РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.05.2025Справа № 910/3377/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Привалова А.І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи

справу №910/3377/25

за позовом Приватного підприємства "ФЕРСТ ВЕЙ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "ЮРОМАШ"

про стягнення 765 993,07 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "ФЕРСТ ВЕЙ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Юромаш" про стягнення 765 993,07 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором № ПП21/003 транспортно-експедиторського обслуговування від 21.03.2024, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 700450,90 грн, за прострочення сплати якої також нараховані пеня в розмірі 65 542,17 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.03.2025 відкрито провадження у справі № 910/3377/24, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. При цьому, вказаною ухвалою встановлено відповідачу строк для подання відзиву - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Як встановлено судом, позивач і відповідач мають зареєстровані електронні кабінети у Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі відповідно ухвала суду від 20.03.2025 про відкриття провадження у справі в електронному вигляді була доставлена до електронних кабінетів сторін, що підтверджується повідомленнями про доставку електронного листа, залученими до матеріалів справи.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи вважається днем вручення судового рішення. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

З огляду на приписи ч. 6 ст. 242 ГПК України вважається, що сторони отримали 24.03.2025 ухвалу про відкриття провадження у справі від 20.03.2025.

04.04.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній повідомив суд про сплату суми заборгованості в розмірі 700450,90 грн та додав на підтвердження сплати боргу відповідні платіжні інструкції. Водночас, відповідач заперечив проти розрахунку пені, наданого позивачем.

10.04.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог на суму заборгованості в розмірі 700450,90 грн, яка сплачена відповідачем.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

У ч. 3 ст. 252 ГПК України визначено, якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Як убачається з матеріалів справи, судом було ухвалено здійснювати розгляд справи №910/3377/25 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін.

Відтак, строк на подання заяви про зменшення розміру позовних вимог спливав 21.04.2025, тобто через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, судом установлено, що позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог з дотриманням приписів та строків, визначених у ст. 46 ГПК України.

Таким чином, позовні вимоги розглядаються в межах нової ціни позову, визначеної позивачем у розмірі 65 542,17 грн.

21.04.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшло два аналогічних за змістом клопотань про зменшення розміру пені на 90%.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву, відзив на позов, а також подані заява та клопотання.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

21.03.2024 між Приватним підприємством "ФЕРСТ ВЕЙ" (за договором - Експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Юромаш" (за договором - Клієнт) було укладено Договір № ПП21/003 транспортно-експедиторського обслуговування (надалі - Договір).

Відповідно до умов п. 1 Договору, предметом Договору є надання Експедитором - Клієнту послуг з транспортно-експедиторського обслуговування (ТЕО) експортних, імпортних, транзитних та інших вантажів Клієнта, в тому числі з організації перевезень різними видами транспорту, перевалки у портах та надання інших узгоджених Сторонами інших супутніх послуг.

Пунктом 2. Договору передбачено, що послуги надаються на підставі заявки на організацію транспортно-експедиторських послуг або додаткової угоди до договору (надалі - Заявка), в якій вказуються: вид послуги, вид, найменування вантажу, відправник, отримувач, пункт відправлення та призначення вантажу, розмір плати Експедитору та інші погоджені Сторонами умови або необхідні для виконання Заявки (Замовлення) Клієнта. Заявка, підписана/передана з використанням засобів електронного/факсимільного зв`язку прирівнюється до оригіналу.

12.08.2024 сторони оформили заявку № 2 на транспортно-експедиційні послуги, згідно якої сторонами за Договором було узгоджено перевезення морським транспортом та мультимодальним способом вантажу (бульдозери XCMG D170 у кількості 3 одиниць, у розібраному стані, вага кожного до 20т) у контейнерах № TCNU1476255, №FFAU5495604, №SUDU6852831.

