ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/1126/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран,

секретар судового засідання В.М. Просяник,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Г.С. Дябло

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 19.02.2025 (суддя В.В. Литвинова, м.Одеса, повне рішення складено 19.02.2025)

у справі №916/1126/24

за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ГВОЗДИЧНИЙ-ТІНИСТА»

про визнання недійсним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

Коротка історія справи

ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Одеської області із позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ГВОЗДИЧНИЙ-ТІНИСТА» про визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ГВОЗДИЧНИЙ-ТІНИСТА», оформлене протоколом зборів співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням: вул. Тіниста, 10, Гвоздичний провулок 3, Гвоздичний провулок 3А, від 24.01.2020, в частині питання 3 порядку денного «Затвердження кошторису ОСББ «Гвоздичний-Тіниста» на рік» та питання 4 порядку денного «Затвердження внесків та платежів співвласників ОСББ «Гвоздичний-Тіниста» на утримання будинків».

Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.07.2024, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.10.2024 та постановою Верховного Суду від 16.01.2025, у задоволенні позову відмовлено.

Короткий зміст оскаржуваного додаткового рішення суду першої інстанції

Додатковим рішенням Господарського суду Одеської області від 19.02.2025 заяву відповідача про стягнення 16000,00 грн витрат на правничу допомогу задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ГВОЗДИЧНИЙ-ТІНИСТА» (код 40591658, м. Одеса вул. Тіниста 10) 16000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи №916/1126/24 в Господарському суді Одеської області.

Додаткове рішення мотивоване тим, що з огляду на відмову в задоволенні позову, враховуючи співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, то доведені витрати відповідача на правничу допомогу в сумі 16000,00 грн покладаються на позивача.

Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги

Не погодившись з додатковим рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просила додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 19.02.2025 скасувати та ухвалити нове, яким заяву відповідача про стягнення 16000,00 грн витрат на правничу допомогу задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ГВОЗДИЧНИЙ-ТІНИСТА» 7000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи №916/1126/24 в Господарському суді Одеської області.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт послалась на те, що беручи до уваги час на вивчення матеріалів справи, підготовку відзиву на позовну заяву та заперечень на відповідь на відзив, з урахуванням 3-х судових засідань у справі загальною тривалістю близько 1 години, розмір заявленого до стягнення із позивача у даній справі гонорар є завищеним та не відповідає критерію розумності.

При цьому ОСОБА_1 зазначила, що судом не було надано жодного обґрунтування, чому саме суд вважає, що заявлений відповідачем розмір витрат у сумі 16000,00 грн в суді першої інстанції є співмірним розміру витрат на оплату послуг адвоката, складністю справи (справа не є складною), часом та обсягом послуг, наданих адвокатом (у справі було всього декілька засідань загальною тривалістю не більше 1 години), та необхідним.

Також апелянт звернула увагу на те, що відповідачем не було надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги із зазначенням кожної із складової наданої правової допомоги, та часом, витраченим на кожну із такої складової правової допомоги.

Позиція відповідача щодо апеляційної скарги

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване додаткове рішення залишити без змін, як законне та обґрунтоване і ухвалене із дотриманням норм процесуального права.

Зокрема, відповідач зазначив, що розмір заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції є розумним і співмірним зі складністю справи (за предметом спору спірні правовідносини вимагають належного дослідження заявлених позовних вимог, аналізу та тлумачення норм права, що регулюють спірні відносини), а також із обсягом наданих адвокатом відповідачу послуг. Підстави для зміни чи скасування додаткового рішення відсутні, оскільки витрати у розмірі 16000,00 грн є співмірними, розумними та відповідають критеріям реальної вартості наданих адвокатом послуг.

Також відповідач звернув увагу на те, що ОСОБА_1 у позовній заяві визначила попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 100000,00 грн, чим сама обґрунтувала те, що розмір заявлених відповідачем витрат у сумі 16000,00 грн однозначно відповідає критерію співмірності розміру таких витрат зі складністю справи, часом та обсягом послуг, наданих адвокатом, та є реальним і необхідним.

Поряд з цим, у відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив стягнути з позивача 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції у зв`язку з апеляційним переглядом додаткового рішення.

