді відсотків від суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом, законодавство обумовлює сукупністю таких юридичних фактів:

- приватний виконавець одержує її у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми на підставі постанови про стягнення основної винагороди;

- основна винагорода стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів);

- якщо суму боргу за виконавчим документом стягнуто частково, основна винагорода приватного виконавця виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Системне тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що за своїм призначенням основна винагорода приватного виконавця є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення, розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється у постанові про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця, яка виноситься при відкритті виконавчого провадження, та стягується з боржника на користь приватного виконавця після повного виконання рішення або в пропорційному до фактично стягнутої суми розмірі одночасно із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом про стягнення коштів з боржника.

Суд наголошує, що сума основної винагороди приватного виконавця, що визначена ним у постанові при відкритті виконавчого провадження, фіксує розрахунок такої винагороди на час відкриття виконавчого провадження та не є сумою, яка гарантовано має бути стягнута за наслідками виконання рішення, зокрема у випадках неповного виконання або ж невиконання відповідного виконавчого документа.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VІII постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди є виконавчими документами, а отже, підлягають примусовому виконанню в встановленому законом порядку.

Таким чином виникнення права на стягнення суми основної винагороди законодавець пов`язує з винесенням постанови про стягнення основної винагороди за умови, що така постанова не була скасована.

Однак саме лише існування постанови про стягнення винагороди приватного виконавця, винесеної при відкритті виконавчого провадження, та відсутність факту її скасування не означає безумовного та гарантованого стягнення основної винагороди з боржника у визначеному в такій постанові розмірі, адже вона не надає права приватному виконавцю стягувати розраховану ним на час відкриття виконавчого провадження суму винагороди без повного чи часткового фактичного виконання рішення.

Тобто обов`язковими умовами стягнення основної винагороди приватного виконавця є: 1) вжиття приватним виконавцем заходів примусового виконання рішень; 2) фактичне виконання судового рішення. Крім того, законодавець чітко визначив, що основна винагорода приватного виконавця стягується з фактично стягнутої суми, а розмір винагороди вираховується також з фактично стягнутої суми.

На основі системного дослідження змісту наведених норм суд дійшов такого узагальнюючого висновку: грошове зобов`язання боржника як особи, неспроможної виконати свої грошові зобов`язання (стаття 1 КУзПБ) зі сплати основної винагороди приватного виконавця, пов`язане з фактичним стягненням приватним виконавцем з боржника суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом, і виникає у випадку, якщо після фактичного стягнення цієї суми з боржника в нього не залишилося коштів на сплату основної винагороди приватного виконавця.

Ураховуючи наведене, оскільки наведені вище норми законодавства зумовлюють виплату основної винагороди приватного виконавця задоволенням вимог стягувача, то право вимоги приватного виконавця на виплату основної винагороди виникає у момент фактичного виконання виконавчого документа, одночасно з яким виникає і відповідне грошове зобов`язання у боржника в розумінні статті 1 КУзПБ.

Відповідна правова позиція викладена в постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.07.2022 у справі № 916/1456/21.

Статтею 2 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

За змістом ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається зі змісту заяви та доданих до неї доказів на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна О.П. перебувають: рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 21.12.2022 у третейській справі №46/22 про стягнення з боржника 1 083 179,43грн, ухвала Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2023 у справі №873/85/22 про стягнення з боржника 172 749,24грн.

Доказів фактичного стягнення суми боргу за виконавчими документами, пропорційно яким було розраховано основну винагороду, заявлену як кредиторські вимоги до боржника, приватним виконавцем Палігіним О.П. не надано та матеріали справи не містять.

Отже, в розумінні ст. 31 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів приватний виконавець не набув права на виплату основної винагороди на заявлену суму, позаяк виконання виконавчого документу у відповідній частині боргу не відбулося, а тому з урахуванням вищезазначеної правової позиції Верховного Суду у боржниці не виникли грошові зобов`язання перед приватним виконавцем Палігіним О.П. в розумінні ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства, оскільки останній належними та допустимими доказами не підтвердив стягнення суми боргу за виконавчим документом, пропорційно якій було нараховано основну винагороду приватного виконавця у розмірі заявлених кредиторських вимог до боржника.

Враховуючи вище наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання кредиторських вимог приватного виконавця Палігіна О.П. до ТОВ «Сапфір-Агротех» в сумі 127 927,22 грн.

