ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"05" травня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/3202/24

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.

при секретарі судового засідання: Задорожному А.О.;

за участю представників:

від позивача: Петров В.С.;

від відповідача 1: Кулава М.І.;

від відповідача 2: Сігнаєвський А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Ізмаїльського товариства ім. Кирила та Мефодія (68600, Одеська обл., Ізмаїльський район, м. Ізмаїл, просп. Суворова, буд. 33; )

до відповідачів: 1. Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області (68600, Одеська обл., Ізмаїльський район, м. Ізмаїл, пр. Незалежності, буд. 62; );

2. Фізичної особи-підприємця Браславської Олени Олександрівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

про визнання договору укладеним та повернення майна,-

1. Суть спору.

18.07.2024 Ізмаїльське товариство ім. Кирила та Мефодія звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх.№3272/24) до Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області в якій просить суд визнати укладеним між Ізмаїльським товариством імені Кирила та Мефодія і Ізмаїльської міською радою Договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації частини нежитлового будинку (крім акції, частки) шляхом викупу нежитлового приміщення за адресою м. Ізмаїл проспект Незалежності №33-а в викладеній позивачем редакції.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що він має право на приватизацію шляхом викупу, але відповідний орган приватизації ухиляється від проведення визначеної законом процедури.

2. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії по справі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.07.2024 було відкрито провадження у справі № 916/3202/24 за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання.

05.08.2024 до Господарського суду Одеської області від позивача надійшло клопотання про відкладення (вх.№29148/24) та клопотання про залучення співвідповідача (вх.№29152/24); 05.08.2024 від відповідача-1 надійшло клопотання про залучення документів (вх.№29266/24) та відзив на позовну заяву (вх.№29267/24);

09.08.2024 від відповідача-1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№ 29267/24).

У судовому засіданні 12.08.2024, за результатом задоволення клопотань учасників справи, ухвалою у протокольній формі відклав розгляд справи на 19.09.2023 р. о 15:00 год.

09.09.2024 до суду від Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області надійшло клопотання про залучення документів (вх.№32614/24).

11.09.2024 від Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області надійшло клопотання про залучення документів (вх.№33075/24).

16.09.2024 до суду від Ізмаїльського товариства ім. Кирила та Мефодія надійшла заява про збільшення позовних вимог (вх.№33669/24).

У судовому засіданні 19.09.2024, судом було проголошено вступну та резолютивну частини ухвали про задоволення клопотання про залучення співвідповідача (вх.№29152/24 від 05.08.2024) та залучено співвідповідача ФОП Браславську О.О. а також відкладено складання повного тексту ухвали на строк визначений п.6 ст.233 ГПК України.

Також у судовому засіданні 19.09.2024, суд ухвалою у протокольній формі відклав розгляд справи на 03.10.2024 р. о 15:00 год.

25.09.2024 до суду від Ізмаїльського товариства ім. Кирила та Мефодія надійшла заява про заміну предмету позову (вх.№35092/24).

26.09.2024 до суду від позивача надійшла заява про залучення документів до матеріалів справи (вх.№35258/24).

У судовому засіданні 03.10.2024 суд ухвалою у протокольній формі відклав розгляд справи на 21.10.2024 р. о 14:00 год.

21.10.2024 до суду від позивача надійшла заява про залучення документів до матеріалів справи (вх.№38097/24).

21.10.2024 до суду від позивача надійшла заява про зміну предмету позову (вх.№38097/24).

У судовому засіданні 21.10.2024, суд ухвалою у протокольній формі відклав розгляд справи на 11.11.2024 р. о 16:00 год.

22.10.2024 до суду від позивача надійшла заява про зміну предмету позову (вх.№38361/24).

22.10.2024 до суду від представника відповідача-2 надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи (вх.№38490/24).

11.11.2024 до суду від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву (вх.№40581/24).

Ухвалою суду від 11.11.2024 заяву Ізмаїльського товариства ім. Кирила та Мефодія (вх.№38361/24 від 22.10.2024) про зміну предмету позову залишено без руху. Встановлено позивачу строк усунення виявлених недоліків заяви про зміну предмету позову - п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

14.11.2024 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків заяви про зміну предмету позову (вх.№41253/24).

Ухвалою суду від 18.11.2024 продовжено здійснення розгляду справи №916/3202/24 а також підготовче засідання по справі призначено на 02.12.2024 о 12:00.

У судовому засіданні 02.12.2024, суд ухвалою у протокольній формі встановив строки для надання відповіді на відзив до 10.12.2024, для надання заперечень до 20.12.2024, а також ухвалою у протокольній формі відклав розгляд справи на 23.12.2024 о 16:00.

18.12.2024 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№45328/24).

20.12.2024 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№45487/24).

23.12.2024 до суду від позивача надійшла заява про витребування документів (вх.№45796/24).

У судовому засіданні 23.12.2024, суд встановив строк для надання заперечень до 20.01.2025 та ухвалою у протокольній формі відклав розгляд справи на 27.01.2025 о 15:00.

15.01.2025 до суду надійшли заперечення відповідача-1 на відповідь на відзив (вх.№1381/25).

27.01.2025 до суду надійшли заперечення відповідача-2 на відповідь на відзив (вх.№2654/25).

У судовому засіданні 27.01.2025 суд оголосив ухвалу у протокольній формі про закриття підготовчого провадження та призначив справу до розгляду по суті на 17.02.2025 о 16:30.

У судовому засіданні 17.02.2025 суд без оформлення окремого документа оголосив про перерву розгляду справи до 20.03.2025 об 11:30.

У судовому засіданні 20.03.2025 суд без оформлення окремого документа оголосив перерву в розгляді справи по суті до 10.04.2025 о 14:00.

10.04.2025 до суду надійшли пояснення відповідача-2 (вх.№11647/25).

У судовому засіданні 10.04.2025 суд ухвалою в протокольній формі, зазначив позивачу про наявність додатків, що додані до заяв по суті справи на російській мові та які перелічені судом, вказав що позивачу потрібно з`ясувати чи мають вони важливе значення до заявлених позовних вимог та надати відповідні переклади, та встановив строк на подачу перекладів до 28.04.2025. Також суд без оформлення окремого документа оголосив перерву в розгляді справи по суті до 05.05.2025 о 15:30.

25.04.2025 до суду від позивача надійшла заява про залучення документів по справі (вх.№13252/25), до якої були додані переклади певних документів які були додані до позовної заяви.

У судовому засіданні 05.05.2025, за участі представників сторін, суд оголосив скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду та відклав складення повного рішення на строк, визначений ч.6 ст. 233 Господарським процесуальним кодексом України.

3. Аргументи учасників справи.

3.1. Аргументи Ізмаїльського товариства ім. Кирила та Мефодія.