Згідно заявки № 2 від 12.08.2024 до Договору № ПП21/003 транспортно-експедиторського обслуговування від 21.03.2024 позивачем та відповідачем були погоджені умови поставки вантажу відповідно до ІНКОТЕРМС - FOB Lian Yungang (порт), орієнтовний вихід судна 17.08.2024. Вартість послуг: 9899 usd/40'НС (через Одесу)*3 контейнера. Оплата здійснюється в національній валюті України - гривні відповідно до курсу валют МБ на день виставлення рахунку, по ставці без ПДВ.

Як свідчать додані до позовної заяви міжнародні товарно-транспортні накладні (CMR), 22.11.2024 відповідач отримав вантаж - 3 контейнери, що підтверджується підписом уповноваженої особи та печаткою ТОВзІІ «ЮРОМАШ», проставленими у графі 24 міжнародних товарно-транспортних накладних.

У п. 4.1. Договору визначено, що оплата за Договором здійснюється Клієнтом, якщо інше не передбачено погодженою сторонами заявкою у національній валюті України - гривні, на наступних умовах:

- оплата послуг морського фрахту та навантажувально-розвантажувальних робіт за межами України, здійснюється по курсу міжбанку протягом 4 (чотирьох) календарних днів, з моменту прибуття судна до порту призначення;

- всі інші надані послуги оплачуються по курсу НБУ протягом 4 (чотирьох) календарних днів, з моменту доставки вантажу до відділу митного оформлення (ВМО).

Датою виставлення рахунку є дата відправлення електронної версії рахунку на електронну адресу Клієнта, вказану в розділі 9 Договору, або до системи M.E.Doc. Клієнта.

Позивач через систему M.E.Doc. надіслав відповідачу для оплати рахунки № 3768 від 05.11.2024 на суму 827 907,30 грн та № 3837 від 14.11.2024 на суму 403 736,84 грн.

24.01.2025 відповідач направив позивачу Гарантійний лист за вих. № 024 від 24.01.2025, у якому визнав суму заборгованості в розмірі 1 231 644,14 грн за неоплаченими рахунками № 3768 від 05.11.2024 на суму 827 907,30 грн та № 3837 від 14.11.2024 на суму 403 736,84 грн, та гарантував її сплату до 28.02.2025.

Відповідач взяті на себе зобов`язання з оплати наданих послуг виконав, проте з простроченням строків, визначених умовами Договору, сплативши 28.01.2025 - 231 000,00 грн, 12.03.2025 - 300 193,24 грн, 20.03.2025 - 296 714,06 грн та 403 736,84 грн, що підтверджується доданими до справи платіжними інструкціями.

Отже, станом на день розгляду справи, заборгованість за надані позивачем послуги на підставі Договору № ПП21/003 транспортно-експедиторського обслуговування від 21.03.2024 у загальному розмірі 1 231 644,14 грн погашена повністю.

Проте, ураховуючи неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором щодо оплати наданих послуг, позивачем за період з 01.03.2025 по 14.03.2025, на підставі п. 5.17 Договору, нарахована пеня у загальному розмірі 65 542,17 грн, яку позивач просить стягнути на його користь з відповідача.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. (ст. 526 Цивільного кодексу України).

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину суд визнає Договір № ПП21/003 транспортно-експедиторського обслуговування від 21.03.2024 та Заявку № 2 від 12.08.2024 на транспортно-експедиторські послуги належною підставою, у розумінні норм ст. 11 ЦК України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Укладений між сторонами Договір є договором транспортного експедирування, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 65 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 929 ЦК України, яка узгоджується із положеннями статті 316 ГК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Статтею 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" встановлено, що транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів. Транспортно-експедиторська послуга - це робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування.

Як зазначалось судом вище, на підтвердження факту здійснення перевезень вантажу згідно Договору № ПП21/003 транспортно-експедиторського обслуговування від 21.03.2024 та Заявки № 2 від 12.08.2024 до матеріалів справи надано CMR з відмітками у графі 24 про отримання вантажу одержувачем.