Грошові вимоги ГУ ДПС у Полтавській області підтверджуються наступним.

TOB «САПФІР-АГРОТЕХ» перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Полтавській області за неосновним місцем обліку.

Згідно з заявою за Боржником обліковується податковий борг у сумі 231 354,93 грн:

- з єдиного податку з сільськогосподарських товаровиробників, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків у розмірі 42 731,46 грн (38 502,37- податкові зобов`язання; 4 229,09 грн - пеня);

- з орендної плати з юридичних осіб у розмірі 188 623,47 грн (164 449,99 - податкові зобов`язання; 24 173,48 - пеня).

Відповідно до підпункту 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПКУ контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Щодо підстав виникнення податкового боргу з єдиного податку з сільськогосподарських товаровиробників, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.

Вказаний податковий борг виник на підставі самостійно задекларованої суми грошового зобов`язання, що підлягала сплаті згідно податкової декларації з єдиного податку з сільськогосподарських товаровиробників, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків:

- за 2022 від № визначено суми грошових у розмірі: 5048,48 грн (з урахуванням часткової сплати, сума до сплати становить 4857,37 грн) по терміну сплати 30.06.2022; 5048,48 грн по терміну сплати 01.08.2022; 5048,48 грн по терміну сплати 30.08.2022; 5048,48 грн по терміну сплати 30.09.2022; 5048,48 грн по терміну сплати 31.10.2022; 5048,48 грн по терміну сплати 30.11.2022; 5048,48 грн по терміну сплати 30.12.2022; 5048,48 грн по терміну сплати 30.01.2023 року.

за 2023 від 13.02.2023 № визначено суми грошових у розмірі: 5048,48 грн по терміну сплати 02.03.2023; 5048,48 грн по терміну сплати 30.03.2023; 5048,48 грн по терміну сплати 01.05.2023; 5048,48 грн по терміну сплати 30.05.2023; 5048,48 грн по терміну сплати 30.06.2023; 5048,48 грн по терміну сплати 31.07.2023; 5048,48 грн по терміну сплати 30.08.2023; 5048,48 грн по терміну сплати 02.10.2023; 5048,48 грн по терміну сплати 30.10.2023; 5048,48 грн по терміну сплати 30.11.2023; 5048,48 грн по терміну сплати 02.01.2024; 5048,50 грн по терміну сплати 30.01.2024;

- за 2024 від 25.01.2024 № визначено суми грошових у розмірі: 5305,96 грн по терміну сплати 01.03.2024; 5305,96 грн по терміну сплати 01.04.2024; 5305,96 грн по терміну сплати 30.04.2024; 5305,96 грн по терміну сплати 30.05.2024; 5305,96 грн по терміну сплати 01.07.2024; 5305,96 грн по терміну сплати 30.07.2024; 5305,96 грн по терміну сплати 30.08.2024; 5305,96 грн по терміну сплати 30.09.2024; 5305,96 грн по терміну сплати 30.10.2024; 5305,96 грн по терміну сплати 02.12.2024; 5305,96 грн по терміну сплати 30.12.2024; 5305,90 грн по терміну сплати 30.01.2025.

Також ТОВ «Сапфір Агротех» нараховано пеню на борг минулих років на податкову декларацію з єдиного податку з сільськогосподарських товаровиробників, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків, розмір і періоди якої зазначені у заяві.

Щодо підстав виникнення податкового боргу з орендної плати з юридичних осіб.

Вказаний податковий борг виник на підставі самостійно задекларованих сум грошового зобов`язання, що підлягали сплаті згідно податкових декларацій з орендної плати з юридичних осіб.

TOB «САПФІР-АГРОТЕХ» податковою декларацією з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності):

- за 2022 від 18.02.2022 № визначено суми грошових зобов`язань у розмірі: 671,71 грн (з урахуванням часткової сплати сума становить 645,40 грн) по терміну сплати 01.08.2022; 3358,55 грн по терміну сплати 31.10.2022; 2015,10 грн по терміну сплати 30.01.2023;

- за 2023 від 13.02.2023 № визначено суми грошових зобов`язань у розмірі: 655,55 грн по терміну сплати 01.05.2023; 655,55 грн по терміну сплати 31.07.2023; 3277,77 грн по терміну сплати 30.10.2023; 1966,65 грн по терміну сплати 30.01.2024;

- за 2024 від 30.01.2024 № визначено суми грошових зобов`язань у розмірі: 21266,58 грн по терміну сплати 30.04.2024; 517,92 грн по терміну сплати 30.07.2024; 2589,59 грн по терміну сплати 30.10.2024; 1553,71 грн по терміну сплати 30.01.2025.