Рух справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції

Апеляційна скарга подана представником апелянта 07.03.2025 через систему «Електронний суд», зареєстрована судом 10.03.2025 за вх.№1037/25.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2025.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.03.2025 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 19.02.2025 у справі №916/1126/24 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. Доручено Господарському суду Одеської області надіслати матеріали справи №916/1126/24 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

19.03.2025 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 19.02.2025 у справі №916/1126/24. Встановлено строк до 07.04.2025 для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Розгляд апеляційної скарги призначено на 06.05.2025 о 10:30 год.

Між тим, враховуючи, що з 05.05.2025 по 09.05.2025 суддя-учасник колегії С.В. Таран перебуватиме у відпустці відповідно до наказу в.о. голови суду від 30.04.2025 №114-в, з 02.05.2025 по 12.05.2025 суддя-учасник колегії К.В. Богатир перебуватиме у відрядженні відповідно до наказу в.о. голови суду від 30.04.2025 №113-в, що унеможливить розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні, призначеному на 06.05.2025, ухвалою суду від 01.05.2025 повідомлено учасників справи про те, що судове засідання у справі №916/1126/24 відбудеться 19.05.2025 о 11:00 год.

У судовому засіданні 19.05.2025 приймав участь представник відповідача, який надав усні пояснення, відповідно до яких заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Позивач та її представник у судовому засіданні участі не брали.

Стосовно здійснення судом апеляційної інстанції повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце проведення судового засідання судова колегія зазначає, що ухвала Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.05.2025, якою сторони повідомлялись про те, що судове засідання у справі №916/1126/24 відбудеться 19.05.2025 о 11:00 год, направлялась скаржнику за адресою, зазначеною нею в апеляційній скарзі, проте вказане поштове відправлення повернуто оператором поштового зв`язку з довідкою «адресат відсутній за вказаною адресою».

З огляду на приписи пункту 4 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення копії ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.05.2025 позивачу є 10.05.2025, тобто дати проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність ОСОБА_1 за адресою її місцезнаходження.

Представнику ОСОБА_1 адвокату Бочевару Михайлу Павловичу ухвалу від 01.05.2025 було надіслано в його Електронний кабінет та доставлено 01.05.2025 о 19:19 год.

Приймаючи до уваги, що матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для розгляду апеляційної скарги, обов`язкова явка учасників справи в судове засідання апеляційної інстанції Південно-західним апеляційним господарським судом не визнавалась, а частиною дванадцятою статті 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності в судовому засіданні позивача або її представника.

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, апеляційна інстанція дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Згідно із статтею 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3 частини першої статті 244 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною першою статті 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У частині третій цієї ж статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1)попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2)визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3)розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно із частинами першою, другою статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Згідно із частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.

Колегією суддів встановлено, що у поданому у встановлений місцевим господарським строк відзиві на позовну заяву відповідачем заявлено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат у зв`язку із розглядом справи у сумі 16000,00 грн.

Крім того, колегією суддів з`ясовано, що рішенням Господарського суду Одеської області від 03.07.2024 у задоволенні позову відмовлено. В засіданні відповідач подав заяву про судові витрати і повідомив, що докази будуть подані протягом п`яти днів.

05.07.2024 відповідач подав заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення 16000,00 грн судових витрат, разом з доказами таких витрат.

Таким чином, відповідач дотримався вимог щодо строків звернення із заявою про ухвалення додаткового рішення та розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу і подання відповідних доказів на виконання частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною другою статті 126 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1)розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що факт понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, зокрема, на підставі договору про надання правничої допомоги та відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості. Відсутність документального підтвердження факту понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до положень частини третьої статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 25.06.2019 у справі №916/1340/18.

Із наданих заявником документів вбачається, що 06.01.2021 між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «ГВОЗДИЧНИЙ-ТІНИСТА» (надалі клієнт) та адвокатом Дябло Глібом Станіславовичем (надалі адвокат) укладено договір №06/01/21-ГТ про надання правничої допомоги (надалі - договір).

У розділі 1 договору визначено, що предметом договору, зокрема, є: забезпечення захисту прав, свобод і законних інтересів клієнта у господарському провадженні; надання клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу його діяльності в будь-якому статусі; складення заяв, скарг, заперечень, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також сприяння їх відновлення в разі порушення; представництво інтересів клієнта в судах першої, апеляційної чи касаційної інстанції під час здійснення господарського судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; виконання інших доручень клієнта в межах та на підставах діючого законодавства України.

