ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року м. Черкаси Справа № 925/1490/24

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Вовчанській К.Ю., за участі представників сторін: позивача Жили О.М. за довіреністю, відповідача Татаринова О.С. за довіреністю, розглянувши у приміщенні суду в м. Черкаси, справу №925/1490/24 за позовом Управління поліції охорони в Черкаській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Черкаської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про стягнення 394270 грн. 41 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Управління поліції охорони в Черкаській області, через систему «Електронний суд», звернувся в Господарський суд Черкаської області з позовом до Черкаської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», в якому просив суд:

визнати послуги з безпеки та порядку на об`єкті відповідача в період часу з 02 по 12 липня 2024 року, як такі, що були надані позивачем у повному обсязі, відповідно до договору про надання послуг з безпеки та порядку на об`єкті замовника №315/Т від 16.04.2024 року;

стягнути, на підставі договору про надання послуг з безпеки та порядку на об`єкті замовника №315/Т від 16.04.2024 року, 121200 грн. боргу;

відшкодувати судові витрати.

Позов мотивовано порушенням відповідачем обов`язку щодо проведення розрахунку за надані позивачем послуги з охорони об`єктів відповідача у період з 02-12 липня 2024 року за договором про надання послуг з безпеки та порядку на об`єкті замовника №315/Т від 16.04.2024 року.

Ухвалами Господарського суду Черкаської області від 06.01.2025, 03.02.2025 року, після усунення недоліків встановлених ухвалою суду від 10.12.2024 року, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 925/1490/24 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 04.03.2025 року.

Відповідач в особі свого представника подав до суду:

21.01.2025,17.02.2025 року відзив на позовну заяву (вх. № 980/25, а.с.53-59), заперечення на відповідь на відзив (вх. № 2614/25, а.с. 95-99) за змістом яких заперечив обґрунтованість позовних вимог, вказав на неналежність вимог до відповідача у даному спорі, неукладеність додаткової угоди №1 від 28.06.2024 року, ненадання позивачем послуг у спірний період, просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю; зауважив на неналежності особи відповідача у спорі.

Представник позивача подав, через систему «Електронний суд»:

10.02.2025 року відповідь на відзив (вх. № 2168/25, а.с. 79-81), в якій просив поновити строк на її подачу, заперечив твердження відповідача викладені у відзиві на позовну заяву, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав викладених у позові;

04.03.2025 року клопотання (вх. № 3501/25, а.с. 106), в якому просив замінити первісного відповідача у справі №925/1490/24 - Черкаську філію Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» на належного відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України».

Ухвалою суду від 04.03.2025 року продовжено позивачу строк на подачу відповіді на відзив (ухвалою суду в протоколі судового засідання); задоволено клопотання позивача про заміну первісного відповідача (вх. № 3501/25 від 04.03.2025 року); замінено відповідача у справі № 925/1490/24 Черкаську філію Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» на належного відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Черкаської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України»; оголошено перерву в розгляді справи по суті до 25.03.2025 року

Відповідач в особі свого представника подав до суду 25.03.2025 року відзив на позовну заяву (вх. №4662/25, а.с.123-129), в якому заперечив обґрунтованість позовних вимог, вказав на неналежність вимог до відповідача у даному спорі, неукладеність додаткової угоди №1 від 28.06.2024 року, ненадання позивачем послуг у спірний період, що мало наслідком відкриття кримінального провадження № 0000154 за заявою відповідача, просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В судовому засіданні 25.03.2025 року долучено до матеріалів справи відзив відповідача, оголошено перерву до 09.04.2025 року.

Представник позивача подав, через систему «Електронний суд», 08.04.2025 року відповідь на відзив (вх. № 5449/25, а.с. 146-147), в якій заперечив твердження відповідача викладені у відзиві на позовну заяву, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав викладених у позові.

В судовому засіданні 09.04.2025 року представник позивача позов з підстав і у розмірі, викладених у позовній заяві, підтримав і просив суд задовольнити повністю, представник відповідача заперечив проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просив відмовити у його задоволенні повністю.

Згідно із ст.ст. 233 ч. 6, 240 ч. 1 ГПК України у судовому засіданні 09.04.2025 року судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє повністю з таких підстав.