Також TOB «САПФІР-АГРОТЕХ» нараховано пеню на борг минулих років на податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності, розмір і періоди якої зазначені у заяві.

Згідно з п. 1 ст. 57 ПКУ платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 67 Конституції України встановлений обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з п. 15.1 ст. 15 ПКУ платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим кодексом.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПКУ передбачено обов`язок платників податків сплачувати податки та збори у строки та в розмірах, встановлених цим кодексом та законами з питань митної справи.

Крім того, за подання даної заяви кредитором сплачено судовий збір у сумі 6 056,00грн відповідно до платіжної інструкції №1675 від 31.03.2025.

Розпорядник майна визнав вказані вимоги в повному обсязі.

Представник боржника не заперечив щодо заявлених грошових вимог.

Розглянувши заяву ГУ ДПС у Полтавській області з грошовими вимогами до боржника, дослідивши матеріали справи та оцінивши додані до заяви докази, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості заявлених кредитором вимог, тому визнає вимоги заявника на суму 237 410,93грн, з яких 202 952,36грн (основний борг) вимоги третьої черги, 28 402,57грн (штраф, пеня) вимоги четвертої черги, 6 056,00грн (судовий збір) вимоги першої черги.

Відповідно до ч. 2 статті 47 Кодексу України з процедур банкрутства за результатами попереднього засідання господарський суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються: розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів; розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів; дата проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів; дата підсумкового засідання суду.

Розпорядник майна за результатами попереднього засідання вносить до реєстру вимог кредиторів відомості про кожного кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов`язаннями, наявність права вирішального голосу в представницьких органах кредиторів, черговість задоволення кожної вимоги.

Неустойка (штраф, пеня) враховується в реєстрі вимог кредиторів окремо від основних зобов`язань у шосту чергу.

Погашення неустойки (штрафу, пені) у справі про банкрутство можливе лише в ліквідаційній процедурі.

Отже, до реєстру вимог кредиторів необхідно включити вимоги визнаних судом кредиторів.

Керуючись ст. 2, 45, 46, 47, 48 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 12, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати кредиторські вимоги до боржника:

- Приватного підприємства «АДЛЄР» (код 35954742, поштова адреса: вул. Авіаторів, буд. 9, м. Житомир, 10007 ) у сумі 1 447 202,12грн, з якої 6 056,00грн (судові витрати) вимоги першої черги, 179 242,74грн (інфляційні втрати) вимоги четвертої черги, 571 197,58грн (30% річних) вимоги четвертої черги, 690 705,80грн (пеня) вимоги шостої черги;

- Фермерського господарства «Сапфір М.М.» (код 35274787, вул. Гагаріна, буд. 24, с. Хоробичі, Городнянський р-н, Чернігівська область, 15122) у сумі 254 844,80грн, з якої 4 844,00грн (судові витрати) вимоги першої черги, 250 000,00грн (борг) вимоги четвертої черги;

- Головного управління ДПС у Полтавській області (код 44057192, вул. Європейська, буд. 4, м. Полтава, 36000) у сумі 237 410,93грн, з яких 202 952,36грн (основний борг) вимоги третьої черги, 28 402,57грн (штраф, пеня) вимоги четвертої черги, 6 056,00грн (судовий збір) вимоги першої черги;

Відхилити кредиторські вимоги Приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна Олександра Петровича у сумі 127 927,22грн.

Зобов'язати розпорядника майна боржника провести збори кредиторів відповідно до статті 48 Кодексу України з процедур банкрутства.

Дату проведення зборів кредиторів та комітету призначити на 26.05.2025.

Підсумкове засідання суду, на якому буде постановлено ухвалу про санацію боржника чи постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, чи ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство, чи ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном та відкладення підсумкового засідання суду, призначити на 05.08.2025 об 11:00.

Засідання відбудеться у приміщенні Господарського суду Чернігівської області за адресою: м. Чернігів, проспект Миру, 20, зал судових засідань №201 (в режимі відеоконференції).

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в частині конкретних вимог кредиторів шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Вебадреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/

Повний текст ухвали складений 20.05.2025.

Суддя В.В. Моцьор