ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/4577/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Принцевської Н.М., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання: Ісмаілова А.Н.

за участю представників учасників справи:

від Департаменту комунальної власності Одеської міської ради-Тодорашко А.В., на підставі ордеру;

від Громадської організації «Центр сприяння інвалідам «Надія», м. Одеса - Карачковський П.П., на підставі самопредставництва.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

на рішення Господарського суду Одеської області від 04.02.2025 року, м. Одеса, суддя першої інстанції Погребна К.Ф., повний текст складено та підписано 10.02.2025 року

у справі № 916/4577/24

за позовом: Громадської організації «Центр сприяння інвалідам «Надія», м. Одеса

до відповідача Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

про зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У жовтні 2024 року Громадська організація «Центр сприяння інвалідам «Надія», м. Одеса звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, в якій просила суд зобов`язати Департамент комунальної власності Одеської міської ради звільнити Громадську організацію «Центр сприяння інвалідам «Надія», м. Одеса від орендної плати за договором оренди нежитлового приміщення №11/53 у новій редакції від 29.06.2016, що зареєстрований в реєстрі за №1414, укладеним між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та Громадською організацією «Центр сприяння інвалідам Надія», м. Одеса щодо нежитлових приміщень першого, другого, третього, четвертого поверхів та підвалу №501, загальною площею 1790,9 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, б. 93, починаючи з 24 лютого 2022 року на період воєнного стану та до його припинення (скасування), вирішити питання про відшкодування Громадській організації «Центр сприяння інвалідам «Надія», м. Одеса за рахунок відповідача сплаченого за подання позовної заяви судового збору.

В обґрунтування позовної заяви позивач, посилаючись на прийняте Одеською міською радою рішення № 969-VІІІ від 29.06.2022, зазначив, що він листом від 17.10.2022 № 17.10/22 звернувся до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про звільнення на період воєнного стану (з 24.02.2022 та до його припинення) від орендної плати та включення орендованого майна в перелік об`єктів, звільнених від орендної плати на час воєнного стану, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 93.

Вказаний лист-звернення отримано Департаментом комунальної власності Одеської міської ради 19.10.2022, про що свідчить відповідний штамп із зазначенням вхідного № а14/2290.

Поряд з цим, як вказує позивач, його звернення від 17.10.2022 № 17.10/22 було залишено відповідачем без відповіді та задоволення, що і стало підставою для звернення до господарського суду з відповідним позовом оскільки відповідач ухиляється та не забезпечує виконання рішення Одеською міською радою рішення № 969-VІІІ від 29.06.2022 та не вживає жодних дій щодо розгляду листа Громадської організації «Центр сприяння інвалідам «Надія», м. Одеса від 17.10.2022 за №17.10/22.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 04.02.2025 року у справі №916/4577/24 позовну заяву Громадської організації «Центр сприяння інвалідам Надія» м. Одеса задоволено частково; зобов`язано Департамент комунальної власності Одеської міської ради звільнити Громадську організацію «Центр сприяння інвалідам «Надія», м. Одеса від орендної плати за договором оренди нежитлового приміщення №11/53 у новій редакції від 29.06.2016, що зареєстрований в реєстрі за №1414, укладеним між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та Громадською організацією «Центр сприяння інвалідам Надія», м. Одеса щодо нежитлових приміщень першого, другого, третього, четвертого поверхів та підвалу №501, загальною площею 1790,9 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, б. 93, починаючи з 24 лютого 2022 року на період воєнного стану та до його припинення (скасування).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що, оскільки позивач виконав всі умови, необхідні для звільнення його від встановленої договором орендної плати на період воєнного стану та до його припинення (скасування), відповідач, як орендодавець комунального нерухомого майна, має лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки це видача відповідного наказу, оскільки жодні нормативно-правові акти не передбачають його право діяти інакшим чином та на власний розсуд не розглядати звернення позивача.

У зв`язку із чим, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що на період дії воєнного стану Громадська організація «Центр сприяння інвалідам Надія», м. Одеса на підставі рішення Одеської міської ради від 29.06.2022 № 969-VIII має правомірні очікування, які полягають у праві на звільнення від орендної плати за договором оренди, а саме, з 24 лютого 2022 року до припинення (скасування) воєнного стану.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скарги, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Департамент комунальної власності Одеської області з рішенням суду першої інстанції не погодився, тому звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив суд рішення Господарського суду Одеської області від 04.02.2025 року у справі №916/4577/24 скасувати та прийняти нове рішення, яким у позовних вимогах Громадської організації «Центр сприяння інвалідам «Надія», м. Одеса відмовити у повному обсязі

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Зокрема, за доводами апеляційної скарги, скаржник наголошує на тому, що 30.10.2024 Південно-західним апеляційним господарським судом винесено постанову по справі № 916/3377/22 та зроблені наступні висновки з урахуванням висновків касаційної інстанції: «беручи до уваги неподання відповідачем до місцевого господарського суду у встановленому процесуальним законом порядку доказів дотримання процедури, передбаченої пунктом 129-1 Порядку, а саме: доказів звернення Громадської організації «Центр сприяння інвалідам «Надія» м.Одеса до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради щодо звільнення від орендної плати за договором оренди №11/53 від 31.08.2015 (у редакції від 29.06.2016) та, як наслідок, прийняття позивачем наказу на підставі відповідного звернення відповідача, на підставі відповідного звернення відповідача. Південно-західним апеляційним господарським судом критично оцінюються твердження скаржника про безпідставність нарахування позивачем орендної плати.