Згідно із пунктом 3.1. договору гонорар винагорода адвокату за здійснення захисту, представництва інтересів клієнта та надання йому інших видів правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені договором.

Гонорар складається із суми вартості послуг, яка завчасно обговорюється між сторонами до виконання певного доручення (пункт 3.2. договору).

За умовами пунктів 3.3. 3.5. договору, розмір гонорару не залежить від досягнення чи недосягнення адвокатом позитивного результату, якого бажає клієнт. Сума гонорару подвоюється у разі надання адвокатом послуг клієнту у неробочий час, вихідні та святкові дні. До гонорару не включаються фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Факт наданих послуг підтверджується актом наданих послуг (пункт 3.6. договору).

Підставою для сплати гонорару є відповідний рахунок-фактура (пункт 3.7. договору). Клієнт сплачує гонорар у день отримання рахунку-фактури (пункт 3.8. договору).

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє протягом 12 наступних календарних місяців (пункт 4.1. договору). Після закінчення строку дії договору, якщо відсутні заперечення сторін, він пролонгується на тих самих умовах та на той самий строк (пункт 4.2. договору).

23.04.2024 адвокатом та відповідачем укладено додаток №11 до договору, яким сторони узгодили гонорар адвоката за представництво клієнта в Господарському суді Одеської області у справі №916/1126/24 у розмірі 16000,00 грн, а також зазначили, що розмір гонорару не залежить від кількості засідань та строку розгляду справи в суді та/або досягнення чи недосягнення адвокатом позитивного результату, якого бажає клієнт. У вказаному додатку зазначено, що останній є невід`ємною частиною договору №06/01/21-ГТ від 06.01.2021.

03.07.2024 адвокатом та відповідачем підписано акт наданих послуг №11 до договору №06/01/21-ГТ про надання правничої допомоги від 06.01.2021, відповідно до якого:

-адвокатом Дябло Глібом Станіславовичем у зв`язку з представництвом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ГВОЗДИЧНИЙ-ТІНИСТА» у Господарському суді Одеської області у справі №916/1126/24 за позовною заявою ОСОБА_1 були надані наступні послуги: вивчення матеріалів справи №916/1126/24; консультація і роз`яснення з правових питань та питань підготовки доказів; написання відзиву у справі №916/1126/24; написання заперечень на відповідь на відзив; участь у судових засіданнях у справі №916/1126/24 (пункт 1);

-загальна вартість послуг за цим актом становить 16000,00 грн; зазначена сума включає в себе всі затрати адвоката, пов`язані з наданням послуг (пункт 2);

-підписанням цього акту клієнт підтверджує відсутність матеріальних та нематеріальних претензій до адвоката (пункт 3);

-даний акт є невід`ємною частиною договору №06/01/21-ГТ від 06.01.2021 (пункт 4).

Відповідно до звіту про надані послуги від 03.07.2024 за договором №06/01/21-ГТ про надання правничої допомоги від 06.01.2021 правнича допомога полягала у вивченні матеріалів справи; консультації і роз`ясненні з правових питань та питань підготовки доказів; написанні відзиву; написанні заперечень на відповідь на відзив; участі у судових засіданнях під час розгляду Господарським судом міста Одеси справи №916/1126/24.

Інтереси позивача у межах справи №916/1126/24 в суді першої інстанції представляв адвокат Дябло Гліб Станіславович, який діяв на підставі ордеру серії ВН №1358231 від 23.04.2024, що посвідчує повноваження адвоката Дябло Гліба Станіславовича на надання правничої (правової) допомоги Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «ГВОЗДИЧНИЙ-ТІНИСТА» на підставі договору про надання правової допомоги №06/01/21-ГТ від 06.01.2021 у Господарському суді Одеської області.

Право на заняття Дябло Глібом Станіславовичем адвокатською діяльністю підтверджується відповідним свідоцтвом серії ОД №003139 від 17.01.2018.

За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу).