У якості обґрунтування позовних вимог Ізмаїльське товариство ім. Кирила та Мефодія вказує, що рішенням Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області за №2999-VII від 22.12.2017, було затверджено перелік об`єктів комунальної власності Ізмаїльської міської громади, належних приватизації в 2018», згідно якого, нежитлове приміщення загальною площею 43,4 кв.м., за адресою м. Ізмаїл проспект Суворова № 33, та яке орендоване Ізмаїльським товариством ім. Кирила і Мефодія підлягає приватизації шляхом викупу.

Позивач зазначає, що Ізмаїльська міська рада не завершила розпочату своїм рішенням приватизацію зазначеного приміщення, у зв`язку з чим позивач був вимушений звертатися до Господарського суду Одеської області із позовом про зобов`язання Ізмаїльської міської ради завершити процедуру приватизації нежитлового приміщення загальною площею 43,4 кв.м., за адресою м. Ізмаїл проспект Суворова № 33, шляхом викупу.

Позивач зазначає, що рішенням Господарського суду Одеської області від 15.11.2023 по справі №916/3365/23 позовні вимоги Ізмаїльського товариства ім. Кирила і Мефодія було задоволено в повному обсязі. Водночас, постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.05.2024 по справі №916/3365/23 рішення суду першої інстанції скасовано, зокрема з тієї підстави, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не є та не може бути ефективним. Також суд апеляційної інстанції вказав, що якщо позивач вважає, що він має право на приватизацію шляхом викупу, але відповідний орган приватизації ухиляється від проведення визначеної законом процедури, то належним способом захисту прав позивача є звернення з позовом про спонукання до укладення договору купівлі-продажу.

Ізмаїльське товариство ім. Кирила та Мефодія зазначає, що зверталося до Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області із листом в якому пропонувало відповідачу укласти Договір купівлі продажу об`єкта малої приватизації частини нежитлового будинку (крім акції, частки) шляхом викупу нежитлового приміщення за адресою м. Ізмаїл проспект Незалежності № 33-а, яке орендується Ізмаїльським товариством, та надавало екземпляр такого Договору підписаного позивачем. Однак на вказану пропозицію позивачу було відмовлено. У зв`язку з чим, позивач вважає що був вимушений звернутися до Господарського суду Одеської області із позовом про визнання договору укладеним.

Так позивач стверджує, що Ізмаїльська міська рада повинна закінчити виконання свого рішення від 22.12.2017 р. «Про перелік об`єктів комунальної власності Ізмаїльської міської громади, належних приватизації в 2018 р.» зокрема у зв`язку з тим, що рішення Ізмаїльської міської ради №2999-VI, не могло бути скасовано відповідачем на підставі іншого рішення органу місцевого самоврядування, є діючим і підлягає виконанню.

Крім того, позивач зазначає, що вимога Ізмаїльського товариства про спонукання Ізмаїльської міської ради провести приватизацію орендованого ним приміщення в м. Ізмаїлі проспект Незалежності є належним і ефективним способом захисту його порушеного права.

Також позивачем було змінено предмет позовних вимог, шляхом заявлення ще однієї позовної вимоги (вх.№38361/24) про зобов`язання ОСОБА_1 повернути Ізмаїльському товариству імені Кирила та Мефодія 7/20 частини нежитлового приміщення за адресом Одеська область Ізмаїльський район, м. Ізмаїл проспект Незалежності № 33а.

В обґрунтування даної позовної вимоги позивач вказує, що визнання судом вимог Ізмаїльського товариства про визнання укладеним договору купівлі-продажу між Ізмаїльським товариством і Ізмаїльською міською радою об`єкту приватизації в судовому порядку у запропонованій позивачем редакції визначає, що шляхом віндикації можливо витребування об`єкту приватизації у переможця аукціону ОСОБА_1 , в той час коли є укладеним договор купівлі-продажу від 26.07.2024 грн. об`єкту приватизації між нею і Ізмаїльською міською радою.

Ізмаїльське товариство ім. Кирила та Мефодія зазначає, що в той же час не стає питання стосовно визнання недійсним і незаконним рішення Ізмаїльської міської ради від 05.05.2023 р.№ 2152- VIII, державної реєстрації об`єкта приватизації за ОСОБА_1 так як застосування віндикації визначає реєстрацію об`єкта приватизації без додаткових судових рішень.

Таким чином, Ізмаїльське товариство ім. Кирила та Мефодія вимагає в судовому порядку визнати укладеним договір купівлі продажу між Ізмаїльською міською радою та Ізмаїльським товариством у запропонованій позивачем редакції на підставі рішення Ізмаїльської міської ради від 22.12.2017 № 2999-VII через викуп та зобов`язати Браславську О.О. повернути Ізмаїльському товариству ім. Кирила та Мефодія об`єкт приватизації.

3.2. Аргументи Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області (відповідач-1).

У якості заперечень позовних вимог, відповідач-1 вказує, що Позивач посилається на рішення Ізмаїльської міської ради від 22.12.2017 № 2999-VII «Про перелік об`єктів комунальної власності Ізмаїльської міської громади, належних приватизації в 2018 р.», відповідно до яких об`єкт нерухомого майна по пр..Суворова, 33 в м.Ізмаїл підлягав приватизації шляхом викупу. Зазначене рішення було прийняте у відповідності до Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)». Однак відповідно до Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» від 18.01.2018 попередній Закон втратив чинність.

При цьому, як зазначає відповідач-1, об`єкт нерухомого майна по пр.Суворова (Незалежності), 33 не відповідає вимогам ч.2 ст.18 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», що виключає можливість приватизації шляхом викупу.

Також Ізмаїльська міська рада вказує, що на момент набрання чинності Законом України «Про приватизацію державного і комунального майна» не була проведена відповідна оцінка, її рецензування та затвердження, не встановлена ціна продажу об`єкта. Зазначене свідчить, що відсутня умова, передбачена абз. 3 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» - вчинення органом приватизації всіх дій, направлених на проведення підготовки об`єкту до приватизації, в тому числі і визначення ціни продажу.

Крім того відповідач-1 вказує, що за результатами електронного аукціону між Ізмаїльською міською радою Ізмаїльського району Одеської області та Браславською Оленою Олександрівною 26.07.2024 року був укладений договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації 7/20 часток у праві спільної часткової власності на нежитлову будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . 26.07.2024 даний об`єкт нерухомого майна був переданий Браславській Олені Олександрівні за актом приймання-передачі комунального майна. Таким чином, Ізмаїльська міська рада Ізмаїльського району Одеської області на теперішній час не є власником спірного нерухомого майна.

Враховуючи викладене, Ізмаїльська міська рада Ізмаїльського району Одеської області просить відмовити у задоволенні позовних вимог Ізмаїльського товариства ім. Кирила та Мефодія.

3.3. Аргументи Фізичної особи-підприємця Браславської Олени Олександрівни (відповідач-2).

У якості заперечень позовних вимог, відповідач-2 вказує, що позивач посилається на те, що рішенням Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області №2999-VII від 22.12.2017 р. затверджено перелік об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації, в т.ч. за адресою: пр.Суворова, 33 шляхом викупу. В свою чергу, спірними є приміщення за адресою: пр.Суворова, 33а.