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 22.11.2023 у справі № 916/3587/22. Сама по собі збройна агресія проти України та воєнний стан також не можуть автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, як обставина непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин особа не може виконати ті чи інші зобов`язання. Аналогічний правовий висновок Верховного Суду викладено в постанові від 15.06.2023 у справі №910/8580/22».

Отже, скаржник наголошує, що постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.10.2024 по справі 916/3377/22 апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради задоволено, рішення Господарського суду Одеської області від 18.07.2024 у справі № 916/3377/22 скасовано. Позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до Громадської організації «Центр сприяння інвалідам «Надія» про стягнення 1162360,55 грн., розірвання договору та виселення задоволено у повному обсязі.

Щодо користувачів об`єкта оренди, відповідач вказує, що позивачем приховується факт передачі орендованого майна в суборенду третім особам (без належного дозволу орендодавця), тобто, відповідач вважає, що останнім було доведено доказами факт передачі права користування та володінні третім особам, які використовують дане приміщення для господарської діяльності. Отже, на думку скаржника, неможливо стверджувати, що орендовані за договором приміщення наразі перебувають у володінні та користуванні Громадської організації «Центр сприяння інвалідам «Надія», м. Одеса.

Скаржником заначено, що Департаментом було досліджено та надано не спростовані докази використання об`єкта оренди не позивачем, а іншими організаціями, такими як: Alterra School, PROSTRANSTVO COWORKING, Сімейний центр "Мрія" Family Center, Театральна студія "ДІЙ", ЦДК психологічний простір. Решта організацій відповідачем не досліджувалась, оскільки останній вважає, що і цієї інформації та доказів достатньо для того, щоб довести недостовірну інформацію позивача, який зазначає, що жодним чином не допускав та не допускає нецільового використання орендованого майна, що є порушенням умов договору оренди № 11/53 від 31.08.2015, викладеного у новій редакції від 29.06.2016. Скаржник звертає увагу суду, що відповідно до п. 7.12 договору, орендар зобов`язується надавати орендодавцю інформацію про використання об`єкта оренди на вимогу орендодавця. У випадку приховування чи подання недостовірної інформації про використання об`єкта оренди, що призводить до заниження орендної плати, орендар сплачує орендодавцю орендну плату у повній сумі.

Дійсно, пунктом 1 рішення Одеської міської ради від 29.06.2022 № 969-VIII "Про орендну плату за використання комунального майна територіальної громади м. Одеси у період дії воєнного стану" вирішено на період воєнного стану та до його припинення (скасування) за договорами оренди комунального майна територіальної громади м. Одеси, укладеними до 24.02.2022, звільнити від орендної плати, зокрема, громадські організації.

Але, звільняючи Громадську організацію «Центр сприяння інвалідам Надія», м. Одеса від орендної плати як організацію, що є громадським об`єднанням зі статусом юридичної особи і є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку (відповідно до ст. 1 Закону України «Про громадські об`єднання»), фактично звільнення від орендної плати за користування приміщенням буде надано суборендарям чи третім особам, які провадять господарську діяльність в орендованому об`єкті, що не відповідає засадам розумності, оскільки в рішенні Одеської міської ради від 29.06.2022 № 969-VIII "Про орендну плату за використання комунального майна територіальної громади м. Одеси у період дії воєнного стану" суб`єктів підприємницької діяльності, які продовжують використовувати приміщення за призначенням, та основою діяльності яких є отримання прибутку, було звільнено від орендної плати тільки на 50%.

Таким чином, Громадська організація «Центр сприяння інвалідам «Надія» м.Одеса здає орендоване приміщення в суборендарям чи третім особам, метою яких є здійснення підприємницької діяльності та набуває кошти у період воєнного стану, що є порушенням умов договору та підставою для незвільнення орендаря від орендної плати, адже по факту позивач надалі продовжує заробляти кошти, що в такому випадку ставить останнього у більш вигідні для себе умови, в той час як територіальна громада м. Одеси не отримує до місцевого бюджету належні кошти.

Також, скаржник звертає увагу суду на судову справу № 916/3587/22 за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до Громадської організації «Центр сприяння інвалідам «Надія» м. Одеса про стягнення заборгованості з орендної плати та пені, розірвання договору оренди та виселення.

