ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2025 р. Cправа № 902/458/25

Господарський суд Вінницької області у складі судді Шамшуріної Марії Вікторівни,

за участю секретаря судового засідання Багулової Є.О.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дегран", 23141, Вінницька обл., Вінницький р-н, село Могилівка, провулок Кар`єрний, будинок, 10б, ідентифікаційний код юридичної особи 42763060

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницька Нафто-Бітумна Компанія", 23310, Вінницька область, Вінницький (Тиврівський) район, місто Гнівань, вулиця Промислова, будинок 21, ідентифікаційний код юридичної особи 40616965

про стягнення 326 790,60 гривень

за участю представників:

від позивача Грозь О.В., згідно довіреності

від відповідача адвокат Шур О.В., згідно ордеру

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду Вінницької області 11.04.2025 року надійшла позовна заява №54 від 08.04.2025 (вх. № 489/25 від 11.04.2025) Товариства з обмеженою відповідальністю "Дегран" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницька Нафто-Бітумна Компанія" про стягнення 326 790,60 гривень заборгованості, що виникла внаслідок невиконання відповідачем укладеного між сторонами договору купівлі-продажу № 04/10/22 від 04.10.2022.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.04.2025 справу розподілено судді Шамшуріній М.В.

Ухвалою суду від 16.04.2025 судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №902/458/25 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 15.05.2025 року об 11:00 год.

01.05.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позов № б/н від 01.05.2025 (вх. №01-34/4643/25 від 01.05.2025) у якому відповідач підтвердив наявну заборгованість перед позивачем у розмірі 326 790,60 гривень, зазначив, що не відмовляється від своїх зобов`язань, просив врахувати наданий відповідачем відзив під час розгляду справи та надати час відповідачу для мирного врегулювання спору.

На визначену судом дату у судове засідання з`явилися представник позивача та представник відповідача.

У судовому засіданні 15.05.2025 представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги визнав у повному обсязі, подав заяву про визнання позову та просив при розподілі судових витрат врахувати визнання позову відповідачем та повернути позивачу 50% судового збору.

Відповідно до частин 3, 4 статті 185 ГПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення у підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 191, 192 ГПК України.

Так, згідно частини 4 статті 191 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 46 ГПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Суд встановив, що відзив на позовну заяву у якому відповідач зазначив про визнання ним наявної заборгованості перед позивачем у розмірі 326 790,60 гривень підписано керівником відповідача. Заяву про визнання позову у повному обсязі підписано від імені відповідача представником відповідача адвокатом Шур О.В. Суд перевірив повноваження осіб, що підписали відзив та заяву про визнання позову згідно з відомостями, наявними у матеріалах справи. Судом не виявлено обмежень представників відповідача на вчинення відповідних дій.

За вказаних обставин, суд не вбачає підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову.

Матеріали справи не містять доказів того, що визнання відповідачем позову у цій справі суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про ухвалення у справі №902/458/25 судового рішення.

За наслідками розгляду справи, у судовому засіданні 15.05.2025 року суд оголосив про перехід до стадії ухвалення рішення та повідомив час проголошення вступної та резолютивної частин рішення в межах цього судового засідання.

На оголошення вступної та резолютивної частин рішення сторони не з`явилися, у зв`язку з чим вступна та резолютивна частина рішення долучена до матеріалів справи без її проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

04 жовтня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дегран" (далі - продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вінницька Нафто-Бітумна Компанія" (далі - покупець, відповідач) було укладено договір купівлі - продажу № 04/10/22 (далі - договір) (т. 1 а.с. 8).

Відповідно до пунктів 1.1., 1.2., 1.3. договору продавець зобов`язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах цього договору. Найменування товару: щебенева продукція (просів, відсів, щебінь різних фракцій). Місцезнаходження товару (продавця): с. Могилівка Жмеринського району Вінницької області (територія продавця - гранітний кар`єр).

Згідно з пунктом 2.1. договору загальна сума договору буде обчислюватись, виходячи з фактичної кількості поставленого товару, що зазначений в належно оформлених видаткових накладних.