Також відповідач-2 зазначає, що передбачені вимоги закону для викупу позивачем виконані не були (здійснення поліпшення орендованого майна, які неможливо відокремити від відповідного об`єкта без заподіяння йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна), що стало підставою для відмови у викупу та прийнятті рішення Ізмаїльською міською рада Ізмаїльського району Одеської здійснення приватизації за визначеною Законом України «Про приватизацію державного і комунального майна» процедурою, а саме шляхом продажу на аукціоні.

ФОП Браславська О.О. вказує, що рішенням Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області за №2999-VII від 22.12.2017 не можливо виконати, оскільки не виконана вимога щодо здійснення орендарем поліпшень в розмірі не менше як 25 відсотків ринкової вартості майна.

Також відповідач-2 зазначає, що правовідносини що склались між позивачем і Ізмаїльською міською радою Ізмаїльського району Одеської області не регулюються ч.3 ст.179 ГК України, оскільки регулюються спеціальним Законом України «Про приватизацію державного і комунального майна», яким чітко прописана процедура продажу комунального майна, в т.ч. на аукціоні.

Так відповідач-2 вважає, що Ізмаїльська міська рада Ізмаїльського району Одеської області не мала підстав для проведення процедури викупу спірного приміщення позивачем, а також прийняття пропозиції позивача та укладення з ним договору всупереч процедур передбачених Законом України «Про приватизацію державного і комунального майна».

Крім того ФОП Браславська О.О. вважає, що позивач помилково просить витребувати спірне майно посилаючись на ст.388 ЦК України, оскільки позивач ніколи не був власником вказаного майна, а Браславська О.О. набула спірне майно від колишнього власника відповідно до процедури визначеної законом. Також позивач безпідставно вказує, що мало місце незаконне заволодіння майном власника. Приватизація відбулась відповідно до вимог закону, тобто законно, а власник змінився законно з відповідача на співвідповідача, тобто позивач ніколи не був власником.

Відповідач-2 вважає, що позов обґрунтовується уявним порушенням права позивача на викуп приміщення, при цьому не звертається увага не те, що пропонується порушити гарантоване Конституцією України та першим протоколом до Конвенції про захист прав і основоположних свобод права приватної власності, у зв`язку з чим ФОП Браславська О.О. просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

4. Фактичні обставини справи встановлені судом.

Як вбачається із матеріалів справи, починаючи з 01.09.1993 між Ізмаїльським товариством ім. Кирила і Мефодія та Ізмаїльської міської ради існують орендні правовідносини щодо нежитлового приміщення по проспекту Незалежності (до перейменування проспект Суворова) №33 площею 49,5 кв.м для використання його в якості бібліотеки, клубу.

17.03.2011, Ізмаїльське товариство ім. Кирила і Мефодія, як Орендар, та Ізмаїльська міська рада Ізмаїльського району Одеської області, як Орендодавець, уклали Зміни та Доповнення до Договору оренди від 26.02.2003 з Доповненнями від 11.05.2005,21.04.2005 та Змінами від 13.02.2016 на нежитлові приміщення в м. Ізмаїлі по пр. Суворова, 33, укладеного між Фондом комунального майна та Ізмаїльським товариством ім. Кирила і Мефодія. Відповідно до вказаних Змін та Доповнень від 13.03.2011, сторони виклали Договір оренди в новій редакції. (т.3, а.с.53-57).

Так, за п.1.1. Договору оренди зі Змінами та Доповненнями від 17.03.2011, предметом договору були нежитлові приміщення за адресою: м. Ізмаїл, пр. Суворова, 33 загальною площею 49,5 кв. м., у т. ч. приміщення № 7, 8, які перебувають у строковому платному користуванні Ізмаїльського товариства Кирила та Мефодія. Акт приймання-передачі майна підписано сторонами під час первісного укладення договору оренди нерухомого майна. Балансоутримувач майна ФКМ. Вартість майна визначена відповідно до незалежної оцінки, виконаної фірмою «Ладога», і становить станом на 06.02.03 р. 24657 грн. Майно здано в оренду з метою використання клуб.

За розділом 6 Договору оренди зі Змінами та Доповненнями від 17.03.2011, після закінчення строку Договору оренди, за умови належного виконання обов`язків, Орендар має переважне право, за інших рівних умов, на продовження договору оренди на новий строк.

Відповідно до п.10.1. Договору оренди зі Змінами та Доповненнями від 17.03.2011, Договір укладено строком до проведення конкурсу з продажу нежитлових приміщень № 7,8 загальною площею 49,5 кв. м, по пр. Суворова, 33.

22.12.2017 Ізмаїльська міська рада Ізмаїльського району Одеської області прийняла рішення №2999-VII про затвердження переліку об`єктів комунальної власності Ізмаїльської міської громади, належних приватизації в 2018», згідно якого, нежитлове приміщення загальною площею 43,4 кв.м., за адресою м. Ізмаїл проспект Суворова № 33, та яке орендоване Ізмаїльським товариством ім. Кирила і Мефодія підлягає приватизації шляхом викупу.

28.02.2017 Фонд комунального майна Ізмаїльської міської ради листом за №01/03-148 направив Ізмаїльському МБТІ заявку на виготовлення технічного паспорта на об`єкт комунальної власності нежитлові приміщення №1,2,3,4,5 з літ. «А» загальною площею 48,9 кв.м., що розташоване по пр. Суворова, 33. В якому зазначали про необхідність проведення розрахунку частки частини нерухомого майна що підлягає відчуженню.

18.04.2017 Фонд комунального майна Ізмаїльської міської ради листом за №01/03-223 направив Ізмаїльському МБТІ заявку на проведення технічної інвентаризації та виготовлення технічного паспорта на об`єкт комунального майна, розташованого по пр. Суворова, 33 з літ. «А» нежитлове приміщення №2, що складається з приміщень №1 (35,7 кв.м.), №2 (18,7 кв.м.), №3 (5,4 кв.м.), №4 (27,3 кв.м.), №5 (1,9 кв.м.), №7 (32,1 кв.м.), №8 (17,4 кв.м.), загальною площею 138,5 кв.м. Зазначало про необхідність проведення розрахунку частки частини нерухомого майна. Також просило надати технічний висновок про можливості виділення вказаної часки майна в окремий самостійний об`єкт нерухомості та інформацію про наявність вільної юридичної адреси.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 24.01.2019 по справі №500/787/18 виділено в натурі в окремий об?єкт нерухомості 61/270 частку нежитлової будівлі за адресою №33 по проспекту Суворова, в м. Ізмаїл Одеської області, що складається з адміністративної будівлі літ. „А приміщення №1 площею 30,4м.кв., приміщення №2 площею 26,3м.кв., приміщення №3 площею 5,4м.кв., приміщення №4 площею 16,6м.кв., приміщення №5 площею 1,9м.кв., приміщення №6 площею 4,4 м.кв., приміщення №7 площею 5,7м.кв.; приміщення №1 площею 32,1м.кв., приміщення №2 площею 3,7м.кв., приміщення №3 площею 10,2м.кв., приміщення №4 площею 1,1 м.кв., приміщення №5 площею 1,8м.кв. загальною площею 139,6м.кв. та споруд.

