ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2025 р. м. Київ Справа № 911/1216/24

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Заступника керівника Київської обласної прокуратури (01601, м. Київ, б-р Лесі Українки, буд. 27/2 ) в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області (08700, Київська обл., м. Обухів (пн), вул. Малишка, буд. 10)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕРБІСТАР» (08704, Київська обл., м. Обухів (пн), вул. Каштанова, буд. 23),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державне спеціалізоване господарське підприємство «ЛІСИ УКРАЇНИ» (01601, м. Київ, вул. Руставелі Шота, буд. 9А),

про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження землями лісогосподарського призначення,

секретар судового засідання: Крикун І.В.

Представники сторін:

прокурор: Козачук В.Б. (посвідчення № 069059 від 01.03.2023 р.)

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Артюхов Д.С. (ордер на надання правової допомоги серії АТ № 1071470 від 12.06.2024 р.; посвідчення адвоката № 001202 від 07.07.2017 р.);

від третьої особи: Семко В.Ю. (ордер на надання правової допомоги серії АІ № 1443840 від 16.08.2023 р.; посвідчення адвоката № 7110/10 від 19.10.2018 р.)

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Київської обласної прокуратури (далі - прокурор) звернувся до Господарського суду Київської області в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області (далі - позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕРБІСТАР» (далі - відповідач), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Державного спеціалізованого господарського підприємства «ЛІСИ УКРАЇНИ» (далі третя особа), про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження землями лісогосподарського призначення.

За змістом прохальної частини позовної заяви прокурор, зокрема, просить суд: 1) Усунути перешкоди власнику - державі в особі Обухівської районної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення шляхом скасування рішення державного реєстратора від 17.03.2020 р. за індексним номером 51650136 про державну реєстрацію права власності товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕРБІСТАР» на земельну ділянку площею 2,1313 га з кадастровим номером :03:030:0009 із припиненням речових прав щодо неї; 2) Усунути перешкоди власнику - державі в особі Обухівської районної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 2,1313 га з кадастровим номером :03:030:0009 у Державному земельному кадастрі.

Позовні вимоги обґрунтовані прокурором в інтересах позивача накладанням спірної земельної ділянки на землі державної власності лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні Державного спеціалізованого підприємства «ЛІСИ УКРАЇНИ», яке є правонаступником ДП «Київське лісове господарство», що становить перешкоду у реалізації прав користування і розпорядження землями лісогосподарського призначення державної власності.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 15.05.2024 р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 13.06.2024 р.; залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державне спеціалізоване господарське підприємство «ЛІСИ УКРАЇНИ»

Підготовче засідання відкладалось.

20.05.2024 р. до Господарського суду Київської області через систему «Електронний суд» від Державного спеціалізованого підприємства «ЛІСИ УКРАЇНИ» надійшла заява б/н від 20.05.2024 р. (вх. № 5361/24 від 20.05.2024 р.) про вступ у справу як представника третьої особи Семка Володимира Юрійовича.

22.05.2024 р. до Господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання № 60/07-15/2358 від 21.05.2024 р. (вх. № 6122/24 від 22.05.2024 р.) про проведення підготовчого судового засідання 13.06.2024 р. за відсутності представника позивача.

22.05.2024 р. до Господарського суду Київської області через систему «Електронний суд» від третьої особи надійшли пояснення б/н від 21.05.2024 р. (вх. № 5434/24 від 22.05.2024 р.), відповідно до яких третя особа підтримує позовні вимоги прокурора та просить суд задовольнити їх повністю, звертаючи увагу суду на те, що матеріали лісовпорядкування різних років свідчать, що спірна земельна ділянка площею 2,1313 га з кадастровим номером :03:030:0009 частково накладається на землі державної власності лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні Державного спеціалізованого господарського підприємства «ЛІСИ УКРАЇНИ». Зокрема, матеріали лісовпорядкування 2003 та 2014 років підтверджують, що спірна земельна ділянка частково накладається на земельні ділянки лісогосподарського призначення в кварталі 89 Козинського лісництва. Також третя особа зазначає, що землі, на які накладається спірна ділянка, належали до земель лісогосподарського призначення ще задовго до виникнення спірних правовідносин (матеріали лісовпорядкування 1994-1997 років та 2003 року). Отже, оскільки, спірна земельна ділянка була набута у приватну власність ТОВ «ДЕРБІСТАР» за рахунок земель державної власності лісогосподарського призначення всупереч нормам Земельного кодексу України та Лісового кодексу України, без згоди постійного користувача цих земель, тому вона повинна бути повернута державі.

