УХВАЛА

13 травня 2025 року

м. Київ

cправа № 916/2980/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Волковицька Н. О. - головуючий, Могил С. К., Случ О. В.,

секретар судового засідання - Мельникова Л. В.,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Ренталс»

на рішення Господарського суду Одеської області від 16.09.2024 (суддя Петров В. С.) та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.03.2025 (Богацька Н. С. - головуючий, судді Філінюк І. Г., Богатир К. В.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Ренталс»

до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, -на стороні позивача:

1) Товариство з обмеженою відповідальністю «Форвард Ко»;

2) Товариство з обмеженою відповідальністю «Україна»;

на стороні відповідача:

3) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб;

4) Товариство з обмеженою відповідальністю «Ісагіс»;

про визнання припиненим права іпотеки та скасування державної реєстрації права іпотеки,

(У судове засідання з`явилися представники: позивача - Кобелєв О. О., відповідача - Мізунський А. І., Товариство з обмеженою відповідальністю «Ісагіс» - Драгун А. С.),

ВСТАНОВИВ:

1. У жовтні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Ренталс» (далі - ТОВ «Бізнес Ренталс») звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» (далі - ПАТ «Імексбанк», Банк), в якому просило:

- визнати припиненим право іпотеки Банку за договором іпотеки від 26.11.2013, укладеним між Банком і Товариством з обмеженою відповідальністю «Україна» (далі ТОВ «України», Іпотекодавець), посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н. Ю., зареєстрованим за реєстровим номером 5083 (далі договір іпотеки від 26.11.2013), стосовно іпотеки майнових прав на зблоковані котеджі (апартаменти) туристично-оздоровчого комплексу, групи зблокованих 2-3-х поверхових котеджів з підземним паркінгом (ІІ-а черга будівництва), розташованих за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н., с/рада Дальницька, «Золотий Бугаз» масив, буд. 18, корпус Ж, що сьогодні є окремим об`єктом нерухомого майна та належать на праві приватної власності позивачу, а саме: апартаменти двоповерхового зблокованого дачного котеджу № 208 загальною площею 86,2 кв.м, житловою площею 48,4 кв.м, розташованого за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н., с/рада Дальницька, «Золотий Бугаз» масив, буд. 18-Ж (далі апартаменти № 208);

- скасувати державну реєстрацію права іпотеки Банку за договором іпотеки від 26.11.2013, згідно з номером запису про іпотеку 3557509 (спеціальний розділ в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно) від 26.11.2013, вчиненим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Чужовською Н.Ю., стосовно майнових прав на апартаменти № 208 групи зблокованих 2-3-х поверхових котеджів з підземним паркінгом (ІІ-а черга будівництва) за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н., с/рада Дальницька, «Золотий Бугаз» масив, буд. 18, корпус Ж.

2. Справа переглядалася судами неодноразово. Під час нового розгляду, рішенням Господарського суду Одеської області від 16.09.2024, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.03.2025, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення аргументоване тим, що нежитлові будівлі центрального стадіону Чорноморець виступали забезпеченням за 41 (сорока одним) кредитним договором (41 боржник).

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 31.10.2017 року по справі № 918/539/17, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.01.2018, частково задоволено позов ПАТ «Імексбанк» про застосування наслідків недійсності правочину та внесення змін до договору. У постанові Рівненського апеляційного господарського суду від 16.01.2018 у справі № 918/539/17, яка набрала законної сили, колегією суддів встановлено, що внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки, погашеною є заборгованість лише позичальників ТОВ «ТБА «Промбуд», ТОВ «Круїз Делюкс», ТОВ «Компанія по торгівлі» та ТОВ «Мережа готелів Чорне море». Отже, в результаті звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, після реєстрації права власності за Банком на предмет іпотеки, відбулось фактичне задоволення вимог кредитора тільки по 4 (чотирьом) кредитним договорам.

Посилання скаржника на обставини, встановлені в ухвалі Господарського суду Одеської області від 14.06.2018 у справі № 916/1835/15, залишеної без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 31.07.2018, про визнання наказу від 06.11.2015 (про стягнення із ТОВ «Форвард Ко» на користь ПАТ «Імексбанк» 1723312,06 дол. США) таким, що не підлягає виконанню, як на преюдиціальні, відхилено, оскільки у зазначеній ухвалі була надана правова оцінка виключно обставинам припинення зобов`язань, які були предметом розгляду даної справи, а саме: стягнення основного боргу у розмірі 1723312,06 дол. США.

Разом з тим, зобов`язання за кредитним договором про відкриття кредитної лінії, укладеного між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «Форвард КО», не були виконані в повному обсязі за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку після реєстрації права власності за ПАТ «Імексбанк» на нежитлові будівлі стадіону «Чорноморець», розташованого за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Маразлівська, буд. 1/20, на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

При цьому, приписи частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку» не передбачають, що набуття у власність одного з предметів іпотеки у будь-якому випадку є наслідком припинення основного зобов`язання в повному обсязі, за умови, якщо таке позасудове врегулювання не призвело до задоволення вимог іпотекодержателя в повному обсязі.

3. ТОВ «Бізнес Ренталс» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій і задовольнити позовні вимоги.

Скаржник стверджує, що судами не враховано висновки Верховного Суду, викладений у постановах від 03.11.2020 у справі № 916/3146/17 та від 26.11.2019 у справі №916/2413/18. Верховний Суд зазначив, що ухвала суду першої інстанції і постанова апеляційного суду про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, є судовими рішеннями, якими вирішено по суті спір між банком і позичальником, оскільки суди, спочатку встановивши наявність невиконаного зобов`язання позичальника і стягнувши існуючу заборгованість, в подальшому встановили, що після ухвалення рішення про стягнення спірне зобов`язання припинилось, а тому відповідна заборгованість відсутня, отже стягненню не підлягає.