16.04.2024 року позивач Управління поліції у Черкаській області в особі заступника начальника Білоуса О.М., як виконавець, та відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі виконуючого обов`язки директора Черкаської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» Денисової Т.О., як замовник, уклали договір про надання послуг з безпеки та порядку на об`єкті замовника №315/Т (далі Договір, а.с. 17-20), за умовами п. 1.1. якого виконавець зобов`язався надавати замовникові послуги з безпеки та порядку території Об`єкта Замовника, що розташований за адресою: Черкаська область, м. Черкаси, вул. Максима Залізняка, 142 (далі Об`єкт), що вказано в Дислокації (Додаток №1), а Замовник зобов`язується прийняти надані послуги і сплатити за них визначену у відповідності до умов Договору суму коштів.

Сторони Договору погодили усі істотні умови цього договору, зокрема, домовилися про наступне:

Об`єкт це будівлі, споруди (відокремлені приміщення, частини будівель і споруд), окремо та прилеглі до них території, відносно яких працівниками поліції охорони здійснюються незаборонені законодавством заходи безпеки та порядку за укладеним договором;

Безпека та порядок на об`єкті вжиття комплексу заходів, спрямованих на недопущення протиправних дій та посягань на права та об`єкт замовника;

п. 1.4. заходи з безпеки та порядку на території Об`єкта здійснюються у дні і години, вказані у Дислокації (Додаток №1). Система здійснення охоронних заходів щодо об`єкта визначається замовником та погоджується з виконавцем;

п. 2.1. загальна вартість послуг за цим договором становить 1 422 000,00 грн., у тому числі ПДВ у вартості: 237 000, 00 грн;

п. 2.3. оплата послуг Виконавця здійснюється щомісячно Замовником на підставі Акту приймання-передачі наданих послуг за місяць, в якому такі послуги надані шляхом перерахування вартості послуг до 20 числа місяця, наступного за місяцем надання послуг на розрахунковий рахунок Виконавця, вказаний у реквізитах даного Договору;

п. 2.4. датою оплати (датою виконання Замовником зобов`язань) є дата зарахування грошових коштів на рахунок виконавця;

п. 2.5. Акт наданих послуг (виконаних робіт) підписується Сторонами в кінці кожного календарного місяця;

п. 3.1.2. Замовник має право звертатися до Виконавця з письмовим поданням про необхідність здійснення заходів з безпеки і порядку на об`єкті в обсязі і часі, більшому ніж це передбачено умовами договору, з оплатою послуг за окремою угодою;

п. 3.1.4. Замовник має право достроково розірвати цей Договір у разі невиконання зобов`язань Виконавцем, письмово повідомивши його про це не менше ніж за 10 (десять) календарних днів;

п. 4.2.3. - Замовник зобов`язується своєчасно оплачувати за надані послуги в порядку та розмірі, що визначені Договором;

п. 5.3. - у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством та цим Договором;

п. 6.1. договір набирає чинності з дати його підписання та діє до 30.06.2024 року включно;

п. 11.1 - спори за чинним Договором підлягають вирішенню у встановленому законодавством порядку;

п. 11.3. - усі повідомлення, направлені сторонами одна одній у зв`язку з цим Договором, повинні бути викладені у письмовій формі і мають вважатися поданими належним чином, якщо вони направлені цінним листом з описом вкладення та повідомленням про одержання його адресатом або доставлені та вручені особисто під розпис за вказаними адресами Сторін.

Договір підписаний його сторонами та скріплений їхніми печатками.

Невід`ємною частиною Договору є:

Додаток № 1(а.с. 20 на звороті), в якому сторони погодили дислокацію 3 об`єктів- промислове підприємство, транспортні ворота відповідача за адресою: м. Черкаси, Максима Залізняка, 142, вид охорони фізична безпека (поліцейська, об`єктів); період охорони 27.02.2024-30.06.2024 року; кількість охорони 1; час охорони - від 08 год 00 хв до 08 год 00 хв у робочі та вихідні дні; третій об`єкт - додаткові пости фізична безпека (поліцейська, об`єктів) промислове підприємство по заявці відповідача.

