ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"16" травня 2025 р. м. Ужгород Справа № 907/546/25

Суддя Господарського суду Закарпатської області Лучко Р.М., розглянувши заяву Ужгородської окружної прокуратури від 13.05.2025 за №07.53-107-3647 вих-25

про забезпечення позову

у справі №907/546/25

за позовом Ужгородської окружної прокуратури, м. Ужгород в інтересах держави

в особі Ужгородської міської ради, м. Ужгород

до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс Ужгородського національного університету», м. Ужгород

відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю «Ужгородський житловий комплекс», м. Ужгород

про розірвання договору суперфіцію та зобов`язання повернути земельну ділянку

ВСТАНОВИВ:

Ужгородська окружна прокуратура звернулася до Господарського суду Закарпатської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Ужгородської міської ради до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс Ужгородського національного університету», відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю «Ужгородський житловий комплекс», в якій просить:

- розірвати договір суперфіцію, укладений 15.10.2010 між Ужгородською міською радою, Товариством з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс Ужгородського національного університету», Товариством з обмеженою відповідальністю «Ужгородський житловий комплекс» та Державний вищим навчальним закладом «Ужгородський національний університет»;

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс Ужгородського національного університету» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Ужгородський житловий комплекс» повернути земельну ділянку кадастровий номер :30:002:0063, площею 2,7171 га, яка розташована на вулиці Університетській в м. Ужгород територіальній громаді м. Ужгорода в особі Ужгородської міської ради.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.05.2025 головуючим суддею для розгляду справи №907/546/25 визначено суддю Лучка Р.М.

Одночасно з поданням позову прокурор звернувся до господарського суду із заявою про забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер :30:002:0063, площею 2,7171 га, яка розташована на вулиці Університетській в м. Ужгород;

- заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс Ужгородського національного університету» та Товариству з обмеженою відповідальністю «Ужгородський житловий комплекс», іншим фізичним і юридичним особам на час розгляду справи та до набрання законної сили рішенням суду у справі здійснювати будь-які підготовчі чи будівельні роботи на земельній ділянці кадастровий номер :30:002:0063, площею 2,7171 га, яка розташована на вулиці Університетській в м. Ужгород;

- заборони Державній інспекції архітектури та містобудування України та її територіальним структурним підрозділам, а також Управлінню державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради на час розгляду та до набрання законної сили рішенням суду у справі здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо проведення підготовчих робіт, будівництва чи реконструкції об`єктів нерухомості і введення їх в експлуатацію на земельній ділянці кадастровий номер :30:002:0063, площею 2,7171 га, яка розташована на вулиці Університетській в м. Ужгород;

- заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно проводити будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки кадастровий номер :30:002:0063, площею 2,7171 га, яка розташована на вулиці Університетській в м. Ужгород.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 14.05.2025 заяву про забезпечення позову передано для розгляду судді Лучку Р.М.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову прокурор зазначає, що відповідачами здійснюється забудова земельної ділянки за кадастровим номером :30:002:0063 площею 2,7171 га всупереч умовам пунктів 1.1., 2.2. та 2.3. договору суперфіцію від 15.10.2010 та споруджуються на спірній земельній ділянці багатоквартирні житлові будинки в комерційних цілях без мети їх передання їх працівникам ДВНЗ «УжНУ» та членам їх сімей.

Наведені обставини, за позицією прокурора, свідчать про істотні порушення відповідачами умов договору суперфіцію від 15.10.2010, внаслідок яких власник земельної ділянки значною мірою позбавлений того, на що він розраховував при укладенні договору, свідчать про наявність дійсного спору у вказаній господарській справі.

Доводить, що обставини будівництва відповідачами на спірній земельній ділянці багатоквартирних будинків з метою їх відчуження, а не у визначених договором суперфіцію від 15.10.2010 цілях свідчать про реальність загрози виникнення суттєвої шкоди інтересам сторони, яку представляє позивач та яка полягає у тому, що подальше перетворення спірної земельної ділянки, зокрема шляхом її забудови, може призвести до того, що втрачається сенс подальшого розгляду заявлених позовних вимог, а також унеможливлюється відновлення порушених інтересів держави та виконання ймовірного рішення суду по заявленим позовним вимогам, у зв`язку із чим необхідним є накладення арешту на вказану земельну ділянку, встановлення заборони здійснювати будь-які підготовчі чи будівельні роботи, здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо будівництва чи реконструкції об`єктів нерухомості і введення їх в експлуатацію, проведення будь-яких реєстраційних дії щодо них.