Так, скаржник зауважує, що відповідно до даної справи, однією з підстав позовної заяви, є саме факт використання орендованого приміщення суборендарями чи третіми особами, що призвело до заборгованості орендаря через порушення умов п. 4.8., 4.9. та 7.12. договору. Скасовуючи рішення судів, касаційний суд зазначив, що вбачає причинно-наслідковий зв`язок між

звільненням орендаря від орендної плати на період дії воєнного стану та використанням орендованого об`єкта. Підсумовуючи вищевикладене, скаржник враховуючи всі встановлені факти та обставини про використання об`єкта оренди і вимогу орендаря про звільнення від орендної плати, зазначає, що це є юридичними маніпуляціями, які призведуть до заниження орендної плати та ненадходження до бюджету міста Одеси коштів за користування комунальним майном та особистого збагачення позивача за рахунок його неправомірних дій та порушення умов договору і чинного законодавства, а тому рішення відносно позивача не приймалося та наказ Департаментом на звільнення позивача від орендної плати не видавався.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.03.2025 року у справі №916/4577/24 відкрито апеляційне провадження за апеляційною Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 04.02.2025 року у справі №916/4577/24.

09.04.2025 року через канцелярію до Південно-західного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив (вх. №750/25/Д3), у якому позивач просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Разом з тим, суд апеляційної інстанції не надає оцінку наданим поясненням у відзиві, оскільки він надійшов з пропущеним процесуальним строком.

10.04.2025 року через підсистему електронний суд до Південно-західного апеляційного господарського суду від Департаменту комунальної власності Одеської області надійшли письмові пояснення (вх.№750/25) в якій останній зазначає, що станом на дату подачі апеляційної скарги по справі № 916/4577/24, як було зазначено у апеляційній скарзі, постановою Південно-західного апеляційного господарськими суду від 30.10.2024 по справі № 916/3377/22 апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради задоволено, рішення Господарського суду Одеської області від 18.07.2024 у справі № 916/3377/22 скасовано. Позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до Громадської організації «Центр сприяння інвалідам «Надія» про стягнення 1162360,55 грн., розірвання договору оренди № 11/53 у редакції від 29.06.2016, який зареєстровано в реєстрі за № 1414 та виселення з нежитлових приміщень, першого, другого, третього, четвертого поверхів та підвалу № 501, загальною площею 1790,9 м2, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 93 задоволено у повному.

Отже, скаржник зазначає, що рішення по справі № 916/3377/22 має причинно-наслідковий зв`язок та прямо пропорційно впливає розгляд справи № 916/4577/24, тому вважає за необхідне повідомити суд, що 25.02.2025 постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду по справі № 916/3377/22 касаційну скаргу Громадської організації «Центр сприяння інвалідам «Надія» залишено без задоволення, постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.10.2024 у справі № 916/3377/22 залишено без змін.

В судовому засіданні представник відповідача просив суд апеляційної інстанції задовольнити його апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції залишити без змін, з мотивів викладених письмово.

Представник позивача просив суд апеляційної інстанції залишити без задоволення апеляційну скаргу відповідача, рішення суду першої інстанції без змін.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Департаменту комунальної власності Одеської міської ради не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 04 лютого 2025 року у справі №916/4577/24 не потребує скасування, враховуючи таке.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

26.11.2019 року між Громадською організацією «Центр сприяння інвалідам «Надія», м. Одеса та Департаментом комунальної власності Одеської міської ради було укладено договір про внесення змін до договору оренди № 11/53 від 29.06.2016, згідно п. 1.1. якого абзац 5 пункту 1.1. розділу 1 договору викладено у новій редакції, а саме: ринкова вартість об`єкта оренди, згідно з висновком про ринкову вартість нежитлових приміщені. І го, 2-го, 3-го, 4-го поверхів та підвалу №501, загальною площею 1790,9 кв.м, що заходяться за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, будинок 93, який був виконаний суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «СОЛАР НОВА», станом на 08.10.2019 року, становить 13 707 000 гривень 00 копійок (без урахування податку на додану вартість).

Відповідно до п. 1.3. договору, з урахуванням договору про внесення змін до нової редакції договору оренди нежитлового приміщення №11/53, термін дії договору до 01.01.2049 року.

Положеннями п. 2.1. договору, з урахуванням договору про внесення змін до нової редакції договору оренди нежитлового приміщення №11/53, передбачено, що орендна плата визначається на підставі ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", рішення Одеської міської ради від 30 січня 2019 року № 4214-VII «Про затвердження Методики розрахунку орендної плати за майно комунальної власності територіальної громади м. Одеси».

Згідно п. 2.2.договору, з урахуванням договору про внесення змін до нової редакції договору оренди нежитлового приміщення №11/53, за орендовані нежилі приміщення орендар зобов`язується сплачувати орендну плату, що становить за перший місяць після підписання нової редакції договору оренди, 77 196 гривень 52 копійки (без урахування податку на додану вартість та індексу інфляції) та є базовою ставкою орендної плати за місяць (розрахунок орендної плати додається).

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за минулий місяць на щомісячний індекс інфляції, що друкується Мінстатом України.

У п. 2.3. договору у новій редакції сторони погодили, що до орендної плати не входить плата за комунальні послуги, вартість експлуатаційних витрат та плата за користування земельною ділянкою та інші послуги, які надаються спеціалізованими організаціями.