30.05.2024 р. до Господарського суду Київської області від прокурора надійшла заява про забезпечення позову № 15/1-531вих-24 від 29.05.2024 р. (вх. № 49/24 від 30.05.2024 р.), в якій він просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 2,1313 га з кадастровим номером :03:030:0009, яка належить ТОВ «ДЕРБІСТАР». У вказаній заяві прокурор зазначав, що підставою для звернення прокуратури до суду з позовом у даній справі слугувало те, що всупереч вимог ст.ст. 12, 19, 55, 56, 57, 83, 84, 116, 141, 142, 149 Земельного кодексу України, ст.ст. 3, 4, 9, 42, 93, 94 Лісового кодексу України, ТОВ «ДЕРБІСТАР» було набуто право власності на земельну ділянку площею 2,1313 га з кадастровим номером :03:030:0009 за рахунок земель державної власності лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні філії «Київське лісове господарство» ДП «Ліси України». Спірна земельна ділянка з кадастровим номером :03:030:0009 частково накладається на землі державної власності, які перебувають у постійному користуванні спеціалізованого державного лісогосподарського підприємства та використовуються для ведення лісового господарства на підставі планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2003 та 2014 років, а саме на виділи 7, 13, 14 кварталу № 89 Козинського лісництва. Київською обласною прокуратурою було встановлено, що на час подання даної заяви відповідачем у справі вживалися заходи щодо відчуження спірної земельної ділянки. Так, 08.05.2024 р. на Інтернет платформі OLX (http://www.olx.ua/) було розміщено оголошення № 710201176 про продаж спірної земельної ділянки з кадастровим номером :03:030:0009 вартістю 78819323,00 грн. Таким чином, прокурор стверджував, що на час подання заяви є необхідність у вжитті заходів забезпечення позову у справі № 911/1216/24 шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 2,1313 га з кадастровим номером :03:030:0009, оскільки наведене вище свідчить про реальну загрозу подальшого переоформлення права власності, відчуження спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення на користь інших юридичних чи фізичних осіб, приховування її первинного стану шляхом поділу чи об`єднання, що, в свою чергу, ускладнить або унеможливить виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог у даній справі.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.06.2024 р. було задоволено заяву Заступника керівника Київської обласної прокуратури про забезпечення позову № 15/1-531вих-24 від 29.05.2024 р. (вх. № 49/24 від 30.05.2024 р.) у справі № 911/1216/24.

10.06.2024 р. до Господарського суду Київської області через систему «Електронний суд» від Державного спеціалізованого підприємства «ЛІСИ УКРАЇНИ» надійшла заява б/н від 08.06.2024 р. (вх. № 6166/24 від 10.06.2024 р.) про проведення підготовчого засідання за відсутності представника третьої особи.

13.06.2024 р. до Господарського суду Київської області через систему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання б/н від 12.06.2024 р. (вх.. № 6387/24 від 13.06.2024 р.) про відкладення розгляду справи, продовження процесуального строку на вчинення дій, залучення представника та надання доступу до справи, за змістом якого останній, серед іншого, просить відкласти розгляд справи та продовжити відповідачу процесуальний строк на подання відзиву, оскільки відповідач не отримував жодних документів щодо даної справи, а дізнався про наявність даного спору лише 31.05.2024 р., приєднавшись до системи «Електронний суд».

Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.06.2024 р. було продовжено строк підготовчого провадження, відкладено підготовче засідання на 18.07.2024 р.

04.07.2024 р. до Господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання № 60/70-15/3062 від 03.07.2024 р. (вх. № 7482/24 від 04.07.2024 р.) про проведення підготовчого засідання за відсутності представника позивача.

18.07.2024 р. через систему «Електронний суд» до Господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив б/н від 18.07.2024 р. (вх. № 7725/24 від 18.07.2024 р.), за змістом якого останній заперечує проти позову в повному обсязі, посилаючись на те, що 26 грудня 2003 року на Х сесії ХХІV скликання було прийняте рішення Підгірцівської сільської ради № 10, за яким на підставі згоди землекористувача ДЛГО «Київліс» № 01-609 від 02 жовтня 2003 року, було вилучено із земель державного лісового фонду Козинського лісництва в кварталі 89 виділ 8, 9, 10, 11 площею 3,2 га, розташовану в межах населеного пункту Підгірці, та зараховано вилучену земельну ділянку до земель запасу Підгірцівської сільської ради. Поряд з цим, відповідач просив суд поновити останньому строк на подання відзиву.

18.07.2024 р. через систему «Електронний суд» до Господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання б/н від 18.07.2024 р. (вх. № 5533 від 18.07.2024 р.) про залучення до розгляду справи третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, а саме ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ).

22.07.2024 р. через систему «Електронний суд» до Господарського суду Київської області від Київської обласної прокуратури надійшли заперечення на клопотання (заяву) б/н від 22.07.2024 р. (вх. № 7875/24 від 22.07.2024 р.), відповідно до яких прокурор заперечує проти клопотання відповідача б/н від 18.07.2024 р. (вх. № 5533 від 18.07.2024 р.) про залучення до розгляду справи третіх осіб Дорошенко І.П. та ОСОБА_2 , оскільки, на його думку, рішення у даній справі жодним чином не може вплинути на права та обов`язки останніх.

25.07.2024 р. через систему «Електронний суд» до Господарського суду Київської області від Київської обласної прокуратури надійшла відповідь на відзив б/н від 24.07.2024 р. (вх. № 7961/24 від 25.07.2024 р.), до якої долучено електронну копію відповіді на відзив № 15/1-765вих-24 від 23.07.2024 р., відповідно до якої прокурор відхиляє доводи відповідача, викладені у відзиві, зокрема, на підставі того, що Підгірцівська сільська рада не мала повноважень на вилучення земель із державного лісового фонду.

26.07.2024 р. на електронну пошту Господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання № 60/07-15/3405 від 25.07.2024 р. (вх. № 8074/24 від 26.07.2024 р.), відповідно до якого останній просить суд розглядати дану справу, підготовче засідання в якій призначене на 05.08.2024 р., за відсутності представника Обухівської районної державної адміністрації Київської області за наявними у справі доказами.

05.08.2024 р. через систему «Електронний суд» до Господарського суду Київської області від відповідача надійшли доповнення б/н від 05.08.2024 р. (вх. № 8379/24 від 05.08.2024 р.) до клопотання про залучення до розгляду справи третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, б/н від 18.07.2024 р.

05.08.2024 р. через систему «Електронний суд» до Господарського суду Київської області від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив б/н від 05.08.2024 р. (вх. № 8380/24 від 05.08.2024 р.), за змістом яких останній заперечує проти доводів прокуратури, викладених у відповіді на відзив. Поряд з цим, відповідач просить суд поновити Товариству з обмеженою відповідальністю «ДЕРБІСТАР» строк на подання заперечень на відповідь на відзив у справі № 911/1216/24 та доказів, долучених до цих заперечень, а також подальший розгляд справи здійснювати з їх урахуванням.

05.08.2024 р. через систему «Електронний суд» до Господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання б/н від 05.08.2024 р. (вх. № 6054 від 05.08.2024 р.) про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, а саме Козинської селищної ради Обухівського району Київської області.

У судовому засіданні 05.08.2024 р. представник відповідача подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи б/н від 05.08.2024 р. (вх. № 8318/24 від 05.08.2024 р.), а саме планшетів з матеріалів лісовпорядкування за 2003 та 2014 роки.

05.08.2024 р. до Господарського суду Київської області через систему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання б/н від 05.08.2024 р. (вх. № 6050 від 05.08.2024 р.) про скасування заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою від 03.06.2024 р. у справі № 911/1216/24. Клопотання обґрунтоване тим, що керівник ТОВ «ДЕРБІСТАР» жодних дій, пов`язаних з реалізацією спірної земельної ділянки з кадастровим номером :03:030:0009, не здійснював, жодних рішень про її продаж чи дозвіл на продаж не приймав. Відповідач у клопотанні зазначав, що в ухвалі суду містилося посилання на оголошення про продаж спірної земельної ділянки в мережі Інтернет, яке не відкривалося, інформацію про продаж земельної ділянки відповідачем не було знайдено, у зв`язку з чим, на думку ТОВ «ДЕРБІСТАР», підстави для накладення арешту були відсутні. Також, у заяві зазначено, що накладений арешт перешкоджає ТОВ «ДЕРБІСТАР» повноцінно провести процедуру з встановлення, відновлення, корегування, зменшення тощо меж земельної ділянки, зокрема, шляхом виготовлення технічної документації із землеустрою. Крім того, на думку відповідача, накладений на спірну земельну ділянку арешт, не є пропорційним та адекватним щодо позовних вимог (з урахуванням їх обґрунтування), оскільки підставою позову було твердження про накладення, яке могло складати менше 10% розміру земельної ділянки.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.08.2024 р. було відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕРБІСТАР» б/н від 05.08.2024 р. (вх. № 6050 від 05.08.2024 р.) про скасування заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою від 03.06.2024 р. у справі № 911/1216/24.

13.08.2024 р. до Господарського суду Київської області через систему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕРБІСТАР» надійшло клопотання б/н від 13.08.2024 р. (вх. № 8771/24 від 13.08.2024 р.) про долучення доказів направлення сторонам документів, а саме планшетів з матеріалів лісовпорядкування за 2003 та 2014 р.р.

21.08.2024 р. до Господарського суду Київської області від Обухівської районної державної адміністрації Київської області надійшло клопотання № 60/07-15/3837 від 21.08.2024 р. (вх. № 8757/24 від 21.08.2024 р.), за змістом якого позивач просив суд здійснювати розгляд справи № 911/1216/24 за відсутності представника Обухівської районної державної адміністрації Київської області, за наявними у справі доказами.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.08.2024 р. суд відмовив в залученні до участі у даній справі Дорошенко І.П., ОСОБА_2 та Козинської селищної ради в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, про що, без виходу до нарадчої кімнати, постановив протокольну ухвалу, якою залишив без задоволення клопотання ТОВ «ДЕРБІСТАР» б/н від 18.07.2024 р. (вх. № 5533 від 18.07.2024 р.) та б/н від 05.08.2024 р. (вх. № 6054 від 05.08.2024 р.), про що зазначено в ухвалі від 05.08.2024 р., окрім цього, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

19.09.2024 р. до Господарського суду Київської області через систему «Електронний суд» від Державного спеціалізованого господарського підприємства «ЛІСИ УКРАЇНИ» надійшли додаткові пояснення б/н від 18.09.2024 р. (вх. № 10245/24 від 19.09.2024 р.), в яких останнє зазначило, що 05.08.2024 р. представником ТОВ «ДЕРБІСТАР» у судовому засіданні було надано до матеріалів даної справи планшети з матеріалів лісовпорядкування 2003 та 2014 р.р. Водночас, аналіз відсканованих та направлених сторонам копій планшетів № 6 та № 7 свідчить, що планшет лісовпорядкування 2003 р. № 6 містить підписи осіб, які складали планшет, а в планшеті лісовпорядкування 2014 р. № 7 підписи осіб, які складали планшет, відсутні. Крім того, конфігурація виділів в кварталі 89 планшета № 7 відрізняється від конфігурації аналогічних виділів в планшеті № 6. При цьому, конфігурація виділів кварталу 89 в планшеті № 7 відрізняється від конфігурації виділів кварталу 89 в додатку до листа ВО «Укрдерждіспроект» № 03-039 від 26.09.2023 р., копію якого було надано прокурором до суду разом з позовною заявою. Враховуючи наведене, представник ДП «ЛІСИ УКРАЇНИ» звернувся до Філії «Київське лісове господарство» за роз`ясненням щодо розбіжностей в документах, на що у Філії пояснили, що представник відповідача надав до суду копію цифрового, чорнового, не підписаного планшета № 7, який є неактуальним (актуальним є планшет № 7 з підписами уповноважених осіб). Відповідно, до зазначених пояснень третя особа долучила копію підписаного уповноваженими особами планшета лісовпорядкування № 7 від 2014 р.

27.09.2024 р. до Господарського суду Київської області від Обухівської районної державної адміністрації Київської області надійшло клопотання № 60/07-15/4152 від 11.09.2024 р. (вх. № 9781/24 від 27.09.2024 р.), за змістом якого позивач просить суд здійснювати розгляд справи № 911/1216/24 за відсутності представника Обухівської районної державної адміністрації Київської області, за наявними у справі доказами.

07.10.2024 р. до Господарського суду Київської області через систему «Електронний суд» від ТОВ «ДЕРБІСТАР» надійшло клопотання б/н від 04.10.2024 р. (вх. № 10979/24 від 07.10.2024 р.) про відкладення (перенесення) розгляду справи, в якому відповідач зазначив, що з 04.10.2024 р. по 08.10.2024 р. представник ТОВ «ДЕРБІСТАР» адвокат Артюхов Д.С., який є єдиним обізнаним з матеріалами даної справи представником товариства, перебуває на лікарняному. Керівник ТОВ «ДЕРБІСТАР» не є фахівцем у сфері права та не може забезпечити належну участь та представництво відповідача під час розгляду справи у судовому засіданні 07.10.2024 р. Таким чином, для належного представництва ТОВ «ДЕРБІСТАР» є необхідність у відкладенні розгляду справи на іншу дату.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.10.2024 р. було відкладено судове засідання з розгляду справи по суті на 31.10.2024 р.

14.10.2024 р. до Господарського суду Київської області від Обухівської районної державної адміністрації Київської області надійшло клопотання № 60/07-15/4681 від 14.10.2024 р. (вх. № 10288/24 від 14.10.2024 р.), за змістом якого позивач просив суд здійснювати судовий розгляд у справі № 911/1216/24, який призначено на 31.10.2024 р., за відсутності представника Обухівської районної державної адміністрації Київської області, за наявними у справі доказами.

31.10.2024 р. до Господарського суду Київської області через систему «Електронний суд» від відповідача надійшли додаткові пояснення б/н від 31.10.2024 р. (вх. № 12188/24 від 31.10.2024 р.)

У судовому засіданні 31.10.2024 р. судом було розпочато розгляд справи по суті, заслухані вступні слова присутніх представників процесу та запитання і відповіді в порядку ст. 208 Господарського процесуального кодексу України.

Окрім того, за клопотанням представника третьої особи, дослідження доказів в порядку ст. 210 ГПК України було розпочато з огляду наданого ним оригіналу Планшету № 7 за матеріалами лісовпорядкування 2014 року, який містить підписи уповноважених осіб, та зі співставлення наданих учасниками процесу до матеріалів справи матеріалів лісовпорядкування, у тому числі - оригіналу Планшету № 7, щодо спірної земельної ділянки.

Судове засідання з розгляду справи по суті відкладалося.

25.11.2024 р. до Господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання б/н від 25.11.2024 р. (вх. № 11517/24 від 25.11.2024 р.) про розгляд справи за відсутності представника Обухівської районної державної адміністрації Київської області за наявними у справі доказами.

11.12.2024 р. через систему «Електронний суд» до Господарського суду Київської області від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі б/н від 11.12.2024 р. (вх. № 14248/24 від 11.12.2024 р.) за наслідком дослідження доказів, яке було розпочате в судовому засіданні 31.10.2024 р., за змістом яких ТОВ «ДЕРБІСТАР» ставить під сумнів дійсність планшету № 7 за 2014 рік, який надано ДП «ЛІСИ УКРАЇНИ», через відсутність його погодження з місцевими землевпорядними органами.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.12.2024 р. було оголошено перерву в судовому засіданні з розгляду справи по суті до 30.01.2025 р.

07.01.2025 р. до Господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання б/н від 07.01.2025 р. (вх. № 66/25 від 07.01.2025 р.), відповідно до якого останній просить суд розглядати справу за відсутності представника Обухівської районної державної адміністрації Київської області, за наявними у справі доказами.

29.01.2025 р. через систему Електронний суд до Господарського суду Київської області від представника відповідача надійшли додаткові пояснення б/н від 29.01.2025 р. (вх. № 1314/25 від 30.01.2025 р.), за яким відповідач зазначає про вчинення дій щодо врегулювання спору шляхом укладення мирової угоди з позивачем, просить суд врахувати ці пояснення з доданими до них документами та відкласти розгляд справи № 911/1216/24 на іншу дату.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 31.01.2025 р. оголошено перерву в судовому засіданні з розгляду справи по суті до 27.02.2025 р.

13.02.2025 р. до Господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання б/н від 13.02.2025 р. (вх. № 1193/25 від 13.02.2025 р.), відповідно до якого останній просить суд розглядати справу за відсутності представника Обухівської районної державної адміністрації Київської області, за наявними у справі доказами.

27.02.2025 р. через систему Електронний суд до Господарського суду Київської області від представника відповідача надійшло клопотання про призначення експертизи б/н від 26.02.205 р. (вх. № 1878 від 27.02.2025 р.), за змістом якого ТОВ "ДЕРБІСТАР" просило суд призначити у даній справі судову інженерно-технічну експертизу, виконання якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, на вирішення якої поставити наступні питання: - Чи були сформована/сформовані земельна ділянка/земельні ділянки земель лісового фонду (лісогосподарського призначення) Козинського лісництва Державного підприємства «Київське лісове господарство» в кварталі 89 з визначенням їх меж згідно Земельного кодексу України? - Чи було визначено цільове призначення у порядку визначеному законом сформованої/сформованих земельної ділянки/земельних ділянок земель лісового фонду (лісогосподарського призначення) Козинського лісництва Державного підприємства «Київське лісове господарство» в кварталі 89 згідно Земельного кодексу України? - Чи підтверджується передача в користування та/або реєстрація речового права Козинському лісництву Державного підприємства «Київське лісове господарство»? - Чи знаходились земельні ділянки, в результаті об`єднання яких виникла земельна ділянка площею 2,1313 га з кадастровим номером :03:030:0009, що розташована в адміністративних межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області та належить ТОВ «ДЕРБІСТАР», станом на дату її формування (станом на момент її відведення у приватну власність) та чи знаходиться на даний час вказана ділянка в межах (у складі) сформованих земель лісового фонду (лісогосподарського призначення) Козинського лісництва Державного підприємства «Київське лісове господарство» та до якого кварталу Козинського лісництва Державного підприємства «Київське лісове господарство» відносилася/відноситься спірна земельна ділянка)? - Якщо земельні ділянки, в результаті об`єднання яких виникла земельна ділянка площею 2,1313 га з кадастровим номером :03:030:0009, що розташована в адміністративних межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області та належить ТОВ «ДЕРБІСТАР» станом на дату її формування (станом на момент її відведення у приватну власність) знаходилися та/чи на даний час знаходиться вказана ділянка в межах (у складі) сформованих земель лісового фонду (лісогосподарського призначення) частково? Якщо так, то показати графічно та розрахувати площу частин вказаної земельної ділянки, яка знаходилася/знаходиться у межах (у складі) земель лісового фонду (лісогосподарського призначення) та поза межами (не у складі) земель лісового фонду (лісогосподарського призначення) з визначенням координат поворотних точок таких земельних ділянок? - Яка площа вилучених земельних ділянок лісового фонду (лісогосподарського призначення) Козинського лісництва Державного підприємства «Київське лісове господарство» в кварталі 89 (окремо кожної а разом) згідно планшету № 7 за матеріалами лісовпорядкування 2014 року, який надано до матеріалів справи ТОВ «ДЕРБІСТАР», порівняно з планшетом № 6 за матеріалами лісовпорядкування 2003 року?

Окрім того, 27.02.2025 р. через систему Електронний суд до Господарського суду Київської області від представника відповідача надійшло клопотання про призначення експертизи б/н від 26.02.205 р. (вх. № 1880 від 27.02.2025 р.), за змістом якого ТОВ "ДЕРБІСТАР" просило суд призначити у даній справі комплексну судову почеркознавчу та технічну експертизу документів, виконання якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, на вирішення якої поставити наступні питання: - Чи виконано підпис від імені Бондарчук Д.Г. у правому нижньому куті планшету № 7 за матеріалами лісовпорядкування 2014 року Козинського лісництва Державного підприємства «Київське лісове господарство» тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою? У який період часу був виконаний підпис від імені Бондарчук Д.Г. у наданому документі? - Чи виконано підпис від імені Шалапа Ю.В. у правому нижньому куті планшету № 7 за матеріалами лісовпорядкування 2014 року Козинського лісництва Державного підприємства «Київське лісове господарство» тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою? У який період часу був виконаний підпис від імені Шалапа Ю.В. у наданому документі? - Чи виконано підпис від імені Щедров І.А. у правому нижньому куті планшету № 7 за матеріалами лісовпорядкування 2014 року Козинського лісництва Державного підприємства «Київське лісове господарство» тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою? У який період часу був виконаний підпис від імені Щедров І.А. у наданому документі?

У судовому засіданні 27.02.2025 р. суд протокольною ухвалою залишив без розгляду клопотання відповідача про призначення судової інженерно-технічної експертизи б/н від 26.02.2025 р. (вх. № 1878 від 27.02.2025 р.) та клопотання відповідача про призначення комплексної судової почеркознавчої та технічної експертизи документів б/н від 26.02.2025 р. (вх. № 1880 від 27.02.2025 р.) з огляду на таке.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 207 Господарського процесуального кодексу України головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом (ч. 2 ст. 207 ГПК України).

Прокурор та представник третьої особи проти поданих відповідачем у засіданні суду 27.02.2025 р. клопотань заперечували.

Судом встановлено, що відповідачем у даному випадку не доведено наявності підстав для визнання поважними причин несвоєчасного подання ним вказаних клопотань про призначення судової інженерно-технічної експертизи та про призначення комплексної судової почеркознавчої та технічної експертизи документів, а також не доведено обставин неможливості їх подання під час підготовчого провадження, у зв`язку з чим вказані клопотання в силу приписів ч. 2 ст. 207 ГПК України підлягають залишенню без розгляду.

У судовому засіданні 27.02.2025 р. судом було продовжено дослідження доказів та оголошено перерву в судовому засіданні з розгляду справи по суті до 31.03.2025 р.

У судовому засіданні 31.03.2025 р. було закінчено дослідження доказів, відбулися судові дебати, і судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників процесу, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Рішенням Підгірцівської сільської ради від 29.07.2004 р. (протокол № 14) Дорошенко Ірині Павлівні було передано земельну ділянку площею 0,7693 га для будівництва та обслуговування ресторанно-готельного комплексу на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району, на підставі якого було видано державний акт серії ЯБ № 276975 від 29.12.2004 р. на право власності на земельну ділянку. 3гідно зазначеного державного акту (план меж), земельна ділянка загальною площею 0,7693 га складалась із 4 ділянок: 1) площею 0,1906 га; 2) площею 0,1630 га; 3) площею 0,2441 га; 4) площею 0,1716 га.

Цим же рішення Підгірцівської сільської ради ОСОБА_2 було передано земельну ділянку площею 2,3 га для будівництва та обслуговування ресторанно-готельного комплексу на території Підгірцівської сільської ради Обухівського районну. На підставі вищезазначеного рішення було видано державний акт серії ЯБ № 276974 від 29.12.2004 р. на право власності на земельну ділянку. Згідно зазначеного акту (плану меж), земельна ділянка площею 2,3 га складалась із 4 ділянок: 1) площею 1,7239 га; 2) площею 0,2128 га; 3) площею 0,1914 га; 4) площею 0,1719 га.

У подальшому, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передали вищезазначені земельні ділянки загальною площею 3,0693 га до статутного фонду ТОВ «ДЕРБІСТАР».

20.01.2005 р. рішенням Підгірцівської сільської ради (протокол № 19) дозволено зміну землевласника земельної ділянки площею 3,0693 га в АДРЕСА_3 , наданої для будівництва та обслуговування ресторанно-готельного комплексу. Надано дозвіл Обухівському бюро ДЗК на виготовлення державних актів на право приватної власності на землю.

07.02.2005 р. ТОВ «ДЕРБІСТАР» видано державний акт серії ЯА № 300629 на право власності на земельну ділянку площею 3,0693 га для обслуговування ресторанно-готельного комплексу на території с. Підгірці, вул. Озерна.

Відповідно до зазначеного у державному акті плану меж земельної ділянки загальною площею 3,0693 га, остання складається із 3 ділянок: 1) площею 2,1310 га з кадастровим номером :03:030:0009; 2) площею 0,5563 га з кадастровим номером :03:027:0006; 3) площею 0,3820 га з кадастровим номером :03:030:0010.

11.03.2020 р. державним реєстратором Васильківської районної державної адміністрації Степанець І.В., на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 07.02.2005 р. серії ЯА № 300629, зареєстровано право приватної власності за ТОВ «ДЕРБІСТАР» на земельну ділянку площею 2,1313 га з кадастровим номером :03:030:0009.

Зазначені вище обставини учасниками справи не заперечувалися.

Як слідує з матеріалів справи, відповідно до інформації філії «Київське лісове господарство» ДП «Ліси України» № 02-124 від 21.02.2024 р. земельна ділянка з кадастровим номером :03:030:0009 накладається на квартал 89 Козинського лісництва за матеріалами лісовпорядкування 2003 року. Також з даної інформації вбачається, що ДП «Київське лісове господарство» Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства не надавало жодних погоджень на вилучення чи зміну цільового призначення земельних лісових ділянок (переведення до інших категорій).

Окрім того, відповідно до інформації ВО «Укрдержліспроект» № 03-939 від 26.09.2023 р. за матеріалами лісовпорядкування 2014 року земельна ділянка з кадастровим номером :03:030:0009 накладається на квартал 89, виділи 7, 13, 14 Козинського лісництва.

Прокурор, звертаючись до суду з даним позовом, просить суд усунути перешкоди власнику шляхом: 1) скасування рішення державного реєстратора від 17.03.2020 р. за індексним номером 51650136 про державну реєстрацію права власності товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕРБІСТАР» на земельну ділянку площею 2,1313 га з кадастровим номером :03:030:0009 із припиненням речових прав щодо неї; 2) скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 2,1313 га з кадастровим номером :03:030:0009 у Державному земельному кадастрі.

Дослідивши наявні у справі матеріали, оцінивши подані докази в їх сукупності, вивчивши позиції учасників процесу та заслухавши пояснення їх представників, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог у даній справі у повному обсязі з огляду на таке.

Згідно приписів ст.ст. 13, 14 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (стаття 19 Земельного кодексу України).

Земельні відносини, що виникають при використанні, зокрема, лісів регулюються Земельним кодексом України, а також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому кодексу (ч. 2 ст. 3 Земельного кодексу України).

За основним цільовим призначенням Земельний кодекс України передбачає виділення в окрему категорію земель лісогосподарського призначення (п. «е» ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Земельного кодексу України, ч. 1 статті 17 Лісового кодексу України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

До земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства (стаття 5 ЛК України).

Також слід зазначити, що основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що, за змістом ст. 63 Лісового кодексу України, полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Статтею 7 Лісового кодексу України визначено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Відповідно до ст. 8 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається й реалізується державою в особі Кабінету Міністрів, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій згідно із законом.

Статтею 55 Земельного кодексу України визначено, що до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Відповідно до ст. 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 56 Земельного кодексу України громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для заліснення.

Інших випадків, які б передбачали надання у приватну власність земель лісогосподарського призначення, законодавство не містить.

Прокурор, звертаючись до суду з даним позовом, зазначав, що переведення лісових земель до інших категорій провадиться за згодою відповідних державних органів лісового господарства. Однак, згідно інформації філії «Київське лісове господарство» ДП «Ліси України» підприємство не надавало жодних погоджень на вилучення чи зміну цільового призначення земельних ділянок, на які накладається спірна ділянка.

Також, слід зазначити, що за приписами статей 45, 47, 48, 54 Лісового кодексу України облік лісів включає збір та узагальнення відомостей, які характеризують кожну лісову ділянку за площею, кількісними та якісними показниками. Основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування. Лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України. Лісовпорядкування є обов`язковим на всій території України та ведеться державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань лісового господарства. У матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування. Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища. Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов`язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11.12.1986 р., планшети лісовпорядкування відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

Верховним Судом неодноразово висловлювалась правова позиція з приводу того, що планово планово-картографічні матеріали лісовпорядкування (постанови Верховного Суду України від 24.12.2014 р. у справі № 6-212цс14, від 21.01.2015 р. у справі № 6-224цс14, постанови Верховного Суду від 30.01.2018 р. у справі № 707/2192/15-ц, від 21.02.2018 р. у справі № 488/5476/14-ц, від 07.10.2020 р. у справі № 369/16418/18, від 30.09.2020 р. у справі № 363/669/17 та постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 р. у справі № 488/6211/14-ц, від 14.11.2018 р. у справі № 183/1617/16 та від 13.06.2018 р. у справі № 369/1777/13-ц) та інформація, що надана ВО «Укрдержліспроект», який здійснює комплекс лісовпорядних робіт для всіх лісокористувачів, незалежно від форм власності і відомчої підпорядкованості за єдиною системою в порядку, встановленому Державним агентством лісових ресурсів України за погодженням з Міністерством охорони навколишнього природного середовища, тобто володіє інформацією про лісовпорядкування (постанова Верховного Суду від 13.11.2019 р. у справі № 361/6826/16), є належними, достатніми та достовірними доказами наявності права постійного користування спеціалізованого державного лісогосподарського підприємства та віднесення спірних земельних ділянок до земель лісогосподарського призначення.

При цьому, суд зауважує, що згідно інформації ВО «Укрдержліспроект» № 03-939 від 26.09.2023 р. та інформації філії «Київське лісове господарство» ДП «Ліси України» № 02-124 від 21.02.2024 р. спірна земельна ділянка з кадастровим номером :03:030:0009 накладається на землі, які відносяться до лісового фонду.

Поряд з цим, згідно з ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядок вилучення земельних ділянок врегульовано ст. 149 Земельного кодексу України, відповідно до якої земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 149 Земельного кодексу України районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: сільськогосподарського використання; ведення водного господарства, крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті; будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті.

Обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п`ятою, дев`ятою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.

Верховним Судом у постанові від 05.08.2022 р. у справі № 922/2060/20 вказано, що принцип розмежування земель державної і комунальної власності відображено у положеннях Земельного кодексу України 2001 року, який, зокрема, полягає у визнанні пріоритету належності земель у межах населеного пункту відповідній територіальній громаді. Тобто всі землі у межах населеного пункту вважаються такими, що із 01.01.2002 р. перебувають у комунальній власності, крім земель, належність яких державі або приватним власникам зафіксована у Земельному кодексі України.

Отже, рішення про вилучення спірних земельних ділянок лісогосподарського призначення має право приймати відповідний орган державної виконавчої влади, який в силу вимог ст.ст. 6, 19 Конституції України зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд констатує відсутність в матеріалах справи доказів прийняття уповноваженим органом державної влади рішення про вилучення і розпорядження земельною ділянкою державної власності лісогосподарського призначення, яка перебуває у постійному користуванні державного підприємства.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Поряд з цим, приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Як встановлено судом, факт віднесення спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування 2003 та 2014 років, оригінал останнього, наданий третьою особою, був оглянутий та досліджений судом у судовому засіданні з розгляду справи по суті.

Щодо планшету з планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування за 2014 рік, який був наданий відповідачем, суд зазначає, що даний варіант планшету не підписаний, тому він не може вважатися належним і допустимим доказом в розумінні приписів Господарського процесуального кодексу України.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, виникають із дня такої реєстрації.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою тактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових трав на нерухоме майно.

Відповідно, запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права приватної власності на об`єкт з обмеженою оборотоздатністю за особою, яка протиправно його набула, може бути перешкодою у реалізації державою та територіальною громадою речових прав на зазначений об`єкт.

Положеннями п. 2 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, на даний час спірна земельна ділянка, яка частково накладається на землі лісового фонду (чого відповідачем не заперечено і не спростовано), у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрована за відповідачем. Як наслідок, держава в особі Обухівської районної державної адміністрації, як власник, позбавлена можливості користуватись і розпоряджатись землями лісового фонду, які перебувають у приватній власності відповідача.

Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункт 36), від 16 січня 2019 року у справі № 755/9555/18 (пункт 25), від 21 серпня 2019 року у справі № 805/2857/17-а, від 15 січня 2020 року у справі № 587/2326/16-ц (пункт 24), від 26 лютого 2020 року у справі № 287/167/18-ц (пункт 52)).

Отже, за вищевстановлених обставин незаконності набуття земель лісового фонду у власність, записи та рішення про державну реєстрацію права приватної власності на спірну земельну ділянку за відповідачем підлягають скасуванню в судовому порядку відповідно до положень Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Поряд з цим, аналізуючи підстави подання позову прокурором в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації, суд зазначає таке.

Статтею 6 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Частинами 1, 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Водночас, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Виходячи з аналізу наведених правових норм, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.04.1999 р. № 3-рп/99, з`ясовуючи поняття "інтереси держави", визначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорони землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

З урахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (ч. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Таким чином, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Враховуючи зазначене, наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.

Разом з тим, участь прокурора в судовому процесі можлива за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу (ч.ч. 3, 4 ст. 53 ГПК України, ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокурором у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Нездійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. "Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. "Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Також слід відзначити, що процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру", застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту (пункт 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц). Іншими словами, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює.

У даному випадку підставою для представництва прокурором інтересів держави в особі Обухівської районної державної адміністрації шляхом подання позову є неправомірне вибуття частини земельної ділянки лісового фонду із державної власності та з користування постійного користувача, що, у свою чергу, призвело до заподіяння шкоди інтересам держави, при тому, що Обухівською районною державною адміністрацією як уповноваженим суб`єктом не було вжито заходів, у тому числі - позовного характеру, щодо повернення її у державну власність та в користування постійного лісокористувача. Тобто, в даній справі має місце "нездійснення захисту" уповноваженим на це органом - Обухівською районною державною адміністрацією.

Київською обласною прокуратурою на адресу Обухівської районної державної адміністрації було направлено лист № 15/1-1234вих-23 від 14.11.2023 р., в якому викладено виявлені порушення вимог законодавства щодо передачі у власність земель лісового фонду та запитано про вжиті Обухівською районною державною адміністрацією заходи реагування до усунення цих порушень і повернення відповідних земель у розпорядження держави або про повідомлення про неможливість звернення до суду з метою захисту інтересів держави в судовому порядку.

Як слідує з матеріалів справи, вказаним уповноваженим органом своєчасних та достатніх заходів щодо повернення спірних земельних ділянок лісогосподарського призначення на користь держави вжито не було, що є підставою для звернення прокурора з цим позовом до суду в інтересах держави.

З висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у пунктах 76-81 постанови від 26.05.2020 р. у справі № 912/2385/18, слідує, що для підтвердження судом підстав для представництва прокурора інтересів держави в суді у випадку, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган, достатнім є дотримання прокурором порядку повідомлення, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", та відсутність самостійного звернення компетентного органу до суду з позовом в інтересах держави протягом розумного строку після отримання такого повідомлення.

Підсумовуючи наведене, суд констатує, що прокурор у позовній заяві навів підстави для представництва інтересів держави, обґрунтував, у чому полягає порушення цих інтересів, визначив належного позивача, а також дотримався порядку його повідомлення, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

З огляду на викладене, враховуючи встановлення обставин порушення прав держави за спірними у даній справі правовідносинами, обґрунтованість звернення прокурора до суду із відповідним позовом в особі визначеного ним позивача, суд дійшов висновку щодо задоволення вимоги прокурора про скасування рішення державного реєстратора від 17.03.2020 р. за індексним номером 51650136 про державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕРБІСТАР» на земельну ділянку площею 2,1313 га з кадастровим номером :03:030:0009 із припиненням речових прав щодо неї.

Щодо вимоги прокурора про скасування в Державному земельному кадастрі реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :03:030:0009 суд зазначає таке.

Згідно із ч. 10 ст. 79-1 Земельного кодексу України державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до положень ст.ст. 1, 3 Закону України «Про Державний земельний кадастр» Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Одним з основних принципів, на яких базується Державний земельний кадастр, є зокрема, принцип об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до ч. 1 ст. 9, ч. 1 ст. 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. До Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки, як, зокрема, про цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель).

Згідно із п. 12 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 р. № 1051 (далі - Порядок), відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об`єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом.

Пунктом 67 Порядку визначено, що внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» та цього Порядку. Документи, які є підставою для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, мають відповідати вимогам Закону України «Про Державний земельний кадастр» та цього Порядку.

Відповідно до п. 114 Порядку державна реєстрація земельної ділянки скасовується державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яке набрало законної сили в установленому законодавством порядку.

Аналогічні положення містяться в абз. 1 ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», за якими державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у тому числі, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Крім того, в ч. 13 ст. 79-1 Земельного кодексу України зазначено, що земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується, у тому числі, в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22.05.2024 р. у справі № 916/1750/22 зроблено висновок, згідно якого підставою для скасування в Державному земельному кадастрі незаконної державної реєстрації земельної ділянки є судове рішення про скасування такої державної реєстрації.

Оскільки судом у даній справі скасовано державну реєстрацію спірної земельної ділянки, то подальша наявність недостовірних відомостей у Державному земельному кадастрі щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:030:0009 порушуватиме принципи об`єктивності, достовірності, повноти відомостей Державного земельного кадастру та створюватиме перешкоди у її використанні розпорядником за цільовим призначенням.

Отже, вимога прокурора про скасування в Державному земельному кадастрі реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером: :03:030:0009 є доведеною, обгрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

Таким чином, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог прокуратури у даній справі у повному обсязі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів учасників процесу була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно наявності підстав для задоволення позову у даній справі не спростовує.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 4, ч. 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Усунути перешкоди власнику - державі в особі Обухівської районної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення шляхом скасування рішення державного реєстратора від 17.03.2020 р. за індексним номером 51650136 про державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю ДЕРБІСТАР на земельну ділянку площею 2,1313 га з кадастровим номером :03:030:0009 із припиненням речових прав щодо неї.

3. Усунути перешкоди власнику - державі в особі Обухівської районної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 2,1313 га з кадастровим номером :03:030:0009 у Державному земельному кадастрі.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕРБІСТАР» (08704, Київська обл., м. Обухів (пн), вул. Каштанова, буд. 23, код 32846407) на користь Київської обласної прокуратури (01601, м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 27/2, код 02909996) 6056 (шість тисяч п`ятдесят шість) грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписане 15.05.2025 р.

Суддя В.М. Бабкіна