За умовами пунктів 2.2., 2.3., 2.4. договору вартість (з урахуванням завантаження), кількість та асортимент товару зазначається в видаткових накладних (та/або рахунках на оплату). Покупець може здійснювати оплату вартості товару частками (траншами) й відповідно передача товару покупцю здійснюється в кількості та асортименті ним оплаченому. Після передачі продавцем товару покупцеві та відповідно здійснення покупцем оплати вартості товару, ціни на товар змінам не підлягають.

Пунктом 3.1. договору сторони передбачили, що оплата за цим договором проводиться шляхом здійснення 100% передоплати вартості товару (партії товару) покупцем, перерахуванням грошових коштів на поточний рахунок продавця в безготівковому порядку, згідно рахунку або іншим шляхом, після погодження сторін.

Відповідно до пункту 3.2. договору, якщо за результатами звірки взаєморозрахунків буде встановлено, що суми, яка надійшла від покупця у порядку передоплати за партію товару, що підлягає відвантаженню відповідно до визначеної пропозиції за даним договором: а) недостатньо для покриття вартості відвантаженої партії товару - покупець протягом 5 (п`яти) банківських днів після підписання сторонами акта звірки взаєморозрахунків перераховує продавцю решту суми; б) перевищує вартість відвантаженої партії товару, продавець повертає покупцю протягом 5 (п`яти) банківських днів надмірну суму на підставі листа покупця і акта звірки.

Згідно з пунктами 4.1., 4.2. договору умова поставки товару - здійснюється покупцем на умовах самовивозу (за власний рахунок та власними силами/засобами). Місце поставки - по місцезнаходженню продавця (товару).

Відповідно до пунктів 4.3., 4.4. договору прийомка товару за кількістю та якістю здійснюється представниками сторін в момент передачі товару. Товар вважається поставленим продавцем і прийнятий покупцем: а) по якості - відповідно до сертифікату (посвідченню) якості (відповідності); б) по кількості - відповідно до кількості, зазначеної у накладній.

За умовами пункту 4.6. договору право власності на товар, як і ризики пов`язані з його втратою (пошкодженням) виникає у покупця з моменту передачі йому товару продавцем.

Даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2022 р., але в будь-якому випадку діє до моменту його остаточного виконання. У разі відсутності до дати закінчення строку дії договору повідомлення (рекомендованим листом) від будь-якої із сторін про розірвання цього договору, строк його вважається кожного року автоматично продовженим до 31 грудня кожного наступного календарного року включно, без складання додаткової угоди до даного договору (пункти 5.1., 5.2. договору).

Договір купівлі - продажу № 04/10/22 від 04.10.2022 спільно підписано представниками сторін та скріплено їх печатками.