Згідно п. 2.4. договору у новій редакції орендар вносить орендну плату щомісячно до 15 числа поточного місяця, незалежно від результатів його господарської діяльності.

Відповідно до п. 2.5. договору у новій редакції розмір орендної плати може бути змінений у випадках зміни методики її розрахунку, цін і тарифів, та в інших випадках, передбачених законодавчими актами України та рішеннями міської ради, що набрали чинності, в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Пунктом 3.4. договору визначено, що передача об`єкта оренди буде здійснена згідно з вимогами чинного законодавства України шляхом підписання акту приймання-передачі.

Згідно з п. 4.1. договору нежилі приміщення орендодавцем передані орендарю виключно під розміщення громадської організації.

Відповідно до п. 4.8. договору орендар має право передавати частину орендованих нежилих приміщень в суборенду іншим особам чи організаціям лише за письмовим погодженням орендодавця. У 5-денний термін з дати отримання дозволу на суборенду надати до департаменту копію договору суборенди. В іншому разі дозвіл втрачає силу.

29.06.2022 Одеська міська рада прийняла рішення № 969-VІІІ «Про орендну плату за використання комунального майна територіальної громади м. Одеси у період дії воєнного стану», згідно з п. 1 якого на період воєнного стану та до його припинення (скасування) за договорами оренди комунального майна територіальної громади м. Одеси, укладеними до 24.02.2022, звільнено від орендної плати орендарів, які:

- за погодженням з орендодавцем використовують орендоване майно для розміщення гуманітарних штабів, складів, центрів волонтерської допомоги;

- є громадськими об`єднаннями та благодійними організаціями;

- орендують нерухоме комунальне майно закладів освіти комунальної власності територіальної громади м. Одеси, але не користуються ним у зв`язку із обмеженням доступу;

- є суб`єктами господарювання, що надають освітні послуги та не здійснюють діяльність у зв`язку з введенням воєнного стану;

- використовують нерухоме комунальне майно, що перебуває в управлінні Виконавчого комітету Одеської міської ради, та не здійснюють діяльність в орендованому об`єкті у зв`язку з введенням воєнного стану;

- орендують комунальне майно Комунального підприємства «Міжнародний аеропорт «Одеса», але не використовують його у зв`язку з введенням воєнного стану.

Пунктом 2 вказаного рішення визначено, що на період воєнного стану та протягом 30 календарних днів після припинення чи скасування його дії в установленому порядку за договорами оренди комунального майна територіальної громади м. Одеси, укладеними до 24 лютого 2022 року, орендарям (за виключенням орендарів, вказаних у пункті 1 цього рішення, та орендарів єдиних майнових комплексів) орендна плата нараховується у розмірі 50 відсотків розміру орендної плати, встановленої договорами оренди (з урахуванням її індексації).

Листом від 17.10.2022 № 17.10/22 позивач, посилаючись на прийняте Одеською міською радою рішення № 969-VІІІ від 29.06.2022, просив Департамент комунальної власності звільнити його на період воєнного стану ( з 24.02.2022 та до його припинення) від орендної плати та включити в перелік об`єктів звільнених від орендної плати на час воєнного стану об`єкт за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 93. Зазначене звернення відповідачем залишено без відповіді та задоволення.

Інших належних та допустимих доказів стосовно спірних правовідносин, які виникли між сторонами, матеріали господарської справи не містять.

Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для звільнення Громадської організації «Центр сприяння інвалідам «Надія», м. Одеса від орендної плати за договором оренди нежитлового приміщення №11/53 у новій редакції від 29.06.2016, що зареєстрований в реєстрі за №1414, укладеним між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та Громадською організацією «Центр сприяння інвалідам Надія», м.Одеса щодо нежитлових приміщень першого, другого, третього, четвертого поверхів та підвалу №501, загальною площею 1790,9 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, б. 93, починаючи з 24 лютого 2022 року на період воєнного стану та до його припинення (скасування).

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського Кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

В силу ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Стаття 2 Закону України від 03.10.2019 № 157-IX "Про оренду державного та комунального майна" визначає, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

За змістом частини 2 статті 5 цього ж Закону порядок передачі в оренду державного та комунального майна, включаючи особливості передачі його в оренду (далі - Порядок передачі майна в оренду), визначається Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері реалізації майна (майнових прав, інших активів) або прав на нього на конкурентних засадах у формі аукціонів, у тому числі електронних аукціонів, та здійснює контроль за її реалізацією. Особливості передачі в оренду комунального майна, передбачені цим Законом, додатково можуть визначатися рішенням представницьких органів місцевого самоврядування з урахуванням вимог і обмежень, передбачених цим Законом і Порядком передачі майна в оренду.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Строк дії воєнного стану в подальшому неодноразово було продовжено Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022, № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 734/2023, від 05.02.2024 № 49/2024, від 06.05.2024 № 271/2024, від 23.07.2024 № 469/2024, від 28.10.2024 № 740/2024, від 14 січня 2025 року № 26/2025, від 15.04.2025 №235/2025 тобто, станом на даний час правовий режим воєнного стану не припинено (не скасовано).