Дана позиція є усталеною і підтверджується, зокрема, постановами Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.11.2019 у справі №910/906/18, від 28.06.2022 у справі №910/5543/21, від 15.06.022 у справі №911/2652/17(911/3581/20), від 07.06.2022 у справі №906/323/21, від 14.06.2022 у справі №922/2321/20(922/2139/21), від 31.05.2022 у справі №927/727/21, від 31.05.2022 у справі №927/728/21, від 23.12.2021 у справі №923/560/17, від 18.05.2022 у справі №922/2339/21, від 22.01.2021 у справі №925/1137/19,від 11.05.2022 у справі №902/974/21, від 10.11.2021 у справі № 329/766/18, від 01.09.2021 у справі №178/1522/18.

Як уже зазначалося, розмір понесених стороною судових витрат на професійну правничу допомогу встановлюється судом, зокрема, на підставі договору про надання правничої допомоги та відповідних доказів щодо вартості наданих послуг (виконаних робіт).

За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Згідно з частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

За змістом частини третьої статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Отже, надання адвокатом правничої допомоги в порядку представництва у суді здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, положення щодо якого містяться, зокрема у главі 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору. Згідно з положеннями цієї статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно із статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити такі висновки:

(1)договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені у частині другій статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

(2)за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

(3)як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

(4)адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

(5)адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як положеннями цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

(6)відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18, від 07 вересня 2020 року у справі № 910/4201/19.

Як встановлено апеляційним судом, у додатку №11 від 23.04.2024 до укладеного між сторонами договору №06/01/21-ГТ про надання правничої допомоги від 06.01.2021 сторони погодили фіксовану вартість послуг за надання такої допомоги у розмірі 16000,00 грн.

Таким чином, розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21

У разі погодження між адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) та клієнтом фіксованого розміру гонорару такий гонорар обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) часу на надання правничої допомоги клієнту. Подібні висновки Верховного Суду містяться у постанові від 19.11.2021 у справі № 910/4317/21.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

З огляду на викладене Південно-західний апеляційний господарський суд зазначає про те, що у контексті цієї справи, що переглядається, фіксований розмір гонорару, погоджений між відповідачем та адвокатом у договорі №06/01/21-ГТ про надання правничої допомоги від 06.01.2021, означає те, що у разі настання визначених таким договором умов платежу конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання умов договору та призвели до настання цих умов не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару у цих конкретних правовідносинах, що склалися між відповідачем і його адвокатом у цій справі, як і не має значення витрачений адвокатом позивача час на надання послуг правничої допомоги та зазначеного кількості витрат такого часу в детальному описі робіт адвоката.

З урахуванням викладеного, вартість послуг з надання правничої допомоги була погоджена між позивачем та адвокатом у договорі №06/01/21-ГТ від 06.01.2021 у фіксованому розмірі, який не змінюється в залежності від обсягу наданих послуг та витраченого адвокатом часу, а отже, є чітко визначеним.

Колегія суддів зазначає, що за встановлених обставин та норм права, з огляду на умови договору про надання правової допомоги та надані відповідачем докази в обґрунтування понесених ним судових витрат у Господарському суді Одеської області, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що витрати на правову допомогу є пов`язаними з даною справою, підтвердженими та відповідають фактично наданим послугам.

Щодо критеріїв оцінки розміру витрат на надання послуг правничої допомоги колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2)чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4)дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України ).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України , може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Такі висновки, викладені, зокрема, в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, постанові Великої Палати Верховного суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд першої інстанції, взявши до уваги фактичні обсяги наданих послуг професійної правничої допомоги щодо представництва інтересів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ГВОЗДИЧНИЙ-ТІНИСТА» у суді під час розгляду справи, виснував, що відповідач підтвердив належними доказами заявлений розмір судових витрат, який відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, і ці витрати є співмірні з виконаною роботою в суді першої інстанції.

З урахуванням наведеного, а також з огляду на повну відмову у задоволенні позовних вимог, Господарський суд Одеської області дійшов висновку, що заявлені відповідачем до стягнення витрати на професійну правничу допомогу адвоката є обґрунтованими та доведеними, з огляду на що задовольнив подану відповідачем заяву та стягнув з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16000,00 грн, при цьому суд не знайшов підстав для зменшення вказаної суми за клопотанням позивача.

