ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/5316/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.,

суддів: Колоколова С.І., Принцевської Н.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління оборонної роботи Запорізької обласної державної адміністрації

на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 24.02.2025 року, суддя в І інстанції Деркач Т. Г., повний текст якого складено 25.02.2025, в м. Одесі

у справі №916/5316/24

за позовом: Управління оборонної роботи Запорізької обласної державної адміністрації

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю МІНВІК

про стягнення 102 200 грн

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року Управління оборонної роботи Запорізької обласної державної адміністрації звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю МІНВІК пені у розмірі 102 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 06.02.2025 у справі №916/5316/24 у задоволенні позову відмовлено; судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422, 40 грн покладено на позивача.

12.02.2025 до суду першої інстанції надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю МІНВІК про ухвалення додаткове судового рішення, яким відповідач просив стягнути з Управління оборонної роботи Запорізької обласної державної адміністрації на користь Товариства з обмеженою відповідальністю МІНВІК судові витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, що становлять 31 900 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду Одеської області від 24.02.2025 у справі №916/5316/24 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю МІНВІК про ухвалення додаткового рішення задоволено частково; стягнуто з Управління оборонної роботи Запорізької обласної державної адміністрації на користь Товариства з обмеженою відповідальністю МІНВІК витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 22 900 грн; в задоволенні решти вимог відмовлено.

Суд дійшов висновку про те, що заявлені до стягнення відповідачем витрати на послуги професійної правничої допомоги в розмірі 31900 грн є завищеними та неспівмірними із об`ємом послуг, наданих адвокатом до ціни позову, у зв`язку з чим, суд зменшив розмір витрат на професійну правничу допомогу до 22 900 грн (зокрема, за складення та подання відзиву на позов до 5 000 грн та за подання заперечень на відповідь на відзив до 4000 грн).

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Управління оборонної роботи Запорізької обласної державної адміністрації, в якій останнє просить додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 24.02.2025 у справі №916/5316/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити повністю.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що згідно Договору про надання правничої допомоги № 290 від 03 квітня 2024 року, його сторони не досягли згоди щодо розміру авансового платежу за цим Договором, отже він не може вважатись укладеним. Крім того, за змістом п. 4.2 Договору сплата авансового платежу є обумовленою сторонами відкладальною обставиною, з настанням якою пов`язано початок надання послуг. Тобто, Договір носить декларативний характер до моменту оплати авансу, розмір якого не визначений в Договорі. Зазначає, що сторони обумовили, що надання правничої допомоги за Договором здійснюється лише після попередньої оплати таких послуг. З доданих до матеріалів справи копій рахунків та платіжних виписок вбачається, що оплата за ними здійснювалась після здійснення певних процесуальних дій. Тобто, на момент вчинення процесуальних дій договір про надання правничої допомоги в частині цих конкретних дій не був чинний, оскільки не настала відкладальна обставина - оплата за ці дії, яка є підставою для виникнення прав та обов`язків за договором.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що посилання Позивача на те, що договір про надання правової допомоги від 03.04.2024 року №290 є неукладеним не відповідає дійсності, адже Адвокатським об`єднанням «КРАВЕЦЬ І ПАРТНЕРИ» надавались послуги з правової допомоги, а Відповідач сплачував відповідні послуги на підставі виставлених рахунків.

Колегія суддів зазначає, що за правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження). Розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що предметом розгляду у даній справі є вимога про стягнення 102 200 грн, то вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України та має проводитись в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління оборонної роботи Запорізької обласної державної адміністрації на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 24.02.2025 у справі №916/5316/24; розгляд даної апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія встановила наступне.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із статтею 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3 частини першої статті 244 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною першою статті 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У частині третій цієї ж статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1)попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2)визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3)розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно із частинами першою, другою статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Згідно із частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

При цьому, перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.

До відзиву на позовну заяву відповідачем долучено попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, згідно з яким розмір судових витрат на професійну правничу допомогу становить 18 600 грн та повідомлено, що докази понесення таких витрат будуть подані протягом 5-ти днів після ухвалення рішення суду.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу відповідач надав до суду:

1) свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та ордери на Кравця Р. Ю. серія АА №1501579 від 25.12.2024 та Мартиненко А. В. серія АА №1519648 від 25.12.2024;

2) договір про надання правничої допомоги №290 від 03.04.2024, який укладений між Адвокатським об`єднанням КРАВЕЦЬ І ПАРТНЕРИ (надалі іменується Адвокатське об`єднання), та ТОВ МІНВІК (надалі іменується Замовник) (далі договір), згідно з яким Адвокатське об`єднання зобов`язується, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, надати Замовнику правову допомогу за його запитом (надалі - Послуги), а Замовник зобов`язується оплатити надані Послуги;

3) додаток №1 до договору до Договору про надання правничої допомоги №290 від 03.04.2024 містить найменування послуг та їх вартість.