Звертає увагу, що заходи забезпечення позову, наведені прокурором у заяві про забезпечення позову не зумовлюють фактичного вирішення спору по суті, мають тимчасовий характер, в той час, як їх вжиття забезпечить збереження балансу інтересів сторін та узгоджується із критеріями розумності, обґрунтованості та адекватності.

Згідно з ч.1 ст.140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У даному випадку суд не вбачає необхідності здійснення виклику учасників справи для з`ясування додаткових обставин, з огляду на вказані заявником підстави та спосіб забезпечення позову, а також зважаючи на процесуально стислі строки розгляду заяви.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, виходячи з такого.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначено у статті 136 ГПК України, згідно з якою господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У статті 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позов забезпечується, зокрема:

- накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1 частини 1);

- забороною відповідачу вчиняти певні дії (пункт 2 частини 1);

- забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання (пункт 4 частини 1).

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

При вирішенні питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду або незабезпечення таким рішенням ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15.09.2020 року у справі № 753/22860/17).

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову (висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 08.09.2020 року у справі № 910/1261/20, від 25.09.2020 року № 921/40/20).

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення господарського суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 року у справі № 916/1572/19).

Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому, важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

При використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03.12.2020 року у справі № 911/1111/20).

Статтею 129-1 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав вжиття заходів забезпечення позову, суд враховує, зокрема, висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 23.03.2020 у справі № 910/7338/19, згідно якого невжиття наведених позивачем у заяві про забезпечення позову заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у справі (у разі задоволення позову), ефективний захист або поновлення порушених прав або інтересів позивача, оскільки у разі, якщо до закінчення розгляду цієї справи відповідач здійснить розпорядження своїм майном або частиною майна у будь-який спосіб, зокрема відчужить своє майно (частину майна) на користь інших осіб (у тому числі шляхом продажу, дарування, передачі в управління або оренду, поділу, виділу, внесення до статутного капіталу, передачі у володіння та користування третім особам, найм, передачі в іпотеку та/або заставу, будь-якого іншого обтяження), то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить ефективний захист та поновлення його порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких він звернувся з позовом у цій справі.

Предметом позову в даній справі прокурором визначено розірвання договору суперфіцію від 15.10.2010 та зобов`язання відповідачів повернути земельну ділянку кадастровий номер :30:002:0063, площею 2,7171 га, яка розташована на вулиці Університетській в м. Ужгород територіальній громаді м. Ужгорода в особі Ужгородської міської ради.

Таким чином, суд констатує, що предметом спору у цій справі є вимоги немайнового характеру, а відтак в даному випадку підлягає дослідженню така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист та/або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Слід зазначити, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 13.09.2023 у справі №910/11678/22).

Разом з тим, під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Долучені до позовних матеріалів у справі №907/546/25 докази свідчать, що спірна земельна ділянка кадастровий номер :30:002:0063, площею 2,7171 га надавалася у користування відповідачам для будівництва та експлуатації на ній багатоквартирної житлової забудови для працівників Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» та членів їх сімей та на час подання прокурором позовної заяви у цій справі разом з заявою про забезпечення позову в експлуатацію введено три черги будівництва багатоквартирних житлових будинків з приміщенням комерційного призначення.

Позатим, підставність заявлених у цій справі вимог прокурор пов`язує з невиконанням відповідачами умов договору суперфіцію від 15.10.2010 в частині надання збудованого та введеного в експлуатацію житла працівникам Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» та членам їх сімей, що вбачається зі змісту листа Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» від 14.04.2025 за №1284/01-14, а з долучених прокурором до позовних матеріалів (листа виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 13.05.2025 №2392/02.4-19, витягу з Реєстру будівельної діяльності №ЗК80, Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав від 13.05.2025 за №426620280) вбачається, що на даний час на стадії будівництва перебуває 4 черга будівництва (багатоквартирний житловий будинок загальною кількістю квартир 32).

Згідно з ст. 2 ст. 415 ЦК України землекористувач має право власності на будівлі (споруди), споруджені на земельній ділянці, переданій йому для забудови.

У разі припинення права користування земельною ділянкою, на якій була споруджена будівля (споруда), власник земельної ділянки та власник цієї будівлі (споруди) визначають правові наслідки такого припинення. У разі недосягнення домовленості між ними власник земельної ділянки має право вимагати від власника будівлі (споруди) її знесення та приведення земельної ділянки до стану, в якому вона була до надання її у користування (ч. 1 ст. 417 ЦК України).