Колегія суддів підтримує наведений висновок суду першої інстанції, оскільки з огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі (за предметом спору спірні правовідносини вимагають належного дослідження заявлених позовних вимог та аналізу норм права, що регулюють спірні відносини), обсяг та обґрунтованість підготовлених і поданих до суду відповідачем заяв та матеріалів, їх значення для вирішення спору, враховуючи документальне підтвердження відповідачем витрат в сумі 16000,00 грн, а також беручи до уваги, що зазначена сума є розумною та не має надмірний характер і узгоджується з попереднім (орієнтовним) розрахунком суми судових витрат, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу у заявленому відповідачем розмірі.

Доводи скаржника про те, що розмір заявленого до стягнення із позивача у даній справі гонорару є завищеним та не відповідає критерію розумності з огляду на час на вивчення матеріалів справи, підготовку відзиву на позовну заяву та заперечень на відповідь на відзив, з урахуванням 3-х судових засідань у справі загальною тривалістю близько 1 години, тобто доводи позивача щодо неспівмірності витрат позивача на оплату послуг адвоката з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), колегією суддів відхиляються, оскільки між відповідачем та його адвокатом погоджено фіксований розмір гонорару, який не залежить від витраченого адвокатом часу на надання правничої допомоги клієнту.

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Колегія суддів вважає, що доводи позивача щодо неспівмірності витрат на правову допомогу є лише припущеннями, які ґрунтуються на суб`єктивній оцінці позивачем вартості адвокатських витрат, а не на фактичних доказах, що підтверджують невідповідність цих витрат, у зв`язку з чим відповідачем не доведено наявності підстав для застосування частини п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо доводів апелянта про те, що відповідачем не було надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги із зазначенням кожної із складової наданої правової допомоги, та часом, витраченим на кожну із такої складової правової допомоги, колегія суддів зазначає таке.

Стосовно змісту детального опису робіт Велика Палати Верховного Суду у пунктах 139-147 постанови від 22.11.2022 у справі №922/1964/21 зазначила наступне:

«Так, частина третя статті 126 ГПК України визначає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Оцінюючи зміст зазначених приписів, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складової принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Статтею 126 Господарського процесуального України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо».

При цьому, слід зазначити, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.11.2021 у справі №910/4317/21 наведене наступне: «Частина третя статті 126 Господарського процесуального кодексу України хоча і містить положення про те, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, проте ця норма не передбачає (не конкретизує), що такий детальний опис робіт (наданих послуг) має бути оформлений окремим документом.

Зміст цієї норми може тлумачитися розширено, зокрема як те, що детальний опис робіт (наданих послуг) може міститися як в окремо оформленому документі, поданому стороною до суду, так і в інших наданих стороною доказах. Подання стороною доказів, що містять у собі детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, є таким, що відповідає положенням частин другої та третьої статті 126 та частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, за змістом яких сторони мають подати суду докази в підтвердження факту понесення судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру.

Наведене підтверджується численною усталеною практикою Верховного Суду, згідно з якою детальний опис робіт (наданих послуг) як окремий документ до суду не подавався, а Верховний Суд брав до уваги те, що такий детальний опис робіт (наданих послуг) міститься в інших наданих стороною доказах та визнавав достатніми надані стороною докази в їх сукупності (серед яких був відсутній детальний опис робіт (наданих послуг) як окремий документ) на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу (постанови та додаткові постанови Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі № 910/18954/17, від 16 червня 2021 року у справі №904/1672/19, від 18 червня 2020 року у справі №873/91/19, від 25 листопада 2020 року у справі № 911/1006/19, від 07 липня 2020 року у справі №914/1002/19, від 07 грудня 2020 року у справі № 910/11361/19 та інші).»

З урахуванням наведених правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 22.11.2022 у справі №922/1964/21, враховуючи надані відповідачем докази, а саме: договору №06/01/21-ГТ про надання правничої допомоги від 06.01.2021, додатку №11 до цього договору, а також зазначення в акті №11 наданих послуг від 03.07.2024 та звіті від 03.07.2024 переліку наданих послуг та їх загальної вартості, колегія суддів зазначає, що відсутність у справі детального опису робіт (наданих послуг), як окремого документу, не може бути підставою для відмови у розподілі розумних судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу, оскільки такий детальний опис робіт (наданих послуг) міститься в інших наданих стороною доказах.