Таким чином, ураховуючи зазначені приписи чинного законодавства та умови договору, надані позивачем міжнародні товарно-транспортними накладними є належними і допустимими доказами надання послуг з міжнародної доставки вантажу, зміст якої, зокрема, наявність відмітки про доставку вантажу та отримання його вантажоотримувачем на вказаній CMR, дають суду підстави стверджувати про виконання позивачем обов`язків щодо організації перевезення в міжнародному сполученні та належної передачі вантажу вантажоотримувачу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що на підставі Договору № ПП21/003 транспортно-експедиторського обслуговування від 21.03.2024 та Заявки № 2 від 12.08.2024 відповідачу надано послуги на загальну суму в розмірі 1 231 644,14 грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи належним чином засвідченими копіями первинних документів.

Відповідачем, у свою чергу, проведено повну оплату вказаних послуг, однак з прострочкою платежу.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно зі ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

У п. 5.17. Договору сторони обумовили, що за несвоєчасну оплату виконаних робіт Клієнт сплачує Експедитору неустойку у розмірі 0,5% від суми неоплачених рахунків за кожний день прострочення платежу.

Згідно з приписами ст. 216-218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

У статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами частин другої та третьої статті 6 та статті 627 ЦК України встановлено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору, як одна з принципових засад цивільного законодавства, є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Водночас, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий в силу прямої вказівки акта законодавства, а також якщо відносини сторін регулюються імперативними нормами.

Відповідно сторони не можуть врегулювати свої відносини (визначити взаємні права та обов`язки) у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору (справедливість, добросовісність, розумність). Домовленість сторін договору про врегулювання своїх відносин всупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення.

Станом на день звернення позивача до суду розмір неустойки, яка нараховується за несвоєчасне виконання саме грошового зобов`язання, регулюється положеннями Закону України «Про несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.1996.

Однак, позивачем здійснено розрахунок пені за період з 01.03.2025 по 14.03.2025 без урахування положень Закону України «Про несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.1996.

Таким чином, здійснивши перерахунок пені з урахуванням вимог Закону України «Про несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.1996, судом встановлено, що її розмір складає 8098,37 грн (з 01.03.2025 по 06.03.2025, ставка НБУ 14,5%, відповідно 700 450,90 грн х 6 днів х 14,5% х 2:100:365 = 3339,14 грн; з 07.03.2025 по 14.03.2025, ставка НБУ 15,5%, відповідно 700 450,90 грн х 8 днів х 15,5% х 2:100:365 = 4759,23 грн).

Отже позовні вимоги в частині стягнення пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за Договором підлягають частковому задоволенню.

Водночас, під час розгляду справи відповідачем було подано клопотання про зменшення розміру пені.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз зазначених норм свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України).

З наведених норм убачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку.

За змістом статей 546, 549 Цивільного кодексу України, статті 230 Господарського кодексу України неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є, в першу чергу, захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Разом з цим, згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Водночас, чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У процесі розгляду справи відповідачем, відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74 ГПК України, не було надано суду належних, допустимих та вірогідних доказів, що б підтверджували наявність обставин, що є підставою, у відповідності до положень ст. 233 ГК України, ч. 3 ст. 551 ЦК України, для реалізації судом права на зменшення розміру штрафних санкцій.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення пені є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Крім того, пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Отже, у зв`язку зі зменшенням розміру позовних вимог, позивачу підлягає поверненню судовий збір у розмірі 8462,90 грн (11489,90 грн (сплачена сума) - 3028,00 грн (мінімальний розмір судового збору за розгляд позовних вимог у розмірі 65 542,17 грн)).

Керуючись статтями 123, 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Юромаш" (вул. Будіндустрії, 7, літера "Ц", м. Київ, 01013; ) на користь Приватного підприємства "ФЕРСТ ВЕЙ" (вул. Южна, буд. 90, селище Ліски, Одеський р-н, Одеська обл., 67584; ) пеню в розмірі 8098 грн 37 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 374 грн 14 коп.

3. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

4. Повернути Приватному підприємству "ФЕРСТ ВЕЙ" (вул. Южна, буд. 90, селище Ліски, Одеський р-н, Одеська обл., 67584; ) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 8462 грн 90 коп.

5. Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено та підписано: 20.05.2025.

Суддя А.І. Привалов