Додаток № 2 (а.с. 21) Розрахунок вартості, в якому сторони погодили вартість 1 год охорони 200 грн; у лютому 2024 року 72 год на суму 14400 грн по кожному об`єкту загалом 522 год на суму 104400 грн; у березні 2024 року 744 год на суму 148400грн по кожному об`єкту загалом 2220год на суму 444000 грн; у квітні 2024 року 720 год на суму 144000 грн по 2-х об`єктах,загалом 1440 год на суму 288000 грн; у травні 2024 року 744 год на суму 148800грн по 2-х об`єктах,загалом 1488 год на суму 297600 грн; у червні 2024 року 720год на суму 144000 грн по 2-х об`єктах,загалом 1440 год на суму 288000 грн. Загальна вартість охоронних послуг 7110 год 1422000 грн.

Додаток № 3 (а.с. 21 на звороті) Протокол узгодження договірної ціни за здійснення заходів охорони, в якому погоджено вартість надання послуги з безпеки та порядку території об`єкта замовника 200 грн. за 1 год охорони 1 працівником виконавця.

Додаток № 4 (а.с. 22) Акт про виставлення на об`єкті замовника з 00 год 00 хв. 27.02.2024 року за адресою: Черкаська область, м. Черкаси, вул. Максима Залізняка, 142 - 2-х цілодобових стаціонарних постів поліції охорони.

Додаток №5 (а.с. 22 на звороті) зразок акта про зняття охорони об`єкта.

28.06.2024 року до Договору Управлінням поліції у Черкаській області в особі заступника начальника Білоуса О.М., як виконавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі виконуючого обов`язки директора Черкаської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» Денисової Т.О., як замовником, укладено додаткову угоду №1 (а.с. 23), п.п.1, 2, 3 якої сторони дійшли згоди пролонгувати договір про надання послуг з безпеки та порядку на об`єкті замовника №315/Т від 16.04.2024 року до 31.12.2024 року; змінити у п. 6.1. договору слова та цифри: «діє до 30.06.2024 року» на «діє до 31.12.2024 року включно»; інші умови договору залишаються незмінними і сторони підтверджують свої зобов`язання за ним.

Додаткова угода №1 підписана його сторонами та скріплена їхніми печатками.

Із листа відповідача від 02.07.2024 року (а.с. 26) вбачається запит замовника до начальника Управління поліції у Черкаській області, на виконання п. 3.2.1.договору №315/Т від 16.04.2024 року, встановлення додаткового нічного поста з 17 год 00 хв 02.07.2024 року поліції охорони для посилення захисту об`єкта Черкаської філії «Газорозподільні мережі України» розташованого за адресою: м. Черкаси, вул. Максима Залізняка, 142 із гарантуванням в.о. директора Черкаської філії «Газорозподільні мережі України» Денисової Тамари оплати наданих послуг.

Листом № 1853/26 від 12.07.2024 року (а.с. 27) в.о. директора Черкаської філії «Газорозподільні мережі України» Денисова Тамара повідомила позивача, що з 13.07.2024 року у товариства відпала потреба у забезпеченні охорони об`єкта за адресою: м. Черкаси, вул. Максима Залізняка, 142 тому просила зняти раніше виставлені пости поліції охорони за даною адресою, гарантувала оплату наданих послуг по охороні вказаного об`єкта, висловила вдячність за співпрацю та належне виконання взятих на себе зобов`язань.

15.07.2024 року начальником відділу охоронної діяльності Черкаської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» Андрієм Рудиком та командиром батальйону Управління поліції у Черкаській області Антоном Рябчуном погоджено, начальником департаменту безпеки ЧФ «Газорозподільчі мережі України» Олександром Гуріним, заступником начальника УПО Черкаської області Олегом Білоусом затверджено акт про виставлення постів полії охорони на об`єктах відповідача у період 01.07.-13.07.2024 року 23 цілодобових, шести 9-годинних з вартістю 1 год 200 грн. на загальну суму 121200 грн. (а.с. 23 на звороті).

У зв`язку з нездійсненням відповідачем у встановлений Договором строк оплати за надані послуги, 04.10.2024, 25.10.2024, 14.11.2024 року позивач звертався до відповідача з листами №1857/43/01-2024, №2120/43/03-2024, претензією № 2009/43/01-2024 (а.с. 24,35, 25), в яких вимагав оплатити надані позивачем послуги розміром 121200 грн., надав на погодження відповідний акт прийому-здачі виконаних робіт/послуг №Вар-000187 за липень 2024 року (а.с. 25 на звороті), акт звірки взаємних розрахунків станом на 25.10.2024 року (а.с. 35 на звороті).