Відповідно до Закону України від 01.04.2022 № 2181-IX (який набрав чинності 13.04.2022, діє під час воєнного стану та протягом одного року з дня припинення чи скасування воєнного стану) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 03.10.2019 № 157-IX "Про оренду державного та комунального майна" доповнено пунктом 6-1, за змістом якого під час дії воєнного стану Кабінет Міністрів України може встановити інші правила передачі в оренду державного та комунального майна, ніж ті, що передбачені цим Законом, щодо, зокрема, можливості застосування пільгової орендної плати на строк, що не перевищує шість місяців, для орендарів, які беруть участь в аукціоні з оренди державного майна з метою переміщення виробництв, активів і потужностей для здійснення господарської діяльності, розміщених на території, визначеній Кабінетом Міністрів України, а також механізму підтвердження права на застосування пільгової орендної плати.

У пункті 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634 "Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану" (у редакції на 01.06.2022 - набрання чинності), установлено, що:

1) на період воєнного стану і протягом трьох місяців після його припинення чи скасування, але у будь-якому разі до 31 грудня 2022 р., за договорами оренди державного і комунального майна, чинними станом на 24 лютого 2022 р. або укладеними після цієї дати за результатами аукціонів, що відбулися 24 лютого 2022 р. або раніше, звільняються від орендної плати орендарі державного і комунального майна:

фізичні особи та фізичні особи-підприємці, які були призвані або прийняті на військову службу після оголошення воєнного стану;

які використовують майно, розташоване в адміністративно-територіальних одиницях, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану (Донецька область; Запорізька область в межах Бердянського, Василівського, Мелітопольського, Пологівського районів; Луганська область; Миколаївська область в межах Баштанського, Вознесенського районів (крім селищ міського типу Доманівка, Братське, м. Южноукраїнська), Миколаївського району (крім м. Миколаєва); Харківська область в межах Богодухівського району (крім мм. Валків, Богодухова, смт Краснокутськ), Ізюмського району, Куп`янського і Харківського районів (крім м. Мерефи, смт Нова Водолага, м. Харкова), Чугуївського району (крім м. Змієва); Херсонська область; Автономна Республіка Крим; м. Севастополь) (далі - визначені території);

2) на період воєнного стану, але у будь-якому разі не довше ніж до 30 вересня 2022 р., за договорами оренди державного майна, чинними станом на 24 лютого 2022 р. або укладеними після цієї дати за результатами аукціонів, що відбулися 24 лютого 2022 р. або раніше, звільняються від орендної плати орендарі, які використовують майно, розміщене:

на територіях Київської, Чернігівської, Сумської, Харківської, Запорізької, Миколаївської областей і м. Києва (крім адміністративно-територіальних одиниць на визначених територіях);

у закладах культури і освіти, якщо об`єкт оренди було передано в оренду на погодинній основі;

3) на період воєнного стану, але у будь-якому разі не довше ніж до 30 травня 2022 року., за договорами оренди державного майна, чинними станом на 24 лютого 2022 року або укладеними після цієї дати за результатами аукціонів, що відбулися 24 лютого 2022 року або раніше, звільняються від орендної плати орендарі, які використовують майно, розміщене на територіях Кіровоградської, Дніпропетровської, Житомирської, Одеської областей;

4) на період воєнного стану і протягом трьох місяців після його припинення чи скасування за договорами оренди державного майна, чинними станом на 24 лютого 2022 р. або укладеними після цієї дати за результатами аукціонів, що відбулися 24 лютого 2022 р. або раніше:

орендарям єдиних майнових комплексів (їх структурних підрозділів), крім визначених підпунктами 1-3 цього пункту, орендна плата нараховується у розмірі 75 відсотків розміру орендної плати, встановленої договором оренди (з урахуванням її індексації);

орендарям, крім визначених підпунктами 1-3 цього пункту, орендна плата нараховується у розмірі 50 відсотків розміру орендної плати, встановленої договором оренди (з урахуванням її індексації);

орендарям на територіях, визначених у підпунктах 2 і 3 цього пункту, орендна плата нараховується у розмірі 50 відсотків розміру орендної плати, встановленої договором оренди (з урахуванням її індексації) після 30 вересня 2022 р. і 30 травня 2022 р. відповідно і до закінчення строку, визначеного в абзаці першому цього підпункту;

5) звільнення або перерахунок орендної плати відповідно до цього пункту здійснюється без окремого рішення орендодавця.

Отже, з наведеного вбачається, що у пункті 1 зазначеної Постанови Кабінету Міністрів України чітко визначено коло орендарів, яким надаються орендні знижки або звільнення на період воєнного стану за договорами оренди державного та комунального майна, а також визначено дати, з яких у відповідних випадках надаються такі орендні знижки або звільнення. При цьому, урегульовано, що питання звільнення або перерахунок орендної плати відповідно до цього пункту постанови здійснюється без окремого рішення орендодавця.