А також даним рішенням суду, зокрема, визнано право власності міської громади в особі Ізмаїльської міської ради на об`єкт нерухомості нежитлову будівлю за адресою №33 по проспекту Суворова м. Ізмаїла Одеської області, що складається з адміністративної будівлі літ. „А приміщення №1 площею 30,4 кв.м., приміщення №2 площею 26,3 кв.м., приміщення №3 площею 5,4 кв.м., приміщення №4 площею 16,6 кв.м., приміщення №5 площею 1,9 кв.м., приміщення №6 площею 4,4 кв.м., приміщення №7 площею 5,7 кв.м.; приміщення №1 площею 32,1 кв.м., приміщення №2 площею 3,7 кв.м., приміщення №3 площею 10,2 кв.м., приміщення №4 площею 1,1 кв.м., приміщення №5 площею 1,8 кв.м. загальною площею 139,6м.кв. та споруд.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії заяви Ізмаїльського товариства ім. Кирила і Мефодія, позивач звертався до Ізмаїльської міської ради із заявою про участь у приватизації об`єкта малої приватизації. Дана заява датована 02.08.2019, водночас матеріали справи не містять доказів подачі такої заяви та надання відповіді на неї (т.1, а.с. 23-24).

Суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Експерт-Текнор», відповідно до листа Фонду комунального майна Ізмаїльської міської ради від 01/04-313 від 20.08.2019, здійснено оцінку ринкової вартості із застосуванням дохідного та порівняльного методичних підходів нежитлових вбудованих приміщень №№ 1-5, загальною площею 48,9 кв. м, будівельним об`ємом 258,0 куб. м, розташованих у нежитловій одноповерховій цегляній будівлі (будівля літ. А) за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, пр. Суворова, 33, з метою визначення величини орендної плати станом на 20 серпня 2019 і зроблено висновок, що ринкова вартість об`єкта оцінки, без урахування ПДВ, становить: 355 490 грн. або 14 117,95 доларів США. Вартість 1 кв. м при цьому становить: 7 269,73 грн. або 288,71 доларів США.

02.09.2019 між Ізмаїльським товариством ім. Кирила і Мефодія (Орендар) та Ізмаїльська міська рада Ізмаїльського району Одеської області (Орендодавець) укладено Договір (нова редакція) оренди нерухомого або іншого індивідуально визначеного майна, яке є власністю міської громади в особі Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області (далі Договір оренди в новій редакції).

Відповідно до п.1.1. предметом даного Договору оренди в новій редакції є нежитлові приміщення за адресою: м. Ізмаїл, пр. Суворова, 33-a, загальною площею 48,9 кв.м., в т.ч. приміщення № 1 № 5. Балансоутримувач майна - ФКМ. Акт прийому-передачі підписаний при первісному підписанні договору оренди. Вартість майна визначена згідно з незалежною оцінкою виконаної ТОВ «Експерт-Текнор» і складає станом на 20.08.19 355 490,00 грн. Майно здано в оренду з цільовим використанням розміщення громадської організації.

Згідно п.6.7. Договору оренди в новій редакції, після закінчення терміну договору оренди Орендар, який належним чином виконував свої обов`язки, має переважне право, за інших умов, на продовження договору оренди на новий термін.

Також, за пунктом 10.1. Договору оренди в новій редакції, його укладено строком з 16.08.2019 по 16.07.2022 включно.

20.09.2019 згідно з листом Фонду комунального майна Ізмаїльської міської ради №01/04-313 від 20.08.2019, суб`єктом оціночної діяльності Товариством о обмеженою відповідальністю Альфа -Текнор проведено оцінку риночної вартості нежитлових вбудованих приміщень №№1-5 загальною площею 48,9 кв.м. розташований за адресою м. Ізмаїл, проспект Суворова, 33 з метою визначення орендної плати станом на 20.08.2019 і визначено, що ринкова вартість об`єкта оцінки складає 355 490 грн або 14 117,95 доларів США.

Рішенням Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області за №2401-VIII від 05.05.2023, Ізмаїльська міська рада вирішила внести доповнення до рішення Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області №2152-VIII від 23.12.2022 «Про перелік об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації», включивши в перелік об`єктів нежитлову будівлю по просп. Незалежності, 33-а, площею 49,9 кв.м., спосіб приватизації аукціон.

Згідно листа №01/04-47 від 28.04.2023 Фонд комунального майна Ізмаїльської міської ради повідомив Голову Ізмаїльського товариства ім. Кирила та Мефодія, що строк дії Договору Оренди (в новій редакції) на нежитлове приміщення, загальною площею 48,9 м.2, по проспекту Незалежності (Суворова), 33-а, укладеного між ним, закінчився 16.07.2022. Також вказано, відповідно до п. 5.6 Договору оренди, Орендар повинен своєчасно за свій рахунок здійснювати капітальний та поточний ремонт для забезпечення збереження орендованого майна. А також утримувати майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду. Водночас, Орендарем не виконувалися дані умови договору протягом тривалого часу, що призвело до пошкодження та псування орендованого майна (протікає дах, тощо). Зважаючи на вказане, Орендодавець вимагав привести об`єкт оренди в належний стан та вказував, що надалі фонд комунального майна не має наміру продовжувати договір оренди нежитлових приміщень по пр. Незалежності (Суворова), 33-а з Ізмаїльським товариством ім. Кирила та Мефодія (т.2, а.с. 161).

Окрім зазначеного, в листі за №01/04-47 від 28.04.2023, Фонд комунального майна Ізмаїльської міської ради повідомив, що на даний момент розглядається питання про внесення даного майна до переліку об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації та запропонував Ізмаїльському товариству ім. Кирила та Мефодія прийняти участь в приватизації, яка відбуватиметься відповідно до вимог діючого законодавства.

Розпорядженням Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області за №356/г від 01.11.2023 було створено комісію з обстеження об`єкту комунальної власності по пр. Незалежності, 33а м. Ізмаїл Ізмаїльського району Одеської області, а також вирішено провести обстеження вказаного об`єкту комунальної власності (т.2, а.с.163).

Як вбачається із копії Акту технічного стану об`єкту комунальної власності (т.2, а.с.160), 01.11.2023 вищезазначена комісія з обстеження об`єкту комунальної власності, при обстеженні об`єкту комунальної власності розташованого в м. Ізмаїл Ізмаїльського району Одеської області по пр. Незалежності, 33а, встановила наступне:

- стан об`єкту комунальної власності за вищезазначеною адресою, знаходиться в жахливому незадовільному стані;

- Орендарем «Ізмаїльського товариства ім. Кирила та Мефодія» вже багато років не виконувався ремонт даного приміщення, тобто не виконується пункт 5.3 розділу 5 договору оренди від 02.09.2019 (нова редакція);

- при візуальному огляді основні конструкції, підлога та дах даного об`єкту знаходяться в аварійному стані. Дах будинку має наскрізні отвори. що є причиною протікання (фотофіксація надається);

- вхідні двері, які виходять на пр. Незалежності в центрі міста має дуже неестетичний вигляд.