26.11.2024 року відповідач листом №3925/32.02(а.с. 10 на звороті) повідомив позивача на його лист від 14.11.2024 року, що позивач не забезпечив виконання взятих на себе зобов`язань, неякісно надав послуги охорони об`єкта замовника у липні 2024 року тому акт приймання-виконання наданих послуг№Вар-000187 за липень 2024 року не підписаний замовником, а новим директором товариства не може бути погоджений.

Відповідач акти прийому-здачі виконаних робіт/послуг №Вар-000187 за липень 2024 року на суму 121200 грн., звірки взаємних розрахунків станом на 25.10.2024 року не погодив, не підписав та не оплатив, що стало причиною звернення позивача з відповідним позовом до суду.

У відзиві на позовну заяву та в судових засіданнях представник відповідача заперечив укладеність додаткової угоди №1 від 28.06.2024 року, вказав про ненадання позивачем послуг з охорони на його об`єктах у спірний період, оскільки на території відповідача 02.07.2024 року відбулося блокування державними виконавцями та працівниками АТ «Черкасигаз» господарської діяльності Черкаської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», що відображено у заяві відповідача про вчинення кримінального правопорушення та відкриття кримінального провадження № 0000154 за нею. Крім того, долучив погоджений ним примірник акта звірки взаємних розрахунків № 3088 за період з 01.01.2024-15.01.2025 року за Договором на загальну суму 2767200 грн. (а.с. 62,130).

Отже, спірні правовідносини сторін виникли із договору про надання послуг з безпеки та порядку на об`єкті замовника №315/Т від 16.04.2024 року вимоги позивача, заперечення відповідача витікають із прав та обов`язків сторін за цим договором.

Спірні правовідносини сторін за правовою природою віднесені до договірних зобов`язань послуг та охорони, загальні положення про послуги визначені главою 63, про перевезення главою 64, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов`язання і договір розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, главами 19, 20 ГК України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України.

Згідно з ч. 1, ч. 2 п.п. 5, 8 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу (ГК) України передбачено право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 205 ЦК України визначені вимоги до форми правочину, способів волевиявлення. Згідно з частинами 1, 2 цієї статті ЦК, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Розділ I книги 5 ЦК України врегульовує загальні положення про зобов`язання, зокрема:

зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509);

сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (ч.ч. 1, 3 ст. 510);

одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525);

зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526);

кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги (ч. 2 ст. 527);

якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530);

зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч.ч. 1, 2 ст. 598);

зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599);

порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610);

у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (п. 3 ч. 1 ст. 611);

боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612).

Розділ IІ книги 5 ЦК України врегульовує загальні положення про договір, зокрема:

договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626);

відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627);

зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628);

договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629);

ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається (ч.ч. 1-3 ст. 632);

договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638);

договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639);

договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч.ч. 1, 2 ст. 640).

Підрозділом І розділу ІІІ книги 5 ЦК України визначено окремі види договірних зобов`язань.

Главою 63 врегульовано загальні положення про послуги, зокрема:

за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання (ст. 901);

якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 903);

за договором охорони охоронець, який є суб`єктом підприємницької діяльності, зобов`язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов`язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату. (ст. 978).

Відповідно до викладених обставин справи та наведених норм законодавства суд вбачає, що 16.04.2024 року сторонами укладено договір про надання послуг з безпеки та порядку на об`єкті замовника №315/Т щодо надання позивачем послуг з з безпеки та порядку території Об`єкта Замовника, що розташований за адресою: Черкаська область, м. Черкаси, вул. Максима Залізняка, 142. Об`єкт це будівлі, споруди (відокремлені приміщення, частини будівель і споруд), окремо та прилеглі до них території, відносно яких працівниками поліції охорони здійснюються незаборонені законодавством заходи безпеки та порядку за укладеним договором; Безпека та порядок на об`єкті вжиття комплексу заходів, спрямованих на недопущення протиправних дій та посягань на права та об`єкт замовника.