Так, як зазначалось вище за текстом постанови, 26.11.2019 року між Громадською організацією «Центр сприяння інвалідам «Надія», м. Одеса та Департаментом комунальної власності Одеської міської ради було укладено договір про внесення змін до договору оренди № 11/53 від 29.06.2016, згідно п. 1.1. якого абзац 5 пункту 1.1. розділу 1 договору викладено у новій редакції, а саме: ринкова вартість об`єкта оренди, згідно з висновком про ринкову вартість нежитлових приміщені. І го, 2-го, 3-го, 4-го поверхів та підвалу №501, загальною площею 1790,9 кв.м, що заходяться за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, будинок 93, який був виконаний суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «СОЛАР НОВА», станом на 08.10.2019 року, становить 13 707 000 гривень 00 копійок (без урахування податку на додану вартість).

Відповідно до п. 1.3. договору, з урахуванням договору про внесення змін до нової редакції договору оренди нежитлового приміщення №11/53, термін дії договору до 01.01.2049 року.

Положеннями п. 2.1. договору, з урахуванням договору про внесення змін до нової редакції договору оренди нежитлового приміщення №11/53, передбачено, що орендна плата визначається на підставі ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", рішення Одеської міської ради від 30 січня 2019 року № 4214-VII «Про затвердження Методики розрахунку орендної плати за майно комунальної власності територіальної громади м. Одеси».

Згідно п. 2.2.договору, з урахуванням договору про внесення змін до нової редакції договору оренди нежитлового приміщення №11/53, за орендовані нежилі приміщення орендар зобов`язується сплачувати орендну плату, що становить за перший місяць після підписання нової редакції договору оренди, 77 196 гривень 52 копійки (без урахування податку на додану вартість та індексу інфляції) та є базовою ставкою орендної плати за місяць (розрахунок орендної плати додається).

29.06.2022 відповідно до законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про правовий режим воєнного стану», з урахуванням Указу Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», Постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану», з метою підтримки орендарів комунального майна територіальної громади м. Одеси шляхом зниження фінансового навантаження, враховуючи необхідність врегулювання питання внесення орендної плати у період воєнного стану, Одеська міська рада прийняла рішення від 29.06.2022 № 969-VIII «Про орендну плату за використання комунального майна територіальної громади м. Одеси у період дії воєнного стану», відповідно до пункту 1 якого вирішено на період воєнного стану та до його припинення (скасування) за договорами оренди комунального майна територіальної громади м. Одеси, укладеними до 24.02.2022, звільнити від орендної плати, зокрема, громадські організації.

У пункті 2 цього рішення визначено, що на період воєнного стану та протягом 30 календарних днів після припинення чи скасування його дії в установленому порядку за договорами оренди комунального майна територіальної громади м. Одеси, укладеними до 24.02.2022, орендарям (за виключенням орендарів, вказаних у пункті 1 цього рішення, та орендарів єдиних майнових комплексів) орендна плата нараховується у розмірі 50 відсотків розміру орендної плати, встановленої договорами оренди (з урахуванням її індексації).

Рішенням Одеської міської ради від 28.09.2022 № 987-VIII «Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 29 червня 2022 року № 969-VIII «Про орендну плату за використання комунального майна територіальної громади м. Одеси у період дії воєнного стану» доповнено пунктом 3 наступного змісту: « 3. Орендодавцям комунального майна територіальної громади м. Одеси забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з цим рішенням, починаючи з 24 лютого 2022 року, за виключенням орендарів, зазначених в другому абзаці пункту 1 цього рішення, яким нарахування орендної плати відповідно до цього рішення забезпечити з дня погодження орендодавцем використання майна для розміщення гуманітарних штабів, складів, центрів волонтерської допомоги».

Отже, з огляду на зміст рішення органу місцевого самоврядування від 29.06.2022 № 969-VIII, за договорами оренди комунального майна територіальної громади м. Одеси, укладеними до 24.02.2022, зокрема орендарі такого майна, які є громадськими об`єднаннями та благодійними організаціями, на період воєнного стану та до його припинення (скасування) звільняються від орендної плати.

Як вірно зауважено місцевим господарським судом, зазначене рішення не містить положень щодо порядку, за яким здійснюється реалізація звільнення або перерахунку орендної плати для певної категорії орендарів, у тому числі, що знижки або звільнення застосовуються без окремого рішення орендодавця, а також не визначає дат, з яких у відповідних випадках надаються такі орендні знижки або звільнення.

Водночас питання, у тому числі, порядок реалізації надання орендних знижок або звільнень від сплати орендної плати за договорами оренди певного майна або за договорами оренди майна, яке використовується за певними цільовими призначеннями, у зв`язку з подіями, які можуть негативно вплинути на здатність орендарів продовжувати сплачувати орендну плату за укладеними договорами оренди, урегульовано положеннями Порядку передачі в оренду державного та комунального майна від 03.06.2020 № 483.