Також комісією було встановлено, що якщо не вжити заходи та не проводити ремонт, то приміщення комунальної власності прийде в повну негідність, а дах може обвалитися та порушити цілісність всього будинку.

Виходячи з вищевикладеного, комісія Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області запропонувала фонду комунального майна Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області провести оцінку та почати процедуру приватизації даного об`єкту згідно рішення Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 05.05.2023 № 2401-VIII «Про перелік об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації» та Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна» від 18.01.2018 № 2269-VIII (зі змінами).

Також судом було встановлено, що в провадженні Господарського суду Одеської області перебував спір Ізмаїльського товариства ім. Кирила та Мефодія та Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, справа №916/3365/23, в якому позивач просив зобов`язати відповідача завершити підготовку до приватизації способом викупу об`єкта нежитлового приміщення, загальною площею 48,9 кв.м, розташованого за адресою: Одеська обл., Ізмаїльський район, м. Ізмаїл, проспект Незалежності №33-а на підставі рішення Ізмаїльської міської Ради №2999-VII Про перелік об`єктів комунальної власності Ізмаїльської міської громади, належних приватизації в 2018р..

Рішенням Господарського суду Одеської області від 15.11.2023 по справі №916/3365/23, позов Ізмаїльського товариства ім. Кирила та Мефодія задоволено та зобов`язано Ізмаїльську міську раду Ізмаїльського району Одеської області завершити підготовку до приватизації способом викупу об`єкта нежитлового приміщення, загальною площею 48,9 кв.м, розташованого за адресою: Одеська обл., Ізмаїльський район, м. Ізмаїл, проспект Незалежності №33-а на підставі рішення Ізмаїльської міської ради №2999-VI «Про перелік об`єктів комунальної власності Ізмаїльської міської громади, належних приватизації в 2018р.».

Водночас постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.05.2024 по справі №916/3365/23, рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову Ізмаїльського товариства ім. Кирила та Мефодія у повному обсязі.

При ухваленні постанови Південно-західний апеляційний господарський суд виходив із того, що під час прийняття оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було враховано те, що позивач просить зобов`язати відповідача завершити підготовку до приватизації способом викупу об`єкта нежитлового приміщення, яке не є тим самим, що визначено у рішенні Ізмаїльської міської ради №2999-VI Про перелік об`єктів комунальної власності Ізмаїльської міської громади, належних приватизації в 2018р..

Також у зазначеній постанові апеляційний господарський суд зазначив, що якщо позивач вважає, що він має право на приватизацію шляхом викупу, але відповідний орган приватизації ухиляється від проведення визначеної законом процедури, то належним способом захисту прав позивача є звернення з позовом про спонукання до укладення договору купівлі-продажу.

Виходячи із зазначеного, Ізмаїльське товариство ім. Кирила і Мефодія 18.06.2024 звернулося до Ізмаїльської міської ради із заявою в якій, з посиланням на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.05.2024 по справі №916/3365/23, просило підписати договір купівлі продажу об`єкта малої приватизації частини нежитлового будинку, шляхом викупу нежитлового приміщення за адресою Одеська обл., м. Ізмаїл, просп. Суворова, №33-а.

Також до вказаної заяви, було долучено два екземпляри договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації частини нежитлового будинку від 17.06.2024.

У відповідь на даний лист Ізмаїльська міська рада листом за №17/02-12-2740 від 04.07.2024, повідомила, що виходячи з того, що відповідно постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.05.2024 рішення Господарського суду Одеської області від 15.11.2023 по справі №916/3365/23 скасовано, у задоволенні позову Ізмаїльському товариству ім. Кирила та Мефодія відмовлено, правові підстави для укладання договору купівлі-продажу відсутні.

Також Ізмаїльська міська рада даним листом повторно проінформувало Ізмаїльське товариство ім. Кирила і Мефодія, що на виконання рішення Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області №2401-VIII від 05.05.2023, фондом комунального майна Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області розпочато про підготовки об`єкта комунальної власності - нежитлових приміщень, розташованих а м. Ізмаїл по пр. Незалежності, 33-а, загальною площею 48,9 кв.м., до приватизації шляхом аукціону.

Інформація про проведення електронного аукціону з продажу об?єкта приватизації буде опублікована в електронній торгові системі ПРОЗОРРО.ПРОДАЖ посиланням https://prozorro.sale/ та на офіційному веб-сайті міста Ізмаїл - https://izmail-mr.od.gov.ua/. Окрім того, Ізмаїльська міська рада зазначала, що при бажанні Ізмаїльське товариство ім. Кирила та Мефодія може прийняти участь у аукціоні з продажу зазначеного об`єкту приватизації.

Водночас докази прийняття Ізмаїльським товариством ім. Кирила та Мефодія участі в аукціоні з продажу вказаного об`єкту, матеріали справи не містять.

Також листом за №01/03-127 від 23.07.2024 Фонд комунального майна Ізмаїльської міської ради повідомлено Голові Ізмаїльському товариству ім. Кирила та Мефодія, що на виконання рішення Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області №2401-VIII від 05.05.2023 «Про внесення доповнень до рішення Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області №2152-VIII від 23.12.2022 «Про перелік об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації», на підставі протоколу про результати електронного аукціону №SPE001-UA-104 з продажу об`єкта малої приватизації частини нежитлової будівлі, загальною площею 48,9 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , покупцем визнано ОСОБА_1 , яка єдина подала заяву на участь в аукціоні з продажу вказаного об`єкту.

У зв`язку із зазначеним, Фонд комунального майна Ізмаїльської міської ради, у зв`язку з необхідністю здійснення передачі об`єкта приватизації по пр. Незалежності, 33а, новому власнику, просив забезпечити доступ до нежитлових приміщень комунальної власності 26.07.2024 о 11:00 в присутності Голови або представника Ізмаїльського товариства ім. Кирила та Мефодія.

Відповідно до наявної в матеріалах копії Договору купівлі-продажу об?єкта малої приватизації, 26.07.2024 Ізмаїльська міська Рада Ізмаїльського району Одеської області, як продавець, та громадянка України ОСОБА_1 , як Покупець, уклали Договір згідно якого, Продавець зобов`язується передати у власність покупцю об?єкт малої приватизації 7/20 часток у праві власності часткової власності на нежитлову будівлю що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка складається в цілому із: літера А нежитлова будівля, загальною площею 139,6 кв.м., а Покупець зобов`язується прийняти Об`єкт приватизації, виконати визначені в Договорі умови.