Пунктами 1.4., 2.1.,2.3. Договору сторони обумовили, що заходи з безпеки та порядку на території Об`єкта здійснюються у дні і години, вказані у Дислокації (Додаток №1). Система здійснення охоронних заходів щодо об`єкта визначається замовником та погоджується з виконавцем;загальна вартість послуг за цим договором становить 1 422 000,00 грн., у тому числі ПДВ у вартості: 237 000,00 грн; оплата послуг Виконавця здійснюється щомісячно Замовником на підставі Акту приймання-передачі наданих послуг за місяць, в якому такі послуги надані шляхом перерахування вартості послуг до 20 числа місяця, наступного за місяцем надання послуг на розрахунковий рахунок Виконавця, вказаний у реквізитах даного Договору.

Крім того, п.п. 3.1.2., 6.1. Договору сторони визначили, що Замовник має право звертатися до Виконавця з письмовим поданням про необхідність здійснення заходів з безпеки і порядку на об`єкті в обсязі і часі, більшому ніж це передбачено умовами договору, з оплатою послуг за окремою угодою; договір набирає чинності з дати його підписання та діє до 30.06.2024 року включно.

У Додатках №№1-5 сторонами погоджено об`єкти відповідача для охорони, період, час надання послуг та їх вартість за 1 год. загалом на суму 1422000 грн.

Позивач у період квітня-червня 2024 року надавав послуги з охорони об`єктів відповідача, що підтверджено та не заперечено відповідачем.

Разом з тим, 28.06.2024 року сторонами укладено до Договору додаткову угоду №1, п.п.1, 2, 3 якої сторони дійшли згоди пролонгувати договір про надання послуг з безпеки та порядку на об`єкті замовника №315/Т від 16.04.2024 року до 31.12.2024 року; змінити у п. 6.1. договору слова та цифри: «діє до 30.06.2024 року» на « діє до 31.12.2024 року включно»; інші умови договору залишаються незмінними і сторони підтверджують свої зобов`язання за ним.

За замовленням відповідача від 02.07.2024 року, яким гарантовано оплату послуг, позивачем того ж дня встановлено додаткові пости поліції охорони для посилення захисту об`єкта Черкаської філії «Газорозподільні мережі України» розташованого за адресою: м. Черкаси, вул. Максима Залізняка, 142 які діяли до 13.07.2024 року.

Листом № 1853/26 від 12.07.2024 року в.о. директора Черкаської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» Денисова Тамара повідомила позивача, що з 13.07.2024 року у товариства відпала потреба у забезпеченні охорони об`єкта за адресою: м. Черкаси, вул. Максима Залізняка, 142 тому просила зняти раніше виставлені пости поліції охорони за даною адресою, гарантувала оплату наданих послуг по охороні вказаного об`єкта, висловила вдячність за співпрацю та належне виконання взятих на себе зобов`язань, однак погодивши в акті 15.07.2024 року факт надання позивачем послуг з охорони за період з 01.07.2024-13.07.2024 року на суму 121200 грн. в подальшому не оплатив їх, заперечив належність їх надання посилаючись на блокування державними виконавцями та працівниками АТ «Черкасигаз» 02.07.2024 року господарської діяльності Черкаської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», що відображено у заяві відповідача про вчинення кримінального правопорушення та відкриття кримінального провадження № 0000154 за нею.

Суд зауважує, що в провадженні Господарського суду Черкаської області перебувала справа № 925/643/24 за позовом ТОВ «Черкасигаз Збут» до АТ «Оператор газорозподільної системи «Черкасигаз» та ТОВ «Газорозподільні мережі України» про визнання недійсним правочину та визнання відсутнім права оренди.

Ухвалою суду від 28.06.2024 року у справі № 925/643/24 за заявою ТОВ «Черкасигаз Збут» вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони: Акціонерному товариству Оператор газорозподільної системи Черкасигаз, ідентифікаційний код юридичної особи 03361402, його посадовим та службовим особам, працівникам або представникам; Управлінню поліції охорони в Черкаській області, ідентифікаційний код юридичної особи 40109037, його посадовим та службовим особам, працівникам або представникам; товариству з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України, ідентифікаційний код юридичної особи 44907200, його посадовим та службовим особам, працівникам або представникам та будь-яким іншим особам перешкоджати або вчиняти інші дії щодо унеможливлення доступу працівникам або представникам Товариства з обмеженою відповідальністю Черкасигаз Збут, ідентифікаційний код юридичної особи: 39672471 до всіх приміщень та території, нежитлових будівель за адресою: Черкаська область, м. Черкаси, вул. Залізняка Максима, буд. 142, які належать Акціонерному товариству Оператор газорозподільної системи Черкасигаз, ідентифікаційний код юридичної особи: 03361402, на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер САС №485928, виданого 22.11.2010 року Черкаською міською радою, що є предметом договору оренди нежитлових будівель, який було посвідчено приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Довгань О.Я. 28.02.2024 року.