Встановлені судом факти та їх правові оцінки, відображені в ухвалі Господарського суду Одеської області у справі №916/1835/15, залишеній без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 31.07.2018 щодо факту остаточності вирішеного спору між Банком та ТОВ «ФОРВАРД КО» про стягнення заборгованості за кредитним договором, не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у судовому рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу.

У справі про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, встановлено що зобов`язання ТОВ "Форвард Ко", що виникли із договору про відкриття кредитної лінії №86/13 від 19.11.2013 є припиненими в порядку частини четвертої статті 36 Закону України "Про іпотеку".

Водночас, скаржник також посилається на підставу оскарження, передбачену пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України, а саме необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17.

У справі № 916/2980/21 не підлягають застосуванню правові висновки щодо застосування приписів частини четвертої статті 36 Закону України "Про іпотеку", викладені у постанові Верховного Суду від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17, адже факт припинення кредитного зобов`язання за кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 86/13 віл 19.11.2013, встановлений судовими рішеннями, прийнятими до ухвалення постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/17048/17.

У цій справі обставини не є подібними обставинам, яким надано правову оцінку Верховним Судом у справі № 910/17048/17, а тому позиція, викладена у постанові від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17, не може бути застосована до правовідносин між сторонами в цьому випадку саме з огляду на наявність у справі, що переглядається, преюдиціальних фактів. При цьому, якби у цій справі судами факту припинення кредитних правовідносин Банку та позичальника надавалася б інша юридична оцінка, вказане не лише звелося б до ревізії судових рішень, які набрали законної сили, а й до порушення принципу "правової визначеності".

Правова позиція позивача у справі збігається із правовою позицією господарських судів у судових рішеннях, прийнятих за наслідками розгляду подібної справи № 916/1160/23 за позовом ТОВ «БІЗНЕС РЕНТАЛС» до ПАТ «ІМЕКСБАНК» про визнання припиненим права іпотеки та скасування державної реєстрації.

4. У відзивах на касаційну скаргу відповідач та Товариство з обмеженою відповідальністю «Ісагіс» вказують на безпідставність доводів скаржника та просять касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів без змін.

5. Під час вивчення матеріалів касаційної скарги Суд з`ясував, що Верховний Суд ухвалою від 05.02.2025 передав на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справу №910/10365/15, для відступу від висновку щодо застосування статті 75 ГПК України, викладеного у постановах Верховного Суду від 08.08.2019 у справі №922/2013/18, від 25.03.2021 у справі №911/2961/19, від 30.08.2022 у cправі №904/1427/21, адже, як вказано в цій ухвалі:

« 28. У касаційній скарзі скаржник наголошує, що суд апеляційної інстанції мав надати преюдиційне значення тільки фактам, встановленим судами в межах справ №910/9544/15, №910/17681/15, №910/18212/15, №910/22361/15, а не правовій оцінці, зробленій судами в межах зазначених справ (неправильно застосовано ст.75 ГПК), та самостійно на підставі зібраних доказів та встановлених обставин зробити висновки щодо чинності правовідносин за Кредитним договором та наявності непогашеної заборгованості.

29. При цьому, скаржник посилається на таке:

"Згідно правового висновку Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30 серпня 2022 року у cправі № 904/1427/21 щодо преюдиційності:

"У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 у справі № 922/2013/18, від 25.03.2021 у справі № 911/2961/19 зазначено, що звільнення від доказування, навіть у разі наявності преюдиційних обставин, встановлених у рішенні суду, не може мати абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Господарські суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях у інших господарських справах. Для спростування преюдиційних обставин, передбачених статтею 75 Господарського процесуального кодексу України, учасник господарського процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами встановленими Господарським процесуальним кодексом України. Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу"".

30. На нашу думку такий висновок суперечить приписам ч.4 ст.75 ГПК "Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом".

31. Такий припис спрямований на дотримання принципу правової визначеності та його складової - res judicata.

32. Правило про звільнення від доказування, як раз таки має абсолютний характер, така його дія спрямована на те, щоб спір між сторонами вирішувався в одній судовій справі, а не був штучно розбитий на декілька позовів/справ, де сторони мали би можливість подавати нові докази на підтвердження тих самих фактів.

33. Інше тлумачення, яке вказує на можливість "спростування преюдиційних обставин" за допомогою нових доказів, призводить до розмивання змісту ч.4 ст.75 ГПК, а відтак до правової невизначеності - адже не зрозуміло, за яких умов, керуючись якими критеріями, суд замість застосування приписів ч.4 ст.75 ГПК має надати стороні можливість доводити/спростовувати за допомогою нових доказів ті чи інші обставини, що входять до предмету доказування і були вже встановлені в іншій справі за участю тих самих сторін.

34. По суті, наведене тлумачення суперечить прямому та зрозумілому змісту цієї ч.4 ст.75 ГПК».

6. Відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Ураховуючи вищевикладене, з метою дотримання єдності судової практики та зважаючи на предмет та підстави позову, з метою забезпечення сталого розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики, Верховний Суд вважає за необхідне зупинити провадження за касаційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Ренталс» на рішення Господарського суду Одеської області від 16.09.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.03.2025 у справі № 916/2980/21 до закінчення перегляду палатою для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 922/3727/19 та закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 910/10365/15.

Керуючись статтями 228, 230, 234, 235 ГПК України, Суд

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 916/2980/21 до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 910/10365/15.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Волковицька

Судді С. К. Могил

О. В. Случ