4) Акти надання послуг, згідно з яким виконавцем були надані послуги а саме: №1014 від 25.12.2024 відзив на позов 10 000 грн; №1 від 06.01.2025 - заперечення на відповідь на відзив 8000 грн; №3 від 09.01.2025 судове засідання 08.01.2025 4 300 грн; № 50 від 07.02.2025 відповідь на адвокатський запит - 1 000 грн; №40 від 04.02.2025 судове засідання 03.02.2025 4 300 грн; № 48 від 06.02.2025 судове засідання 06.02.2025 4 300 грн;

5) рахунки на оплату №1283 від 25.12.2024; № 4 від 06.01.2025; №7 від 09.01.2025; № 15 від 14.01.2025; №68 від 04.02.2025; №75 від 06.02.2025;

6) платіжні інструкції від 25.12.2024; від 07.01.2025; від 10.02.2025; від 10.02.2025; від 05.02.2025; від 10.02.2025.

Послуги з надання правничої допомоги становлять 31 900 грн (в тому числі ПДВ).

Відповідно до п. 4.1. договору орієнтована вартість Послуг за надання правничої допомоги визначається в Додатку №1 до даного Договору, який є конфіденційним та може бути розголошений виключно за письмовою згодою Сторін, крім випадків його розголошення при поданні до суду заяви про відшкодування судових витрат. Остаточна вартість Послуг, наданих Адвокатським об`єднанням визначається в рахунку на оплату правничих послуг.

У п.п. 4.2, 4.3. договору визначено, що Сторони домовилися, що Замовником буде внесено аванс у розмірі, що встановлений Додатком №1. Тільки після внесення авансованого платежу Адвокатське об`єднання розпочинає надання Послуг. Авансований платіж, що зазначений в п.1 Додатку №1 та будь-який інший авансовий платіж не повертаються, якщо будь-яка із Сторін вирішила припинити дію Договору.

4.3. Оплата за цим Договором здійснюється протягом 5 (п`ять) банківських днів з моменту надання рахунку, виданого Адвокатським об`єднанням. Сторони домовилися, що Адвокатське об`єднання надає Замовнику будь-які Послуги за цим Договором лише після оплати відповідного рахунку, виставленого за такі Послуги.

Згідно з п. 4.5. договору на підтвердження факту надання Адвокатським об`єднанням Замовнику Послуг відповідно до умов цього Договору складається Акт про надані послуги.

Як вбачається із фактичних обставин справи, Адвокатським об`єднанням «КРАВЕЦЬ І ПАРТНЕРИ» надавались послуги із наданням правової допомоги, а саме участь у справі №916/5316/24.

Факт надання послуг правової допомоги підтверджується: поданням 26.12.2024 року відзиву на позовну заяву по справі №916/5316/24; участю адвоката Мартиненко А. В. у судовому засіданні 08.01.2025 року; поданням заперечень на відповідь на відзив від 08.10.2025 року; поданням письмових пояснень від 03.02.2025 року; участю адвоката Мартиненко А. В. у судовому засіданні 03.02.2025 року; участю адвоката Мартиненко А. В. та адвоката Кравця Р.Ю. у судовому засіданні 06.02.2025 року.

Проаналізувавши надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, судова колегія вважає, що відображена інформація в цих документах щодо характеру та обсягу фактично виконаної адвокатами робіт (наданих послуг) відповідає документам та інформації, що містяться у матеріалах судової справи, отже, відповідачем доведено факт понесених ним витрат на професійну правничу допомогу.

Судова колегія вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо нечинності договору про надання правничої допомоги №290 від 03 квітня 2024 року через ненастання відкладальної обставини у вигляді попередньої оплати.

Так, критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення (пункт 180 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі №910/14524/22).

Подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи (пункт 148 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 у справі №686/5757/23).

Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (пункти 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

Виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги (пункт 40 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Колегія суддів звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 30.05.2024 у справі № 910/5316/21, у якій зазначено: «При цьому Суд зазначає, що оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують і загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.

Згідно зі статтями 626, 638 Цивільного кодексу України, договір вважається укладеним, якщо між сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. Розмір авансового платежу не є істотною умовою, а тому його узгодження чи сплата не є необхідною передумовою для укладення договору. Сам факт підписання договору обома сторонами, а також фактичне надання послуг свідчить про наявність домовленостей і вказує на наявність правовідносин між сторонами.