У користування Покупця за цим Договором переходить: 7/20 часткою із літери А нежитлова будівля, а саме: приміщення №1, приміщення №2, приміщення №3, приміщення №4, приміщення №5, загальною площею 48,9 кв.м.

Також, 26.07.2024 за Актом №1 приймання-передачі комунального майна Ізмаїльська міська рада Ізмаїльського району Одеської області передала а ОСОБА_1 прийняла продане 26.07.2024 комунальне майно - 7/20 часток у праві спільної часткової власності на нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: із літер А приміщення №1, №2, №3, №4, №5, загальною площею 48,9 кв.м.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру аборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 26.07.2024, за ОСОБА_1 було проведено державну реєстрацію права власності на 7/20 частки нежитлової будівлі, об`єкта житлової нерухомості загальною площею 139,6 кв.м., що розташований за адресою Одеська обл., проспект Суворова (Незалежності), буд. 33-а, номер відомостей про речове право 56021596. Вказане вбачається з наявної в матеріалах справи копії інформаційної довідки за №38956265.

5. Позиція суду щодо встановлених обставин справи.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.

Таким чином, у розумінні закону суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

У Верховному Суді наявна стала та послідовна практика, за якою якщо позивач вважає, що він має право на приватизацію шляхом викупу, але органи місцевого самоврядування ухиляються від проведення визначеної законом процедури, то належним способом захисту прав позивача є звернення з позовом про спонукання до укладення договору купівлі-продажу (див. постанови від 02.08.2023 у справі № 918/1056/20 та від 19.12.2023 у справі № 910/2490/23).

Такий підхід підтверджується зокрема і тим, що Законом України від 28.07.2022 № 2468-ІХ законодавець вніс зміни до Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», доповнивши частину 3 статті 18 цього Закону абзацом такого змісту: "У разі якщо орган приватизації прийняв рішення про приватизацію об`єкта шляхом викупу, між органом приватизації та орендарем укладається попередній договір купівлі-продажу об`єкта приватизації. Договір купівлі-продажу такого об`єкта приватизації укладається не пізніше ніж протягом 30 робочих днів з дня укладення попереднього договору", чим підтвердив необхідність дотримання переддоговірної процедури у разі приватизації об`єкта шляхом викупу.

Вимогу позивача про зобов`язання укласти договір у певній редакції у випадках, які допускають вирішення таких спорів судом, слід тлумачити як вимогу про визнання укладеним такого договору в судовому порядку у запропонованій позивачем редакції, що відповідає способам захисту, визначеним пунктом 6 частини 2 статті 16 ЦК України. За наслідками розгляду такої вимоги у резолютивній частині свого рішення суд, керуючись частиною 9 статті 238 ГПК України, має зробити висновки про визнання укладеним договору у запропонованій позивачем редакції, виклавши текст редакції договору, яка за висновками суду відповідає вимогам законодавства та визнається судом укладеною, чи висновки про відмову у визнанні укладеним договору у запропонованій позивачем редакції. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.09.2020 у справі № 916/1423/18 та постановах Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 910/6138/20, від 02.06.2021 у справі №910/6139/20, від 07.03.2023 у справі №910/4847/21.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Так, господарський суд вказує, що підставою позову в даній справі стало рішення Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області за №2999-VII від 22.12.2017 «Про затвердження переліку об`єктів комунальної власності Ізмаїльської міської громади, належних приватизації в 2018», яким, зокрема, включено до переліку об`єктів комунального майна що підлягають приватизації нежитлове приміщення загальною площею 43,4 кв.м., за адресою м. Ізмаїл проспект Суворова № 33, та яке перебувало в оренді Ізмаїльського товариства ім. Кирила і Мефодія на підставі укладених між сторонами 17.03.2011 Змін та Доповнень до Договору оренди від 26.02.2003 (з Доповненнями від 11.05.2005,21.04.2005 та Змінами від 13.02.2016).

Між тим, у зв`язку з прийнятим рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 24.01.2019 по справі №500/787/18 про виділ в натурі в окремий об`єкт нерухомості частки нежитлової будівлі за адресою №33 по проспекту Суворова, в м. Ізмаїл Одеської області, між Ізмаїльською міською радою Ізмаїльського району Одеської області та Ізмаїльським товариством ім. Кирила та Мефодія 02.09.2019 було укладено Договір оренди (нова редакція) нерухомою або іншого індивідуально визначеного майна, яке є власністю міської громади в особі Ізмаїльської міської ради, за яким об`єктом оренди стали нежитлові приміщення за адресою: м. Ізмаїл, пр. Суворова, 33-a, загальною площею 48,9 кв.м., в т.ч. приміщення № 1 № 5.

При цьому суд зауважує, що при системному аналізі змісту, Змін та Доповнень від 17.03.2011 до Договору оренди від 26.02.2023 та Договору оренди від 26.02.2023 та Договору оренди (нова редакція) від 02.09.2019 неможливо дійти висновку, що ці договори між собою пов`язані, оскільки за предметом та обсягом правовідносин вони є різними.

Із зазначеного суд доходить висновку, що за рішенням №2999-VII від 22.12.2017 Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області позивач набув право на приватизацію орендованого ним об`єкту нерухомого майна шляхом викупу, водночас доказів завершення процедури приватизації, як до моменту зміни предмету оренди (за рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 24.01.2019 по справі №500/787/18) так і після неї, матеріали даної справи не містять.

Також, матеріали даної справи не містять доказів прийняття Ізмаїльською міською радою Ізмаїльського району Одеської області рішення, за яким Ізмаїльське товариство ім. Кирила та Мефодія набуло б права на приватизацію шляхом викупу об`єкту комунального майна - частини нежитлової будівлі, загальною площею 48,9 кв.м, розташованої за адресою: Одеська область, Ізмаїльський р-н, м. Ізмаїл, просп. Незалежності (Суворова), 33а.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

У справі "Белеш та інші проти Чеської Республіки" Європейський суд з прав людини зауважив, що право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав та обов`язків.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 04.12.1995 у справі "Белле проти Франції" для того щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, оскільки обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Неналежність або неефективність обраного позивачем способу захисту права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Так, судом було встановлено, що у постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.05.2024 по справі №916/3365/23, було скасовано рішення Господарського суду Одеської області яким зобов`язано Ізмаїльську міську раду Ізмаїльського району Одеської області завершити підготовку до приватизації способом викупу об`єкта нежитлового приміщення, загальною площею 48,9 кв.м, розташованого за адресою: Одеська обл., Ізмаїльський район, м. Ізмаїл, проспект Незалежності №33-а на підставі рішення Ізмаїльської міської ради №2999-VI «Про перелік об`єктів комунальної власності Ізмаїльської міської громади, належних приватизації в 2018р.».