З урахуванням викладеного, ймовірне вчинення відповідачами будь-яких дій, спрямованих на подальшу забудову спірної земельної ділянки протягом розгляду цієї справи унеможливить ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів територіальної громади, за захистом яких прокурор звернувся до суду у випадку задоволення позовних вимог про розірвання договору суперфіцію та зобов`язання повернути спірну земельну ділянку, позаяк в такому разі заявнику доведеться додатково звертатися до суду з позовними вимогами з приводу використання земельної ділянки (на якій споруджено будівлю), що в спірних правовідносинах пов`язується як з правами власника такої земельної ділянки (Ужгородської міської ради), так і постійного землекористувача (Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» - Державний акт від 05.12.2007 серії ЯЯ №007887) та не може відповідати принципу ефективного захисту та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких прокурором подано цей позов до суду.

Суд також враховує, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову ускладнить відновлення порушених прав територіальної громади в разі задоволення позову, зокрема з урахуванням того, що очікувано виникають побоювання, що повно захистити інтереси територіальної громади в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду буде неможливо.

З огляду на наведене, господарський суд доходить висновку про існування взаємозв`язку між предметом позовних вимог у даній справі та обраними прокурором заходами забезпечення позову в частині:

- заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс Ужгородського національного університету» та Товариству з обмеженою відповідальністю «Ужгородський житловий комплекс», іншим фізичним і юридичним особам на час розгляду справи та до набрання законної сили рішенням суду у справі здійснювати будь-які підготовчі чи будівельні роботи на земельній ділянці кадастровий номер :30:002:0063, площею 2,7171 га, яка розташована на вулиці Університетській в м. Ужгород;

- заборони Державній інспекції архітектури та містобудування України та її територіальним структурним підрозділам, а також Управлінню державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради на час розгляду та до набрання законної сили рішенням суду у справі здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо проведення підготовчих робіт, будівництва чи реконструкції об`єктів нерухомості і введення їх в експлуатацію на земельній ділянці кадастровий номер :30:002:0063, площею 2,7171 га, яка розташована на вулиці Університетській в м. Ужгород;

- заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно проводити будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки кадастровий номер :30:002:0063, площею 2,7171 га, яка розташована на вулиці Університетській в м. Ужгород.

Наведене, з урахуванням приписів ст. ст. 136, 137 ГПК України, дозволяє суду дійти висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог заяви прокурора про забезпечення позову в цій частині.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 4 статті 137 Господарського процесуального кодексу України). Співмірність, зокрема передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (постанови Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №910/17014/20 та від 28.07.2021 у справі №910/3704/21).

При використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначити обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами (пункт 8.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі №914/1570/20).

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Таким чином, з огляду на обставини справи, суд враховує, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими прокурором вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Водночас, суд зауважує, що з огляду на зміст порушеного права, за захистом якого прокурор звернувся до суду, вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер :30:002:0063, площею 2,7171 га, яка розташована на вулиці Університетській в м. Ужгород, - не узгоджується з предметом та підставами позову, не є співмірним заходом забезпечення позову із заявленими прокурором вимогами немайнового характеру, а відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України накладення арешту (як вид забезпечення позову) є можливим на майно, що належить або підлягає передачі відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб.

При цьому, надані суду докази, зокрема, Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав від 13.05.2025 за №426620280 свідчить, що спірна земельна ділянка кадастровий номер :30:002:0063, площею 2,7171 га перебуває у власності позивача Ужгородської міської ради (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.03.2015 за №20123393), що виключає можливість накладення на неї арешту в порядку вжиття заходів забезпечення позову у цій справі та слугує підставою для відмови у задоволенні заяви прокурора у цій частині.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви Ужгородської окружної прокуратури від 13.05.2025 за №07.53-107-3647 вих-25 та про необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом:

- заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс Ужгородського національного університету» та Товариству з обмеженою відповідальністю «Ужгородський житловий комплекс», іншим фізичним і юридичним особам на час розгляду справи та до набрання законної сили рішенням суду у справі здійснювати будь-які підготовчі чи будівельні роботи на земельній ділянці кадастровий номер :30:002:0063, площею 2,7171 га, яка розташована на вулиці Університетській в м. Ужгород;