Південно-західний апеляційний господарський суд зазначає, що застосування судами статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України та статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» залежить від доведеності надання адвокатами послуг з правничої допомоги, наданих до суду доказів на підтвердження здійснення відповідних витрат та від обставин обґрунтованості і співмірності відповідних витрат.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом позивача послуг, складністю справи, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.

Колегія суддів при апеляційному перегляді додаткового рішення суду першої не виявила у діях суду порушень приписів статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України або інших порушень норм матеріального та процесуального права, які б призвели до ухвалення судом незаконного рішення.

Таким чином, звертаючись з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 не спростувала наведених висновків суду першої інстанції та не довела неправильного застосування ним норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови скасування прийнятого судового рішення.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, Південно-західний апеляційний господарський суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване додаткове рішення місцевого господарського суду - без змін за відсутності визначених процесуальним законом підстав для його скасування.

Щодо витрат відповідача на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції у зв`язку із розглядом апеляційної скарги на додаткове рішення суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Передусім слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22 з`ясовувала питання, чи можна відшкодовувати судові витрати за перегляд додаткового рішення про розподіл таких судових витрат.

Відповідаючи на поставлене питання, Велика Палата Верховного Суду зазначила таке:

« 211.За змістом статті 244 ГПК України додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення.

212.У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі №904/8884/21 зроблено висновки про те, що за загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні, питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення. Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, який усуває недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі.

213.Тож у разі оскарження додаткового рішення, яким, зокрема, вирішено питання про судові витрати, результат такого оскарження залежить від результату вирішення судом спору по суті пред`явленого позову.

214.Особа, яка понесла судові витрати під час апеляційного чи касаційного перегляду додаткового судового рішення про розподіл судових витрат, має право на відшкодування таких витрат, що відповідатиме принципу господарського судочинства, передбаченому у пункті 12 частини третьої статті 2 ГПК України. Під час вирішення цього питання суд має керуватися критеріями, визначеними у частині п`ятій статті 126 та частині п`ятій статті 129 ГПК України.

215.Інакше розуміння позбавить особу права на відшкодування понесених нею судових витрат у разі необґрунтованого оскарження іншим учасником справи додаткового судового рішення, що нівелюватиме значення такої засади судочинства, як відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення».

У цій справі у відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000,00 грн та на підтвердження цих витрат надав до суду разом з відзивом на апеляційну скаргу копію згаданого вище договору №06/01/21-ГТ про надання правничої допомоги від 06.01.2021, укладеного відповідачем з адвокатом Дябло Глібом Станіславовичем, копію додатку №14 від 20.03.2025 до цього договору, копію звіту від 25.03.2025 про надані послуги за договором №06/01/21-ГТ про надання правничої допомоги від 06.01.2021, копію акту №14 від 25.03.2025 за договором №06/01/21-ГТ про надання правничої допомоги від 06.01.2021, копію рахунку-фактури від 25.03.2025 за договором №06/01/21-ГТ про надання правничої допомоги від 06.01.2021.

Таким чином, судом встановлено, що заявник подав заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а також надав відповідні докази, а тому вказану заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу подано у порядку, в межах строку, які визначені чинним законодавством, зокрема частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

З додатків до відзиву на апеляційну скаргу вбачається, що копію цього відзиву та доданих до нього матеріалів направлено ОСОБА_1 на адресу, вказану останньою у апеляційній скарзі. Таким чином, відповідач дотримався вимог частини дев`ятої статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Як вже зазначалось, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ГВОЗДИЧНИЙ-ТІНИСТА» просить стягнути з ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з розглядом апеляційної скарги останньої на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 19.02.2025 у сумі 5000,00 грн.

За результатами перегляду додаткового рішення Господарського суду Одеської області Південно-західний апеляційний господарський у цій постанові дійшов висновку про залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржуваного додаткового рішення місцевого господарського суду - без змін.

З урахуванням викладеного, відповідач має право на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді апеляційної інстанції під час перегляду додаткового рішення суду першої інстанції, оскільки в протилежному випадку порушуватиметься гарантований національним законодавством принцип відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, а також засади розумності та справедливості.