Суд зазначає, що вказаний договір підписаний сторонами, містить усі істотні умови, передбачені чинним законодавством, а також був фактично виконаний сторонами, що підтверджує дійсність та укладеність правочину в розумінні статті 638 Цивільного кодексу України.

Зміст договору свідчить, що його укладення не було поставлено в залежність від внесення авансового платежу, а відкладальна обставина у вигляді попередньої оплати стосувалася саме початку надання конкретних послуг. При цьому положення договору не виключають надання правничих послуг до здійснення відповідної оплати, що підтверджується фактичною поведінкою сторін, а саме: наданням адвокатами послуг, складанням актів надання послуг, виставленням рахунків та подальшою оплатою з боку замовника.

Так, пункти 4.2, 4.3 договору передбачають, що сторони домовилися про оплату послуг за виставленими рахунками у п`ятиденний строк, при цьому замовник здійснював оплату послуг уже після їх надання. Договір прямо визначає, що остаточна вартість послуг визначається рахунком на оплату, а підтвердженням факту надання послуг є акт про надані послуги. Таким чином, навіть за відсутності попередньої оплати як авансу, сторони реалізували узгоджений механізм оплати після надання правової допомоги, що не суперечить положенням статті 530 Цивільного кодексу України.

Надані відповідачем докази у сукупності підтверджують факт надання правничої допомоги саме в межах договору №290 від 03 квітня 2024 року. В матеріалах справи наявні: свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордери, договір та додаток до нього з визначенням переліку послуг та їх вартості, рахунки на оплату, акти наданих послуг та платіжні інструкції. Послуги стосуються участі в розгляді справи №916/5316/24, а саме: підготовки та подання відзиву на позовну заяву, участі у судових засіданнях, підготовки заперечень, письмових пояснень та інших процесуальних документів. Оплата за ці послуги здійснювалася у межах встановлених договором строків після виставлення відповідних рахунків, що підтверджується платіжними документами.

Отже, доводи скаржника не спростовують факту надання правничої допомоги.

При цьому, в апеляційній скарзі скаржник не зазначає про те, що заявлена позивачем та стягнута судом сума витрат на професійну правничу допомогу є завищеною або неспівмірною до обсягу фактично наданих послуг. Апеляційна скарга не містить доводів щодо неправомірності висновків суду першої інстанції про зменшення суми витрат до 22900 грн, а також не наводить жодних аргументів чи доказів, які б спростовували правомірність такої суми у зв`язку з обсягом правничих послуг.

Так, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (пункт 119 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.

Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (пункт 120 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

Висновки, аналогічні відображеним вище, раніше були викладені і в постановах Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18.

У даному випадку, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду, що заявлені до стягнення відповідачем витрати на послуги професійної правничої допомоги в розмірі 31900 грн є завищеними та неспівмірними із об`ємом послуг, наданих адвокатом до ціни позову, у зв`язку з чим, суд першої інстанції правомірно зменшив розмір витрат на професійну правничу допомогу до 22 900 грн (зокрема, за складення та подання відзиву на позов до 5 000 грн та за подання заперечень на відповідь на відзив до 4000 грн).

Південно-західний апеляційний господарський суд зазначає, що застосування судами статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України та статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» залежить від доведеності надання адвокатами послуг з правничої допомоги, наданих до суду доказів на підтвердження здійснення відповідних витрат та від обставин обґрунтованості і співмірності відповідних витрат.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом позивача послуг, складністю справи, а також підтверженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.

Колегія суддів при апеляційному перегляді додаткового рішення суду першої не виявила у діях суду порушень приписів статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України або інших порушень норм матеріального та процесуального права, які б призвели до ухвалення судом незаконного рішення.

Таким чином, звертаючись з апеляційною скаргою, відповідач не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування ним норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови скасування прийнятого судового рішення.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, Південно-західний апеляційний господарський суд вважає за необхідне апеляційну скаргу Управління оборонної роботи Запорізької обласної державної адміністрації на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 24.02.2025 у справі №916/5316/24 залишити без задоволення, а оскаржуване додаткове рішення місцевого господарського суду - без змін за відсутності визначених процесуальним законом підстав для його скасування.

Керуючись статтями 129, 269, 270, п.1 ч.1 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління оборонної роботи Запорізької обласної державної адміністрації на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 24.02.2025 у справі №916/5316/24 - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 24.02.2025 у справі №916/5316/24 - залишити без змін.

Постанова в порядку статті 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її ухвалення. Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Судді: С.І. Колоколов

Н.М. Принцевська