Так, за змістом пункту 129-1 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна від 03.06.2020 № 483 (з урахуванням змін, внесених згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 1026 від 13.09.2022), якщо у зв`язку із змінами у соціально-економічному становищі в країні або в окремих її регіонах внаслідок економічної кризи, стихійного лиха, запровадження карантинних обмежень або інших подій, які можуть негативно вплинути на здатність орендарів продовжувати сплачувати орендну плату за укладеними договорами оренди, Кабінет Міністрів України або представницький орган місцевого самоврядування ухвалили рішення про надання орендних знижок, звільнень від сплати орендної плати за договорами оренди певного майна або за договорами оренди майна, яке використовується за певними цільовими призначеннями, визначеними у такому рішенні, то підставою для застосування таких звільнень або знижок є наказ орендодавця, прийнятий на підставі звернення орендаря, на якого вони поширюються, крім випадків, коли у рішенні Кабінету Міністрів України або представницького органу місцевого самоврядування зазначається про те, що знижки або звільнення застосовуються без окремого рішення орендодавця. Орендні знижки або звільнення у таких випадках надаються з дати, визначеної у рішенні Кабінету Міністрів України (рішенні представницького органу місцевого самоврядування), або якщо у відповідному рішенні дата початку застосування знижки або звільнення не визначена, - то з дати, визначеної у наказі орендодавця. Припинення застосування знижки або звільнення відбувається з дати, визначеної у рішенні Кабінету Міністрів України (рішенні представницького органу місцевого самоврядування) або в наказі орендодавця. Зміни до договору оренди про початок або припинення застосування знижки або звільнення у такому випадку не вносяться.

Так, з матеріалів справи вбачається, що листом від 17.10.2022 № 17.10/22 позивач, посилаючись на прийняте Одеською міською радою рішення № 969-VІІІ від 29.06.2022, просив Департамент комунальної власності Одеської міської ради звільнити на період воєнного стану ( з 24.02.2022 та до його припинення) від орендної плати та включити в перелік об`єктів, звільнених від орендної плати на час воєнного стану, об`єкт за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 93.

Вказаний лист-звернення отримано Департаментом комунальної власності Одеської міської ради 19.10.2022, про що свідчить відповідний штамп із зазначенням вхідного № а14/2290.

В той же час відповідач зазначив суду, що рішення відносно Громадської організації «Центр сприяння інвалідам «Надія», м. Одеса по розгляду звернення не приймалося та наказ на звільнення позивача від орендної плати не видавався, відповіді на таке звернення матеріали справи не містять..

Як встановлено судом, позивач у даній справі, звернувшись до Департаменту з листом від 17.10.2022 № 17.10/22, вжив зі свого боку всіх заходів, необхідних для звільнення його, як орендаря, який є громадською організацією, від орендної плати на період дії правового режиму воєнного стану.

Отже, позивач дотримався процедури звільнення від орендної плати, передбаченої п. 129-1 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483.

Виходячи зі змісту рішень Одеської міської ради від 29.06.2022 № 969-VIII та від 28.09.2022 № 987-VIII, а також з урахуванням положень п. 129-1 Порядку, звільнення громадських організацій від орендної плати з 24.02.2022 року до скасування воєнного стану є безумовним і, окрім надання орендодавцю відповідного звернення, не передбачає необхідності вжиття орендарем будь-яких додаткових заходів для застосування стосовно нього визначених рішеннями власника майна пільг щодо звільнення від орендної плати.

За таких обставин, оскільки позивач виконав всі умови, необхідні для звільнення його від встановленої договором орендної плати на період воєнного стану та до його припинення (скасування), слід констатувати, що Департамент, як орендодавець комунального нерухомого майна, має лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки видача відповідного наказу, оскільки жодні нормативно-правові акти не передбачають права Департаменту діяти інакшим чином та на власний розсуд не розглядати звернення позивача.

Таким чином, на період дії воєнного стану Громадська організація «Центр сприяння інвалідам «Надія», м. Одеса на підставі рішень Одеської міської ради від 29.06.2022 № 969-VIII та від 28.09.2022 № 987-VIII, має правомірні очікування, які полягають у праві на звільнення від орендної плати за Договором оренди, а саме з 24 лютого 2022 року до припинення (скасування) воєнного стану.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права.

Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. (див. постанову Верховного Суду від 10.04.2019 у справі N 390/34/17 (провадження N 61-22315сво18)).

На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.(див. постанову Верховного Суду від 18.10.2021 у справі N 299/3611/19 (провадження № 61-9218св21)).

Разом з тим, колегія суддів ще раз зазначає, що в матеріалах справи не міститься доказів прийняття Департаментом комунальної власності Одеської міської ради відповідного наказу на звернення Громадської організації «Центр сприяння інвалідам «Надія», м. Одеса щодо звільнення від орендної плати за вищезазначеним договором оренди нерухомого майна з посиланням на те, що останній надає це майно в суборенду та отримує прибуток. Але таке в даному випадку не може бути підставою для нездійснення відповідачем таких дій, оскільки позивач дотримався процедури звільнення від орендної плати, передбаченої п.129-1 зазначеного вище Порядку, підстави, які вказав відповідач, не містяться в даному положенні та рішенні органу місцевого самоврядування в якості таких, що надають право як відмовити, так і взагалі не надавати відповідь на звернення позивача, що саме по собі є порушенням принципу добросовісної поведінки органу врядування.