Враховуючи чинність даної ухвали, яка пред`явлена до виконання ТОВ «Черкасигаз Збут», дії державних виконавців 02.07.2024 року на території орендованих відповідачем приміщень, що також є об`єктами охорони позивача були правомірними та не вказує про факт неналежного виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором.

З урахуванням наявних у справі доказів суд зауважує про дійсність додаткової угоди №1 від 28.06.2024 року до Договору, як і обґрунтованість вимог позивача про сплату вартості наданих у період 01.07.2024-13.07.2024 року послуг з охорони на суму 121200 грн.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на принцип сontra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. При цьому це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the diminant sinfluence of the party).

Також як зазначив Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 року у справі №450/2286/16-ц (провадження №61-2032св19) добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium - принцип добросовісності.

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Отже, укладаючи договір про надання послуг з безпеки та порядку на об`єкті замовника №315/Т від 16.04.2024 року сторони погодили п.п. 1.1., 1.4.,2.2,3.1.2. Договору, Додатки №1-4 тобто умови надання послуг позивачем, об`єкти охорони, вартість послуг, строки оплати, а також можливість подовження строку надання послуг додатковою угодою,

відтак вимогу позивача про стягнення вартості наданих позивачем послуг, які відповідачем отримані, але не оплачені суд визнає обґрунтованою, доказаною і такою, що підлягає задоволенню.

Суд заперечення відповідача про безпідставність вимог позивача оцінює критично оскільки всі вимоги позовної заяви відповідають умовам погодженого та підписаного сторонами договору про надання послуг з безпеки та порядку на об`єкті замовника №315/Т від 16.04.2024 року з урахуванням внесених до нього змін, які узгоджуються з нормами діючого законодавства України тому відхиляє їх. Зміна керівництва відповідача як підставу непогодження акту про надання спірних послуг суд оцінює критично, враховуючи наявні у справі докази.

Нормами Господарського процесуального кодексу України також встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Судом приймається рішення у справі, що розглядається, на підставі усіх доказів, поданих представниками усіх учасників справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема, внесено зміни до ст. 79 ГПК України, а саме: змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Такий підхід узгоджується із судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (п. 1 ст. 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд, оцінюючи фактичні обставини справи, звертаючись до балансу вірогідностей, вирішуючи спір, виходив з того, що факти, встановлені в експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 904/1017/20.

Щодо вимоги позивача про визнання послуг з безпеки та порядку на об`єкті відповідача в період часу з 02 по 12 липня 2024 року, як такі, що були надані позивачем у повному обсязі, відповідно до договору про надання послуг з безпеки та порядку на об`єкті замовника №315/Т від 16.04.2024 року суд вважає її такою, що неефективним способом захисту.

Згідно з частиною 2 статті 5 Господарського процесуального кодексу України суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у своєму рішенні спосіб захисту, який не встановлений законом, лише за умови, що законом не встановлено ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу. Суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Такі висновки наведено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 03.12.2020 року у справі № 909/703/19.

Відповідно до частин 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів в Україні», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частин 1, 4 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 755/10947/17 зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь якій стадії судового процесу;

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладених обставин справи, умов Договору та наведених норм законодавства суд спірні вимоги позивача вважає обґрунтованими, позов задовольняє частково.

На підставі статті 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 3028 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-240, 255-256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Черкаської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», ідентифікаційний код юридичної особи 45314134, місцезнаходження: 18028, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. М. Залізняка, буд. 142, на користь Управління поліції охорони у Черкаській області, ідентифікаційний код юридичної особи 40109037, місцезнаходження: 18008, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Хоменка, буд. 3/1 212200 грн. боргу, 3028 грн. судових витрат.

У задоволенні решти позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст рішення складено 19.05.2025 року.

Суддя В.М. Грачов