При скасуванні зазначеного рішення господарського суду першої інстанції, Південно-західний апеляційний господарський суд виходив із того, що під час прийняття оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було враховано те, що Ізмаїльське товариство ім. Кирила і Мефодія просить зобов`язати Ізмаїльську міську раду Ізмаїльського району Одеської області завершити підготовку до приватизації способом викупу об`єкта нежитлового приміщення, яке не є тим самим, що визначено у рішенні Ізмаїльської міської ради №2999-VI Про перелік об`єктів комунальної власності Ізмаїльської міської громади, належних приватизації в 2018р..

Також у зазначеній постанові апеляційний господарський суд зазначив, що якщо позивач вважає, що він має право на приватизацію шляхом викупу, але відповідний орган приватизації ухиляється від проведення визначеної законом процедури, то належним способом захисту прав позивача є звернення з позовом про спонукання до укладення договору купівлі-продажу.

Частина 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначає, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Норма аналогічного змісту закріплена також в ч.4 ст. 75 ГПК України.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Отже, не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

У відповідності до висновку Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі №917/1345/17, преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що відображено у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі.

Враховуючи викладене, обставини, встановлені в судових рішеннях у справі №916/3365/23, які набрали законної сили, мають преюдиційне значення та повторного доведення не потребують.

Таким чином суд зазначає, що як було встановлено під час розгляду справи №916/3365/23 та як вбачається з наявних в матеріалах даної справи документів під час, об`єкт нерухомого майна визначений рішенням Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області за №2999-VII від 22.12.2017 та об`єкт нерухомого майна орендарем якого Ізмаїльське товариство ім. Кирила і Мефодія було в період з 02.09.2019 по 16.07.2022, та договір купівлі-продажу стосовно якого позивач просить суд визнати укладеним не є одним і тим же об`єктом нерухомого майна, оскільки мають різну площу та зареєстровані за різними адресами.

Враховуючи викладене, суд вказує, що за рішенням Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області №2999-VII від 22.12.2017 в Ізмаїльського товариства ім. Кирила і Мефодія не виникло права на приватизацію шляхом викупу 7/20 часток нежитлової будівлі, що розташована за адресою: Одеська область, місто Ізмаїл, Ізмаїльського району, проспект Незалежності, будинок 33-а, та яка складається з літери А - нежитлова будівля, а саме: приміщення №1, приміщення №2, приміщення №3, приміщення №4, приміщення №5, загальною площею 48,9 кв.м., відтак оскільки у позивача не виникло такого суб`єктивного права, воно не може визнаватися порушеним відповідачами, що унеможливлює задоволення позовних вимог.

Окрім того, суд вказує, що частина перша статті 7 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» (в редакції що діяла станом на 22.12.2017) встановлювала, що Фонд державного майна України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, місцеві ради народних депутатів затверджують за поданням органів приватизації переліки об`єктів, які підлягають:

- продажу на аукціоні, за конкурсом, у тому числі з виключним застосуванням майнових сертифікатів і грошових квот, а також вільно конвертованої валюти;

- викупу працівниками підприємств, що приватизуються;

- приватизації іншими способами згідно з Законом України "Про приватизацію майна державних підприємств".

Зі змісту цієї норми випливає, що саме Фонд державного майна України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, місцеві ради були органами, які здійснюють функції відповідно, щодо розпорядження державною власністю, майном Автономної Республіки Крим і комунальною власністю. Способи приватизації визначаються шляхом прийняття цими органами рішень про затвердження конкретних переліків об`єктів приватизації.

Продавцями об`єктів приватизації згідно зі статтею 4 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» є Фонд державного майна України, його регіональні органі та представництва, які в Законі мають узагальнену назву - «органи приватизації».

Частиною другою статті 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» (дата набрання чинності 07.03.2018), приватизація (продаж) об`єктів, щодо яких рішення про приватизацію було прийнято до набрання чинності цим Законом, здійснюється та завершується відповідно до вимог цього Закону, крім об`єктів, за якими:

- дата проведення аукціону, конкурсу, викупу, продажу пакетів акцій (часток, паїв) господарських товариств, зазначена в опублікованому інформаційному повідомленні про продаж державного або комунального майна, припадає на день після набрання чинності цим Законом;

- після завершення процедури продажу відбувається оформлення договору купівлі-продажу;

- на момент прийняття рішення про їх приватизацію належали до об`єктів групи Г згідно з класифікацією об`єктів приватизації, встановленою Законом України "Про приватизацію державного майна", та щодо яких є дійсною оцінка, або Кабінетом Міністрів України визначено радника для надання послуг з підготовки до приватизації та продажу об`єктів приватизації за результатами проведення конкурсу.

Статтею 11 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» (в редакції що діяла станом на 22.12.2017), визначено, що викуп застосовується щодо об`єктів малої приватизації, які не продано на аукціоні, за конкурсом, а також у разі, якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено законодавчими актами.

У відповідності до позиції Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеної у постанові від 22.01.2021 у справі №922/623/20, в будь-якому випадку викуп приміщень орендарем може відбутись лише за умови, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 % ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна. В іншому разі приватизація такого приміщення повинна здійснюватися у загальному порядку за результатами проведення аукціону або конкурсу.

Крім того, здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна було обов`язковою умовою викупу об`єктів малої приватизації і до набрання чинності Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна».

Вказане вбачається з положень ст. 18-2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» (в редакції що діяла станом на 22.12.2017), за якою орендар одержує право на викуп орендованого майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення) за ціною, визначеною за результатами його незалежної оцінки, якщо виконується кожна з таких умов: орендарем здійснено поліпшення орендованого майна, які неможливо відокремити від відповідного об`єкта без заподіяння йому шкоди, в розмірі не менш як 25% ринкової вартості майна, визначеної суб`єктом оціночної діяльності для цілей оренди майна; орендар отримав письмову згоду орендодавця на здійснення невід`ємних поліпшень, які надають йому право на приватизацію майна шляхом викупу; невід`ємні поліпшення виконані в межах трирічного строку з дати визначення ринкової вартості майна для цілей укладання договору оренди або для цілей продовження договору оренди; здійснення і склад невід`ємних поліпшень, у тому числі невід`ємний характер поліпшень, підтверджені висновком будівельної експертизи, а вартість невід`ємних поліпшень, підтверджених висновком будівельної експертизи, визначена суб`єктом оціночної діяльності; орендар належно виконує умови договору оренди, відсутня заборгованість з орендної плати; договір оренди є чинним на момент приватизації.

Водночас, у матеріалах даної справи відсутні докази здійснення позивачем поліпшень орендованого майна, які неможливо відокремити від відповідного об`єкта без заподіяння йому шкоди, в розмірі не менш як 25% ринкової вартості.

Також, як вбачається з матеріалів справи, письмова згода на здійснення невід`ємних поліпшень позивачу збоку Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області - орендодавця - не надавалась. Вказана обставина позивачем не спростована.