Колегія суддів вважає, що ігнорування відповідачем рішення Одеської міської ради та не розгляд звернення Громадської організації «Центр сприяння інвалідам «Надія», м. Одеса щодо звільнення від сплати орендної плати взагалі свідчить про невиправдане та немотивоване обмеження права Громадської організації «Центр сприяння інвалідам «Надія», м. Одеса на визначене рішеннями Одеської міської ради, умовами п. 2.5. договору оренди у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634 "Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану" право на звільнення його від орендної плати на підставі рішення його власника.

Отже, позовні вимоги у цій справі фактично направлені на судовий захист щодо реалізації права на звільнення на період дії воєнного стану від орендної плати за договором оренди нежилих приміщень від 23.10.2015 згідно рішення Одеської міської ради від 29.06.2022 № 969-VIII та від 28.09.2022 № 987-VIII.

У зв`язку із вищевикладеним колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у частині зобов`язання відповідача звільнити Громадську організацію «Центр сприяння інвалідам «Надія», м. Одеса від орендної плати за договором оренди нежитлового приміщення №11/53 у новій редакції від 29.06.2016, що зареєстрований в реєстрі за №1414, укладеним між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та Громадською організацією «Центр сприяння інвалідам «Надія», м. Одеса щодо нежитлових приміщень першого, другого, третього, четвертого поверхів та підвалу №501, загальною площею 1790,9 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, б. 93 починаючи з 24 лютого 2022 року на період воєнного стану та до його припинення (скасування).

Щодо доводів відповідача відносно того, що не може бути звільнено позивача від орендної плати з причини того, що орендоване позивачем приміщення передано в суборенду та останній отримує з цього дохід, судова колегія відхиляє їх як необгрунтовані, оскільки, по-перше, п. 4.8. договору передбачає право орендаря передавати частину орендованих приміщень в суборенду з дозволу орендодавця, і відповідач не довів належними та допустимими доказами по справі неналежне виконання позивачем його договірних зобов`язань, по-друге, як вже зазначалося вище за текстом постанови, останній не довів ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції, що в такому випадку чинним законодавством України передбачена можливість для орендодавця саме з цих причин взагалі не надавати відповідь у встановлені терміни на звернення орендаря або відмовляти йому у звільненні від сплати орендної плати в період дії воєнного стану.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту ст.79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у постанові від 16.02.2021 у справі №927/645/19.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою ВС у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст.32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Надаючи оцінку всім доказам та доводам позивача у їх сукупності із застосуванням стандарту доказування «вірогідності доказів», судова колегія доходить висновку про те, що докази, надані позивачем на підтвердження обставини того, що є наявні підстави для звільнення Громадську організацію «Центр сприяння інвалідам «Надія», м. Одеса від орендної плати за договором оренди нежитлового приміщення №11/53 у новій редакції від 29.06.2016, що зареєстрований в реєстрі за №1414, укладеним між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та Громадською організацією «Центр сприяння інвалідам Надія», м. Одеса щодо нежитлових приміщень першого, другого, третього, четвертого поверхів та підвалу №501, загальною площею 1790,9 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, б. 93 починаючи з 24 лютого 2022 року на період воєнного стану та до його припинення (скасування), є такими, що відповідають таким стандартам, і відповідачем у даному випадку ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належними та допустимими доказами по справі не доведено наявності правових підстав для відмови у заявлених позовних вимогах.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів зауважує, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд. Однак ця стаття не закріплює будь-яких правил допустимості доказів чи правил їх оцінки, а тому такі питання регулюються передусім національним правом і належать до компетенції національних судів.

Для того, щоб судовий розгляд був справедливим, як того вимагає п. 1 ст. 6 Конвенції, суд зобов`язаний належним чином вивчити та перевірити зауваження, доводи й докази, а також неупереджено їх оцінити на предмет того, чи будуть вони застосовуватися в рішенні суду.

І хоча Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях констатує, що п. 1 ст. 6 Конвенції дійсно вимагає, щоб суди мотивували висновки в рішеннях, однак ця вимога не означає обов`язку суду надавати детальну відповідь на кожен аргумент; таке питання вирішується виключно у світлі обставин конкретної справи.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 року у справі № 918/519/17.

Тому колегія суддів вважає, що у даному випадку суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, вірно застосував положення національного законодавства, надав вірну оцінку спірним правовідносинам у контексті зазначених норм, у зв`язку із чим оскаржуване рішення, яке переглядається в апеляційному порядку, є правомірним, а доводи апелянтів, зазначені ним в апеляційній скарзі, є такими, що фактично зводяться лише до незгоди з судовим рішенням, що не може бути обґрунтованою підставою для його скасування або зміни.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Департаменту комунальної власності Одеської міської ради не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 04.02.2025 року у справі №916/4577/24 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 04.02.2025 року у справі №916/4577/24 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 04.02.2025 року у справі №916/4577/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 12.05.2025 року.

Повний текст постанови складено 14 травня 2025 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва

Судді Н.М. Принцевська

Я.Ф. Савицький