Матеріалами справи підтверджується, що інтереси відповідача у межах справи №916/1126/24 в суді апеляційної інстанції представляв адвокат Дябло Гліб Станіславович, який діяв на підставі ордеру серії ВН №1401269 від 21.08.2024, що посвідчує повноваження адвоката Дябло Гліба Станіславовича на надання правничої допомоги Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «ГВОЗДИЧНИЙ-ТІНИСТА» на підставі договору про надання правової допомоги №06/01/21-ГТ від 06.01.2021 у Південно-західному апеляційному господарському суді.

20.03.2025 адвокатом Дябло Глібом Станіславовичем та відповідачем укладено додаток №14 до договору №06/01/21-ГТ про надання правничої допомоги від 06.01.2021, яким сторони узгодили гонорар адвоката у розмірі 5000,00 грн за представництво клієнта у Південно-західному апеляційному господарському суді у справі №916/1126/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 19.02.2025, а також зазначили, що розмір гонорару не залежить від кількості засідань та строку розгляду справи в суді та/або досягнення чи недосягнення адвокатом позитивного результату, якого бажає клієнт. У вказаному додатку зазначено, що останній є невід`ємною частиною договору №06/01/21-ГТ від 06.01.2021.

25.03.2025 адвокатом та відповідачем підписано акт наданих послуг №14 до договору №06/01/21-ГТ про надання правничої допомоги від 06.01.2021, відповідно до якого:

-адвокатом Дябло Глібом Станіславовичем у зв`язку з представництвом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ГВОЗДИЧНИЙ-ТІНИСТА» у Південно-західному апеляційному господарському суді у справі №916/1126/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 19.02.2025 були надані наступні послуги: підготовка та подання до суду відзиву на апеляційну скаргу (пункт 1);

-загальна вартість послуг за цим актом становить 5000,00 грн; зазначена сума включає в себе всі затрати адвоката, пов`язані з наданням послуг (пункт 2);

-підписанням цього акту клієнт підтверджує відсутність матеріальних та нематеріальних претензій до адвоката (пункт 3);

-даний акт є невід`ємною частиною договору №06/01/21-ГТ від 06.01.2021 (пункт 4).

Відповідно до звіту про надані послуги від 25.03.2025 за договором №06/01/21-ГТ про надання правничої допомоги від 06.01.2021 правнича допомога полягала у підготовці та подання до суду відзиву на апеляційну скаргу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 19.02.2025.

Апеляційний суд виходить з того, що за пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 вказаного вище Закону).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

У постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 Верховний Суд вказав про те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Колегія суддів також виходить з того, що чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, про які вже зазначалося вище по тексту цієї постанови.

Як неодноразово вказував Верховний Суд, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому згідно зі статтею 74 Господарського процесуального кодексу України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів зазначає, що подані відповідачем докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в цілому у сукупності відповідають вимогам статей 73, 75-79 Господарського процесуального кодексу України, є належними і допустимими.

Позивач клопотання про зменшення розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу адвоката не подавала, відтак, апеляційний суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи через призму критеріїв, встановлених частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України.

За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, через призму критеріїв, встановлених у статті 129 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд не вбачає підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу, оскільки витрати Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ГВОЗДИЧНИЙ-ТІНИСТА» на професійну правничу допомогу адвоката є пов`язаними з даною справою, обґрунтованими, відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру.

Керуючись зазначеними вище у цій постанові критеріями, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу, дослідивши заяву про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу та документи щодо витрат, колегія суддів апеляційної інстанції, з огляду на міркування, викладені у цій постанові, доходить висновку покладення всієї заявленої суми витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн на ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 276, 281 - 284 ГПК України,

Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2.Додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 19.02.2025 у справі №916/1126/24 залишити без змін.

3.Заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ГВОЗДИЧНИЙ-ТІНИСТА» про стягнення з ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн, понесених в суді апеляційної інстанції під час перегляду додаткового рішення суду першої інстанції, - задовольнити.

4.Стягнути з ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ГВОЗДИЧНИЙ-ТІНИСТА» 5000 /п`ять тисяч/ гривень 00 копійок судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції під час перегляду додаткового рішення суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повну постанову складено 21.05.2025.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя К.В. Богатир

Суддя С.В. Таран