Крім того, як було встановлено судом, комісією Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, яку було створено розпорядженням за №356/г від 01.11.2023, проведено обстеження об`єкту комунальної власності розташованого в м. Ізмаїл Ізмаїльського району Одеської області по пр. Незалежності, 33а, та визначено наступне:

- стан об`єкту комунальної власності за вищезазначеною адресою, знаходиться в жахливому незадовільному стані;

- орендарем Ізмаїльським товариством ім. Кирила та Мефодія вже багато років не виконувався ремонт даного приміщення, тобто не виконується пункт 5.3 розділу 5 договору оренди від 02.09.2019 (нова редакція);

- при візуальному огляді основні конструкції, підлога та дах даного об`єкту знаходяться в аварійному стані. Дах будинку має наскрізні отвори. що є причиною протікання (фотофіксація надається);

- вхідні двері, які виходять на пр. Незалежності в центрі міста має дуже неестетичний вигляд.

За результатами проведеного обстеження комісія Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області запропонувала фонду комунального майна Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області провести оцінку та почати процедуру приватизації даного об`єкту згідно рішення Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 05.05.2023 № 2401-VIII «Про перелік об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації» та Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна» від 18.01.2018 № 2269-VIII (зі змінами).

Відтак, суд доходить висновку про невиконання позивачем обов`язкової умови визначеної ст. 18-2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» (в редакції що діяла станом на 22.12.2017), за якою для приватизації комунального майна шляхом викупу орендар зобов`язаний здійснити поліпшення орендованого майна, які неможливо відокремити від відповідного об`єкта без заподіяння йому шкоди, в розмірі не менш як 25% ринкової вартості майна, визначеної суб`єктом оціночної діяльності для цілей оренди майна.

Також суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності, а у частині 6 цієї норми передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у разі укладення між суб`єктами господарювання договору оренди, до таких відносин хоча і підлягають застосуванню норми ЦК України, однак з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, у статті 777 ЦК України, визначено переважні права наймача, відповідно до частини 1 якої наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, у разі продажу речі, переданої у найм, має переважне право перед іншими особами на її придбання.

Водночас згідно з приписами статті 289 ГК України, орендар має право на викуп об`єкта оренди, якщо таке право передбачено договором оренди. Орендар має право у будь-який час відмовитися від здійснення передбаченого в договорі права на викуп об`єкта оренди. Приватизація єдиних майнових комплексів нерухомого та іншого окремого індивідуально визначеного майна, зданих в оренду, здійснюється у випадках і порядку, передбачених законом.

Отже, згідно з частиною 1 статті 289 ГК України, таке право орендаря (на викуп об`єкта оренди) ставиться у залежність від того, чи передбачене таке право договором оренди.

Умова договору оренди про повернення об`єкта оренди або його викупу є істотною умовою такого роду договорів, про що зазначено у частині 1 статті 284 ГК України.

Таким чином, із аналізу приписів частини 1 статті 193, частини 6 статті 283 ГК України, частини 2 статті 759 ЦК України слідує те, що під час дії договору оренди та у разі продажу речі, переданої в оренду, орендар має переважне право перед іншими особами на придбання (викуп) об`єкта оренди за наявності умов, передбачених як частиною 2 статті 777 ЦК, так і частиною 1 статті 289 ГК України, а саме, належного виконання орендарем своїх обов`язків за договором оренди та наявності у договорі оренди такого права (придбання (викупу) об`єкта оренди) в орендаря.

Право суб`єкта господарювання на розпорядження своїм майном, як невід`ємна складова права власності, яке є абсолютним, не може бути обмеженим, окрім, як у випадках, чітко визначених законом, що відповідає вимогам статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Водночас Верховний Суд зазначає про недопустимість широкого (довільного) тлумачення закону.

Подібні за змістом висновки, у тому числі щодо застосування статті 289 ГК України, статті 777 ЦК України, наведено у постановах Верховного Суду від 25.02.2020 та від 18.02.2021 у справі №920/503/19.

Як було встановлено судом, умовами Змін та Доповнень до Договору оренди від 26.02.2003 (з Доповненнями від 11.05.2005,21.04.2005 та Змінами від 13.02.2016) що були укладені між сторонами 17.03.2011 та діяли на момент прийняття Ізмаїльською міською радою Ізмаїльського району Одеської області рішення за №2999-VII від 22.12.2017, так і умовами укладеного між сторонами 24.01.2017 Договору оренди в новій редакції від 02.09.2019, не передбачалося наявність в орендаря переважного права на приватизацію об`єкту оренди.

Договору оренди комунального майна що розташоване за адресою м. Ізмаїл проспект Суворова (Незалежності), буд. 33, укладеного між Ізмаїльським товариством ім. Кирила та Мефодія та Ізмаїльською міською радою Ізмаїльського району Одеської області, яким би передбачалося наявність в орендаря переважного права на приватизацію об`єкта оренди, матеріали даної справи не містять.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що під час розгляду справи не було встановлено, а позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами існування в нього права на приватизацію шляхом викупу 7/20 нежитлового приміщення за адресою м. Ізмаїл, проспект Незалежності № 33-а, відтак і не було доведено порушення такого права відповідачами. Відтак суд вказує про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Ізмаїльського товариства ім. Кирила та Мефодія до Ізмаїльської міської ради про визнання укладеним Договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації частини нежитлового будинку шляхом викупу 7/20 нежитлового приміщення за адресою м. Ізмаїл, проспект Незалежності № 33-а.

Виходячи із вказаного, а також враховуючи, що задоволення позовної вимоги про зобов`язання ФОП Браславської О.О. повернути нежитлові приміщення, безпосередньо залежить від задоволення позовної вимоги про визнання Договору купівлі-продажу цих приміщень укладеними, суд доходить висновку також про відмову в задоволенні позову Ізмаїльського товариства ім. Кирила та Мефодія в частині позовних вимог заявлених до Фізичної особи-підприємця Браславської О.О. про зобов`язання повернути позивачу 7/20 частини нежитлового приміщення за адресом Одеська область Ізмаїльський район, м. Ізмаїл проспект Незалежності № 33а.

Згідно з ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст.77 ГПК України, передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст.78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно з ст. 86 ГПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінка доказів - це віднайдення відповіді на питання, чи може певна інформація слугувати доказом у справі, а також чи переконують докази кожен окремо та у своїй сукупності у наявності чи відсутності певної обставини у справі.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", зокрема, змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 ГПК України).

Згідно з ч. 4 ст. 11 ГПК України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

Вказану правову позицію також було застосовано в постанові КГС ВС від 17.04.2024 року по справі № 910/18677/23, постанові КГС ВС від 13.03.2024 по справі № 906/91/20, постанові КГС ВС від 24.07.2024 року по справі 910/1869/23, постанові КГС ВС 03.09.2024 року по справі 910/2127/24.

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, з підстав його необґрунтованості та безпідставності.

Приймаючи до уваги відмову судом у позові у повному обсязі, судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України, відшкодуванню не підлягають та покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

2.Судові витрати понесені позивачем відшкодуванню не підлягають та покладаються на позивача.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Повне рішення складено 15 травня 2025 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська