ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року м. ОдесаСправа № 915/1180/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів: Діброви Г.І.

Колоколова С.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Технологічна група

на рішення Господарського суду Миколаївської області

від 25 грудня 2024 року (повний текст складено 25.12.2024)

у справі № 915/1180/24

за позовом: Акціонерного товариства Українська залізниця

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Технологічна група

про стягнення 57150,00 грн.,

суддя суду першої інстанції: Смородінова О.Г.

місце винесення рішення: м. Миколаїв, вул. Фалєєвська, 14, Господарський суд Миколаївської області

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 Акціонерне товариство Українська залізниця звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою, якою просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Технологічна група штраф в сумі 57150 грн. та судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог АТ Українська залізниця зазначає, що 26.07.2024 за накладною №40888026 зі станції Вознесенськ Одеської залізниці відправником ТОВ Технологічна група було відправлено вагон №42327346 з вантажем пісок, станція призначення Одеса-Застава 1 Одеської залізниці, одержувач вантажу ТОВ Сілікат ЛТД. Під час заповнення зазначеної накладної відповідачем було зазначено масу вантажу у вагоні №42327346 67950 кг. Під час перевезення на станції Подільськ було здійснено контрольне зважування зазначеного вагону на справних повірених вагонних вагах та було виявлено невідповідність маси вантажу порівняно з перевізним документом, про що 29.07.2024 складено комерційний акт №406802/30. За вказане порушення Одеською залізницею відповідачу нарахований штраф в розмірі п`ятикратної провізної плати.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 25.12.2024 у справі №915/1180/24 (суддя Смородінова О.Г.) позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Технологічна група на користь Акціонерного товариства Українська залізниця штраф в сумі 57150,00 грн., а також 2422,40 грн. судового збору.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції встановив, що саме відповідач, як відправник, визначив масу вантажу, заповнив і підписав накладну, яка є основним перевізним документом, надається залізниці відправником разом з вантажем, і є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу.

Також місцевий господарський суд зазначив, що комерційний акт № 406802/30 від 29.07.2024 за формою та змістом відповідає вимогам чинного законодавства України, а тому є належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладній, та фактичної маси вантажу.

При цьому, суд вказав, що відповідачем всупереч вимог ст.ст. 13, 74 Господарського процесуального кодексу України не доведено, а судом не встановлено наявності обставин оскарження відправником відомостей, які відображені у комерційному акті.

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем обґрунтовано нарахований відповідачу штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати, який складає, 57150,00 грн. за неправильно зазначену у залізничній накладній №40888026 від 26.07.2024 масу вантажу у вагоні № 42327346.

Разом з тим, суд попередньої інстанції зауважив, що викладені у відзиві аргументи відповідача про те, що при оформленні ЕПД відповідачем у графі 26 Спосіб визначення маси накладної вказано інформацію: На вагонних вагах (150 т) Заводський № 141, але працівником залізниці агентом комерційним Краснопольська Людмила Анатоліївна ЕЦП 26.07.2024 16:58 внесено доповнення Відправником, не підтверджено жодними доказами.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що що зважування залізницею проводилось безпосередньо в процесі перевезення вантажу, а тому проведення зважування відповідачем до відправлення вантажу не спростовує факту того, що маса вантажу могла змінюватися до моменту його відправлення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю Технологічна група звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.12.2024 у справі №915/1180/24 повністю і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Українська залізниця відмовити у повному обсязі, оскільки позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності і не підлягають задоволенню.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції у рішенні не врахував пояснення та письмові докази, надані відповідачем у відзиві, які спростовували твердження позивача щодо нібито невідповідності у спірній накладній.

Так, скаржник вказує, що відповідно до пояснень, наведених у додатку 3 до Правил оформлення перевізних документів, при оформленні електронного перевізного документа (ЕПД) у графі 26 «Спосіб визначення маси» було зазначено: «На вагонних вагах (150 т), Заводський № 141». Водночас, уповноваженим представником залізниці агентом комерційним Краснопольською Л.А. 26.07.2024 о 16:58 за допомогою кваліфікованого електронного підпису (КЕП) було внесено доповнення «Відправником», що не відповідає дійсності. При формуванні залізничної накладної в інформаційній системі Перевізника (Позивача) е.Портал УЗ-Карго, інформація в графі 24, маса вантажу визначена відправником формується автоматично та відображається в паперовій формі без стороннього втручання.

З огляду на викладене, скаржник зазначає, що маса вантажу була визначена залізницею на станції Вознесенськ, за що останньою було отримано оплату. Вантаж було прийнято до перевезення, однак при прибутті на станцію Котовськ частина вантажу в кількості 8950 кг зникла.

Отже, з огляду на фактичні обставини, а також неправильне застосування судом норм матеріального права, що підлягали застосуванню до спірних правовідносин, і неналежну оцінку наданих сторонами доказів, суд першої інстанції дійшов помилкового та необґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом від 16.01.2025, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів: Діброви Г.І., Колоколова С.І.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.01.2025 вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Технологічна група було відкладене до надходження витребуваних цією ж ухвалою з Господарського суду Миколаївської області матеріалів справи №915/1180/24 до суду апеляційної інстанції.

29.01.2025 матеріали справи №915/1180/24 надійшли до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Технологічна група на рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.12.2024 у справі №915/1180/24 та вирішено розгляд вказаної апеляційної скарги здійснювати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Апеляційний суд враховує, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Разом з цим Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013, Папазова та інші проти України від 15.03.2012).

Європейський суд щодо тлумачення положення розумний строк в рішенні у справі Броуган та інші проти Сполученого Королівства роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

З огляду на зазначене, з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду апеляційної скарги, враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням в Україні воєнного стану постійні тривали повітряні тривоги, відключення електропостачання та інші чинники тощо; приймаючи до уваги навантаження суду, тривале перебування судді-члена-колегії Колоколова С.І. на лікарняному, принцип незмінності складу суду, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Технологічна група розглядається у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Між АТ Укрзалізниця (Перевізник) та ТОВ Технологічна група (Замовник) укладено публічний договір №34129925/2020-001 про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом. Договір було укладено в порядку, визначеному ст. 634 ЦК України, шляхом направлення Замовником заяви про прийняття публічної оферти 17.03.2020, що підтверджено відповідним електронним повідомленням Перевізника від 18.03.2020.

Предметом договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагона для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах Замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги), і проведення розрахунків за ці послуги. У розумінні Договору користування вагоном не є орендою майна, а плата за користування власним вагоном Перевізника не є орендною платою (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.4 договору надання послуг за договором може підтверджуватись накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання / забирання вагонів та маневрову роботу, зведеними відомостями та іншими документами.

Договір є публічним договором, за яким Перевізник бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг, пов`язаних з організацією та здійсненням перевезення вантажів залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх замовників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (п. 1.5 договору).

Договір є укладеним з дня надання Замовнику Перевізником інформаційного повідомлення про укладення Договору, але не раніше дня введення його в дію відповідно до пункту 12.1 Договору (п. 1.10 договору).

Згідно з п. 12.1 договір діє з дня укладення, але не раніше дати введення в дію, що визначається Перевізником в повідомленні про оприлюднення Договору, здійсненого на вебсайті http://uz-cargo.com/, та діє до його припинення. Дата введення в дію не може бути раніше 30 днів з дня оприлюднення Договору. На звернення Замовника умови Договору застосовуються до відносин із Замовником, які виникли між Сторонами до його укладення та введення в дію.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору за накладною № 40888026 від 26.07.2024 зі станції Вознесенськ Одеської залізниці відправником Товариством з обмеженою відповідальністю Технологічна група було відправлено, зокрема, вагон №42327346 з вантажем пісок будівельний, станція призначення Одеса-Застава 1 Одеської залізниці, одержувач вантажу Товариство з обмеженою відповідальністю Сілікат ЛТД.

Групу з 7 вагонів №№ 42327247, 42327254, 42327338, 42327346, 42327379, 42327395, 42327411 подано на під`їзну колію 26.07.2024 о 15:45, про що складено пам`ятку про подавання вагонів (форма ГУ-45) № 88.

Вагони 42327247, 42327254, 42327338, 42327346, 42327379, 42327395, 42327411 були забрані з під`їзної колії 26.07.2024 о 16:45, про що складено пам`ятку про забирання вагонів (форма ГУ-45) № 65, а також надано повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами від 26.07.2024.

Для стягнення платежів з вантажовласника за послугу зі зважування вантажу на вагах залізниці, подавання, забирання ваготів та маневрову роботу залізницею були оформлені акти загальної форми (форма ГУ-23) № 410 від 26.07.2024, № 413 від 26.07.2024, накопичувальна картка № 27070174 від 27.07.2024, відомість № 27070118 плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу за 26 липня 2024 р.

Матеріали справи свідчать, що під час заповнення накладної № 40888026 від 26.07.2024 щодо вказаного перевезення, було зазначено масу вантажу у вагоні №42327346 67950 кг (спосіб визначення маси на вагонних вагах (150 т) Заводський № 141 відправником).

Надалі, під час перевезення на станції Подільськ комерційним агентом було здійснено контрольне зважування вагону №42327346 на справних повірених вагонних вагах (вагонні ваги ВВ-150-Е-143) та було виявлено невідповідність маси вантажу порівняно з перевізним документом, про що 29.07.2024 складено акт загальної форми (форма ГУ-23) № 5819 від 29.07.2024, на підставі якого у подальшому оформлено Комерційний акт №406802/30 від 29.07.2024.

У вказаному Комерційному акті №406802/30 від 29.07.2024 в розділі Д зазначено таке: «На підставі акта загальної форми ст. Подільськ № 5819 від 29.07.2024р. вагон №42327346 по відправці вказаній на звороті цього акту був подан на комісійне зважування, за документами значиться: вантаж пісок будівельний, вантажопідйомність 70 т., при комісійному зважуванні на справних повірених вагонних вагах ВВ-150-Є-143 ст. Подільськ (держповірка 09.05.2024р.) виявилося Бр. 79000кг, Тр.20000кг, Нт.59000кг, що менше документа на 8950кг. Просипання вантажу по ст. Подільськ не виявлено. Навантаження в вагоні рівномірне. Вагон технічно справний. Зважування вагона проводила агент комерційний ОСОБА_1 в присутності ДС Ратнер О.О., ДСМ Борденюк О.Ю., ДСКГ Ткач В.М.».

Після прибуття зазначеного вагону на станцію призначення, масу вантажу було перевірено та встановлено, що вона відповідає даним, зазначеним в комерційному акті, про що зроблено відповідну відмітку в розділі Є вказаного комерційного акту.

У зв`язку з виявленою невідповідністю, позивач, керуючись статтями 118, 122 Статуту залізниць України, нарахував відповідачу штраф у п`ятикратному розмірі провізної плати 57 150 грн (5 Ч 11 430 грн).

Вказані обставини стали підставою звернення Акціонерного товариства Українська залізниця до господарського суду з відповідним позовом.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.

Предметом даного спору є майнова вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу у зв`язку з неправильним зазначенням маси вантажу у накладній.

За змістом ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори, що укладаються між суб`єктами цивільних правовідносин.

Статтею 908 Цивільного кодексу України, яка кореспондується із статтею 306 Господарського кодексу України, передбачено, що загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Водночас, умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами, правилами, що видаються відповідно до них. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань (ч.2 ст. 908 Цивільного кодексу України, яка кореспондується із ч.5 ст. 307 Господарського кодексу України).

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ст. 909 Цивільного кодексу України, ст. 307 Господарського кодексу України).

Разом з цим, права й обов`язки сторін виникають не лише з умов укладеного сторонами договору, а і на підставі норм, встановлених актами законодавства, в тому числі нормативно-правових актів, які регулюють взаємовідносини в певних випадках.

Постановою Кабінету міністрів України від 06.04.1998 №457 затверджено Статут залізниць України (далі-Статут), який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту (п. 2 Статуту).

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.Відповідно до абзацу 1 пункту 23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Згідно п. 1.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 №138 (далі - Правила оформлення перевізних документів) на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. У разі пред`явлення до перевезення вантажу груповою відправкою або маршрутом відправник додає до накладної відомість вагонів (додаток 2 до цих Правил) або відомість вагонів і контейнерів, що перевозяться маршрутом (групою) за накладною (додаток 4 до Правил перевезення вантажів в універсальних контейнерах, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 №542, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 10.09.2001 за № 798/5989).

Відповідно до п. 2.1 Правил оформлення перевізних документів, п. 24 Додатку 3 до цих Правил, графа «Маса вантажу, визначена відправником» заповнюється відправником. Відправник повинен вказати точну масу вантажу.

Таким чином, саме на відправника покладено обов`язок з визначення та зазначення точної маси вантажу, переданого Залізниці для відправлення.

Матеріали справи свідчать, що за накладною № 40888026 від 26.07.2024 зі станції Вознесенськ Одеської залізниці відправником Товариством з обмеженою відповідальністю Технологічна група було відправлено, зокрема, вагон №42327346 з вантажем пісок будівельний, станція призначення Одеса-Застава 1 Одеської залізниці, одержувач вантажу Товариство з обмеженою відповідальністю Сілікат ЛТД.

Відомості про загальну масу вантажу відображені у графі 24 Маса вантажу, визначена відправником. У графі 26 Спосіб визначення маси зазначено: На вагонних вагах (150 т) Заводський № 141 відправником.

Правильність внесених відомостей підтвердив своїм підписом представник відправника директор Саютін Ігор Іванович (графа 55).

Статутом залізниць України визначено, що вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній (ст. 24 Статуту залізниць України).

Статтею 122 Статуту залізниць України визначено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту.

Відповідно до ст. 118 Статуту залізниць України за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

При цьому, для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності сторін складаються акти загальної форми або комерційні акти (ст. 129 Статуту залізниць України).

Як свідчать матеріали справи, під час перевезення вантажу на станції Подільськ комерційним агентом було здійснено контрольне зважування вагону №42327346 на справних повірених вагонних вагах (вагонні ваги ВВ-150-Е-143) та було виявлено невідповідність маси вантажу порівняно з перевізним документом, про що 29.07.2024 складено акт загальної форми (форма ГУ-23) № 5819 від 29.07.2024, на підставі якого у подальшому оформлено Комерційний акт №406802/30 від 29.07.2024.

Згідно п. 1 Правил складання актів при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти (додаток 1) та акти загальної форми (додаток 6) до Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Мінтрансу від 25.02.1999 №113 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за № 165/3458).

Комерційні акти складаються для засвідчення таких обставин, зокрема невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах (п. 2 Правил складання актів).

Комерційні акти складаються у разі перевірки маси вантажу зважуванням на вагонних вагах, якщо маса тари приймається за трафаретом на вагоні, комерційний акт складається в день зважування вагона з вантажем (п. 4 Правил складання актів).

Пунктом 9 Правил складання актів визначено, що у комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбереженість, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Ніякі припущення та висновки про причини незбереженості або про вину відправника і залізниці до акта не вносяться. Усі графи бланка акта мають бути заповнені. Не дозволяється проставлення рисок та лапок замість повторення необхідних даних. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено. До першого примірника комерційного акта про псування вантажу при перевезенні в рефрижераторних вагонах з додержанням температурного режиму додається витяг із журналу реєстрації температури. Дані про температурний режим уносяться до комерційного акта. Особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть установлену законодавством відповідальність.

У Комерційному акті №406802/30 від 29.07.2024 в розділі Д зазначено таке: «На підставі акта загальної форми ст. Подільськ № 5819 від 29.07.2024р. вагон №42327346 по відправці вказаній на звороті цього акту був подан на комісійне зважування, за документами значиться: вантаж пісок будівельний, вантажопідйомність 70 т., при комісійному зважуванні на справних повірених вагонних вагах ВВ-150-Є-143 ст. Подільськ (держповірка 09.05.2024р.) виявилося Бр. 79000кг, Тр.20000кг, Нт.59000кг, що менше документа на 8950кг. Просипання вантажу по ст. Подільськ не виявлено. Навантаження в вагоні рівномірне. Вагон технічно справний. Зважування вагона проводила агент комерційний ОСОБА_1 в присутності ДС Ратнер О.О., ДСМ Борденюк О.Ю., ДСКГ Ткач В.М.».

Допустимими доказами неправильного зазначення у накладній маси вантажу, відправленого вантажовідправником залізницею до станції призначення для отримання вантажоодержувачем згідно ч.1 ст.77 ГПК України є належно складені працівниками залізниці комерційні акти за наслідком контрольного зважування вантажу. Вказаний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/2339/17, від 22.10.2021 у справі № 905/191/21.

Судова колегія, дослідивши Комерційний акт №406802/30 від 29.07.2024 відповідає Правилам складання актів.

Статтею 122 Статуту залізниць України визначено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту.

Відповідно до ст. 118 Статуту залізниць України за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Позивачем нараховано відповідачу штраф по вагону №42327346, в якому визначено невідповідність маси вантажу, з урахуванням провізної плати та положень ст. 118 Статуту залізниць України. Розмір штрафу за розрахунком позивача, який перевірений судом першої та апеляційної інстанції складає 57150,00 грн.

Відповідно до п. 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній, а залізниці надане право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Зазначена норма встановлює чіткі вимоги до відправника щодо оформлення вантажу, покликана забезпечити дисциплінованість учасників господарських відносин та визначає критерії обґрунтованості в подальшому будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача).

Недотримання вимог, визначених Статутом залізниць України, який є спеціальним нормативним актом, що визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, покладає на порушника відповідальність, яка в даному випадку передбачена пунктами 118, 122 Статуту залізниць України. При цьому, зазначений штраф, відповідно до пунктів 118, 122 Статуту залізниць України, стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків. Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 914/2339/17.

За таких обставин, судова колегія зазначає, що матеріалами справи підтверджено факт неправильного зазначення маси вантажу у накладній № 40888026 від 26.07.2024, отже, нарахування штрафу у розмірі п`ятикратної провізної плати здійснено у відповідності до норм Статуту залізниць України.

Відтак, позовні вимоги про стягнення штрафу у сумі 57150,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Апеляційний господарський суд критично ставиться до доводів скаржника про те, що агентом комерційним Краснопольська Людмила Анатоліївна ЕЦП 26.07.2024 16:58 було внесено зміни до графи 26 накладної №40888026 від 26.07.2024 та доповнено, що саме відправником здійснювалось зважування спірного вагону.

Так, скаржником, не надано до суду жодних доказів, в розумінні ст.ст. 73-74, 76-78 Господарського процесуального кодексу України, які б підтверджували вказані обставини.

Колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що графа 28 зазначеної накладної дійсно містить підпис агента комерційного Краснопольської Людмили Анатоліївни ЕЦП 26.07.2024 16:58, водночас, вказане не свідчить про внесення останньою виправлень чи доповнень до графи 26 накладної №40888026 від 26.07.2024.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги відповідача.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів доходить висновку, що судом попередньої інстанції було надано скаржникові вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, Південно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.12.2024 у справі №915/1180/24 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Технологічна група без задоволення.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно з вимогами ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.12.2024 у справі №915/1180/24 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Технологічна група без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Діброва Г.І.

Суддя Колоколов С.І.