На виконання умов договору позивачем у період з 06.10.2022 по 11.11.2023 передано, а відповідачем прийнято товар згідно видаткових накладних № 1799 від 06.10.2022 на суму 26 902,80 гривень, № 1815 від 07.10.2022 на суму 13 327,20 гривень, № 1848 від 10.10.2022 на суму 5 891,40 гривень, № 1987 від 19.10.2022 на суму 25 882,20 гривень, № 2384 від 02.12.2022 на суму 31 573,60 гривень, № 2399 від 05.12.2022 на суму 12 251,24 гривень, № 851 від 27.04.2023 на суму 41 990,40 гривень, № 859 від 28.04.2023 на суму 130 233,60 гривень, № 873 від 29.04.2023 на суму 141 283,60 гривень, № 884 від 01.05.2023 на суму 78 961,60 гривень, № 898 від 02.05.2023 на суму 53 667,20 гривень, № 908 від 03.05.2023 на суму 74 757,60 гривень, № 924 від 04.05.2023 на суму 31 676,80 гривень, № 943 від 05.05.2023 на суму 17 571,20 гривень, № 1179 від 22.05.2023 на суму 30 613,80 гривень, № 1194 від 23.05.2023 на суму 178 056,60 гривень, № 1195 віл 23.05.2023 на суму 127 302,40 гривень, № 1228 від 25.05.2023 на суму 75 327,40 гривень, № 1211 від 24.05.2023 на суму 14 071,40 гривень, № 1229 від 25.05.2023 на суму 44 473,60 гривень, № 1247 від 26.05.2023 на суму 275 766,40 гривень, № 1312 від 30.05.2023 на суму 97 484,80 гривень, № 1338 від 31.05.2023 на суму 9 513,80 гривень, № 1355 від 01.06.2023 на суму 51 126,40 гривень, № 1380 від 02.06.2023 на суму 263 257,60 гривень, № 1410 від 05.06.2023 на суму 144 460,80 гривень, № 1439 від 06.06.2023 на суму 69 644,80 гривень, № 1466 від 07.06.2023 на суму 76 958,00 гривень, № 1563 від 13.06.2023 на суму 94 932,80 гривень, № 1593 від 14.06.2023 на суму 161 912,80 гривень, № 1682 від 19.06.2023 на суму 149 772,00 гривень, № 1717 від 21.06.2023 на суму 40 777,80 гривень, № 1954 від 05.07.2023 на суму 29 981,20 гривень, № 1977 від 06.07.2023 на суму 85 968,00 гривень, № 1996 від 07.07.2023 на суму 239 651,40, № 2016 від 08.07.2023 на суму 207 635,20 гривень, № 2034 від 08.07.2023 на суму 60 125,60 гривень, № 2043 від 10.07.2023 на суму 143 152,00 гривень, № 2062 від 11.07.2023 на суму 141 756,80 гривень, № 2088 від 12.07.2023 на суму 24 332,80 гривень, № 2130 від 14.07.2023 на суму 9 952,00 гривень, № 2501 від 07.08.2023 на суму 169 027,80 гривень, № 2521 від 08.08.2023 на суму 367 053,40 гривень, № 2541 від 09.08.2023 на суму 102 394,80 гривень, № 2621 від 14.08.2023 на суму 314 712,20 гривень, № 2644 від 15.08.2023 на суму 216 664,60 гривень, № 2669 від 16.08.2023 на суму 99 180,00 гривень, № 3605 від 28.09.2023 на суму 14 968,20 гривень, № 3663 від 02.10.2023 на суму 9 975,00 гривень, № 3682 від 03.10.2023 на суму 74 917,00 гривень, № 3759 від 07.10.2023 на суму 28 994,00 гривень, № 3777 від 09.10.2023 на суму 51 699,00 гривень, № 4275 від 07.11.2023 на суму 87 122,60 гривень, № 4295 від 08.11.2023 на суму 100 487,20 гривень, № 4315 від 09.11.2023 на суму 133 687,80 гривень, № 4334 від 10.10.2023 на суму 117 347,80 гривень, № 4350 від 11.10.2023 на суму 147 592,00 гривень , що загалом складає 5 569 801,84 гривень (т. 1 а.с. 9-55).

Обставина щодо передання позивачем та прийняття відповідачем товару (за асортиментом та кількістю зазначеним у видаткових накладних) на суму 5 569 801,84 гривень відповідачем не заперечується.

Як вбачається із платіжних інструкцій № 529 від 04.10.2022 на суму 51 300,00 гривень, № 563 від 18.10.2022 на суму 19 440,00 гривень, № 574 від 27.10.2022 на суму 1 263,60 гривень, № 626 від 02.12.2022 на суму 42 700,00 гривень, № 366 від 31.05.2023 на суму 500 000,00 гривень, №465 від 04.07.2023 на суму 920 000,00 гривень, № 789 від 14.09.2023 на суму 3 268 307,64 гривень, №1146 від 27.11.2023 на суму 300 000,00 гривень, № 383 від 19.04.2025 на суму 20 000,00 гривень, № 456 від 17.05.2024 на суму 20 000,00 гривень, № 753 від 12.09.2024 на суму 100 000,00 гривень відповідач здійснив часткову оплату отриманого товару у розмірі 5 243 011,24 гривень.

З огляду на несплату відповідачем 326 790,60 гривень заборгованості за поставлений товар, позивач надіслав на адресу відповідача вимогу № 239 від 13.11.2024 щодо оплати вказаної заборгованості (т. 1 а.с. 73, 74).

За твердженням позивача, вартість отриманого відповідачем товару в розмірі 326 790,60 гривень відповідачем не оплачено.

Доказів погашення заборгованості у розмірі 326 790,60 гривень матеріали справи не містять.

У зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості за отриманий товар позивач звернувся до суду із позовом про стягнення 326 790,60 гривень заборгованості.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі з огляду на таке.