- заборони Державній інспекції архітектури та містобудування України та її територіальним структурним підрозділам, а також Управлінню державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради на час розгляду та до набрання законної сили рішенням суду у справі здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо проведення підготовчих робіт, будівництва чи реконструкції об`єктів нерухомості і введення їх в експлуатацію на земельній ділянці кадастровий номер :30:002:0063, площею 2,7171 га, яка розташована на вулиці Університетській в м. Ужгород;

- заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно проводити будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки кадастровий номер :30:002:0063, площею 2,7171 га, яка розташована на вулиці Університетській в м. Ужгород, - які є співмірними заявленим позовним вимогам та будуть спрямовані на тимчасове збереження поточного стану правовідносин між сторонами та статусу спірної земельної ділянки з метою унеможливлення виникнення підстав для її зміни під час розгляду спору, що відповідно, призвело б до унеможливлення виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог та створювало б перешкоди ефективному захисту та поновленню прав позивача як власника спірної земельної ділянки та Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет», як постійного землекористувача, що має право розраховувати на будівництво на такій земельній ділянці житла саме для працівників навчального закладу, членів їх сімей.

Позатим, суд, з врахуванням приписів статті 141 ГПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність обставин, з якими законодавець пов`язує необхідність застосування зустрічного забезпечення.

Так, згідно з ст. 141 Господарського процесуального кодексу України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Крім того, відповідно до частин 1, 4 статті 141 ГПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

Водночас, за змістом диспозитивної норми статті 141 ГПК України пред`явлення особі, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, вимог забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), є правом, а не обов`язком господарського суду (наведена правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.07.2018 по справі №916/2851/17 та від 26.11.2018 у справі №904/2925/18), так само як і питання зустрічного забезпечення може бути вирішено судом в ухвалі про зустрічне забезпечення позову, винесеній за результатами розгляду клопотання відповідача про зустрічне забезпечення, що відповідає принципу змагальності сторін, закріпленому статтею 13 цього Кодексу.

Відтак, у даному випадку незазначення в ухвалі про вирішення питання зустрічного забезпечення не можна вважати процесуальним порушенням, оскільки з метою захисту своїх прав відповідач не позбавлений можливості звернутися з клопотанням про зустрічне забезпечення.

Частиною 6 ст. 140 ГПК України встановлено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 136, 137, 140, 141, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Ужгородської окружної прокуратури від 13.05.2025 за №07.53-107-3647 вих-25 про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити частково.

2. 3аборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс Ужгородського національного університету» (88000, м. Ужгород, вул. Університетська, буд. 25, ) та Товариству з обмеженою відповідальністю «Ужгородський житловий комплекс» (88000, м. Ужгород, вул. Університетська, буд. 25, ), іншим фізичним і юридичним особам на час розгляду справи та до набрання законної сили рішенням суду у справі здійснювати будь-які підготовчі чи будівельні роботи на земельній ділянці кадастровий номер :30:002:0063, площею 2,7171 га, яка розташована на вулиці Університетській в м. Ужгород;

3. Заборонити Державній інспекції архітектури та містобудування України та її територіальним структурним підрозділам, а також Управлінню державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради на час розгляду та до набрання законної сили рішенням суду у справі здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо проведення підготовчих робіт, будівництва чи реконструкції об`єктів нерухомості і введення їх в експлуатацію на земельній ділянці кадастровий номер :30:002:0063, площею 2,7171 га, яка розташована на вулиці Університетській в м. Ужгород;

4. Заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно проводити будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки кадастровий номер :30:002:0063, площею 2,7171 га, яка розташована на вулиці Університетській в м. Ужгород.

5. У решті вимог заяви Ужгородської окружної прокуратури від 13.05.2025 за №07.53-107-3647 вих-25 відмовити.

Стягувач: Ужгородська окружна прокуратура (88000, м. Ужгород, вул. Небесної Сотні, буд. 6, ).

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс Ужгородського національного університету» (88000, м. Ужгород, вул. Університетська, буд. 25, ).

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ужгородський житловий комплекс» (88000, м. Ужгород, вул. Університетська, буд. 25, ).

Ця ухвала набирає законної сили з моменту підписання 16 травня 2025 року, підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому чинним законодавством України для виконання судових рішень, та може бути пред`явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку до 16 серпня 2025 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені ст.ст.254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу складено та підписано 16 травня 2025 року.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Р.М. Лучко