Предметом спору у цій справі є матеріально-правова вимога про стягнення з відповідача заборгованості за договором купівлі-продажу № 04/10/22 від 04.10.2022 року у розмірі 326 790,60 гривень, що виникла внаслідок невиконання відповідачем умов договору з оплати переданого за договором товару.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом частини 1 статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно частини 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 11 ЦК України договір є однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Проаналізувавши умови укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою укладений між cторонами договір є договором купівлі-продажу.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Як передбачено пунктом 2 частини 1 статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (статті 632 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином, у той же час відповідач свої зустрічні зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати за отриманий товар у розмірі 326 790,60 гривень належним чином не виконав.

Доказів пред`явлення відповідачем продавцю будь-яких претензій щодо неналежного виконання умов договору матеріали справи не містять.

Виникнення заборгованості, здійснення часткових розрахунків відображено у спільно підписаних сторонами видаткових накладних, актах звірки взаєморозрахунків, а також у наданих позивачем платіжних інструкціях, акті звірки взаємних розрахунків за період з 04.10.2022 по 02.04.2025, розрахунку позовних вимог та станом на день розгляду у суді заборгованість відповідача перед позивачем становить 326 790,60 гривень.

Наявність заборгованості у розмірі 326 790,60 гривень визнається відповідачем.

Доказів сплати заявленої до стягнення суми боргу повністю чи частково (платіжні доручення, виписки банківських установ тощо) матеріали справи не містять.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 202 ГК України та статті 599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до вимог статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.

Враховуючи, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договором щодо сплати заборгованості за отриманий товар, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено умови договору купівлі-продажу в частині повної та своєчасної оплати за товар, а тому позивач обґрунтовано звернувся з позовом про стягнення суми основного боргу.

Приймаючи до уваги, що розмір заявленої до стягнення суми основного боргу відповідає фактичним обставинам справи, визнається відповідачем у повному обсязі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення боргу в сумі 326 790,60 гривень є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Положеннями частин 1-4 статті 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно вимог 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

Згідно статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини 1-2 статті 86 ГПК України).

Позовні вимоги про стягнення 326 790,60 гривень заборгованості у відзиві відповідачем визнані у повному обсязі.

Суд зазначає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб.

З огляду на викладене, враховуючи фактичні обставини справи, наведені норми законодавства та визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягнення з відповідача на користь позивача 326 790,60 гривень заборгованості за товар, отриманий за договором купівлі-продажу № 04/10/22 від 04.10.2022.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат судом враховано таке.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно вимог статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні до суду позивачем згідно платіжної інструкції № 11818 від 08.04.2025 року сплачено судовий збір у розмірі 4 901,86 гривень.

Відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно вимог частини 1 статті 130 ГПК України, частини 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку, що судовий збір у сумі 2 450,93 гривень (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову) підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України відповідно до частини 1 статті 130 ГПК України та частини 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір".

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору у сумі 2 450,93 гривень (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову) відповідно до статей 129 - 130 ГПК України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 86, 123, 129, 130, 185, 191, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницька Нафто-Бітумна Компанія" (23310, Вінницька область, Вінницький (Тиврівський) район, місто Гнівань, вулиця Промислова, будинок 21, ідентифікаційний код юридичної особи 40616965) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дегран" (23141, Вінницька обл., Вінницький р-н, село Могилівка, провулок Кар`єрний, будинок, 10б, ідентифікаційний код юридичної особи 42763060) 326 790,60 гривень (триста двадцять шість тисяч сімсот дев`яносто гривень, 60 копійок) заборгованості та 2 450,93 гривень (дві тисячі чотириста п`ятдесят гривень, 93 копійки) cудових витрат на сплату судового збору.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Дегран" (23141, Вінницька обл., Вінницький р-н, село Могилівка, провулок Кар`єрний, будинок, 10б, ідентифікаційний код юридичної особи 42763060) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2 450,93 гривень (дві тисячі чотириста п`ятдесят гривень, 93 копійки), що становить 50 % судового збору сплаченого ним до Державного бюджету України при поданні позову згідно платіжної інструкції № 11818 від 08.04.2025 року.

5. Згідно з приписами статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Відповідно до положень частини 1 статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Примірник судового рішення направити сторонам до електронних кабінетів у системі ЄСІТС.

Повне рішення складено 21.05.2025 року.

Суддя Шамшуріна М.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2,3 - сторонам до електронних кабінетів у системі ЄСІТС.