РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.05.2025Справа № 910/15609/24

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого судді Блажівської О.Є. за участю секретаря судового засідання Демидової А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №910/15609/24

за первісним позовом Державного підприємства "Медичні закупівлі України" (01001, м. Київ, Кловський узвіз, 7; )

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Євромедтехніка" (04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, 12, )

про стягнення 739 711, 11 грн.

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євромедтехніка" (04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, 12, )

до відповідача Державного підприємства "Медичні закупівлі України" (01001, м. Київ, Кловський узвіз, 7; )

про розтлумачення умови Додаткової угоди № 2 від 24.06.2024 до Договору про закупівлю № 09/521-10/2023 від 31.10.2023,

за участю представників:

позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом -

Шпінь В.І.,

відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом -

Гурська А.С.

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

1. Стислий виклад вимог позивача за первісним позовом.

До Господарського суду міста Києва звернулося Державне підприємство "Медичні закупівлі України" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євромедтехніка" про стягнення 739 711, 11 грн., де 251 238, 72 грн. - пеня та 488 472, 39 грн. штраф, застосовані за порушення строку поставки товару відповідно до умов Договору про закупівлю № 09/521-10/2023 від 31.10.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.10.2023 ДП "Медичні закупівлі України" (замовник) та ТОВ "Євромедтехніка" (постачальник) укладено Договір, за умовами якого постачальник бере на себе зобов`язання поставити замовнику медичну продукцію, асортимент, ціна та обсяги якої вказується в специфікації (додаток № 1), що є невід`ємною частиною Договору, а замовник - прийняти таку продукцію та оплатити її в порядку та на умовах, визначених Договором.

На виконання умов вказаного договору позивачем було повністю перераховану суму попередньої оплати, проте відповідачем здійснено поставку товару з простроченням строку, встановленого умовами договору, відтак ДП "Медичні закупівлі України" були нараховані штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язання з поставки товару, а саме пеню у розмірі 251 238, 72 грн. та штраф у розмірі 488 472, 39 грн.

2. Стислий виклад заперечень відповідача за первісним позовом.

У відзиві на первісний позов відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує повністю з огляду на те, що прострочення ним поставки партії товару не відбулося.

Зокрема, додатковою угодою №2 від 24.06.2024 до договору № 09/521-10/2023 від 31.10.2023 сторонами було змінено строки здійснення позивачем попередньої оплати - до 01.09.2024, а отже фактично і продовжено строк поставки відповідачем товару до вказаної дати.

Так 30.07.2024 відповідач частково поставив продукцію на суму 6 975 143,01 грн., а 07.08.2024 - на суму 3 033,99 грн., що з урахуванням продовження строку виконання відповідного зобов`язання (до 01.09.2024) свідчить про відсутність факту прострочення та підстав для нарахування штрафних санкцій.

3. Стислий виклад заперечень позивача за первісним позовом на відзив.

У відповіді на відзив на первісну позовну заяву позивач вказує на безпідставність тверджень відповідача, оскільки продовження дії договору та строків здійснення попередньої оплати шляхом укладення додаткових угод до договору жодним чином не впливають на продовження строку поставки відповідачем замовленої партії товару. При цьому, позивач наголошує, що за згодою сторін строк поставки також був продовжений внаслідок укладення додаткової угоди №1 від 31.05.2024 та визначений до 24.06.2024. Після укладення даної додаткової угоди сторонами жодних змін у вказане зобов`язання внесено не було, що свідчить про наявність факту порушення відповідачем виконання власних зобов`язань за договором.

4. Стислий виклад позовних вимог позивача за зустрічним позовом.

06.01.2025 через підсистему "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "Євромедтехніка" надійшла зустрічна позовна заява до Державного підприємства "Медичні закупівлі України" про тлумачення змісту правочину.

У зустрічній позовній заяві ТОВ "Євромедтехніка" просить ухвалити рішення, яким розтлумачити умови додаткової угоди № 2 від 24.06.2024 до Договору про закупівлю №09/521-10/2023 від 31.10.2023, укладеному між Державним підприємством "Медичні закупівлі України" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євромедтехніка" в частині змін до абзацу 2 пункту 3.4 Договору про закупівлю № 09/521-10/2023 від 31.10.2023 року, якими було визначено: "Попередня оплата за цим Договором здійснюється на строк до 01 вересня 2024 р., але не більше 11 (одинадцяти) місяців від дати оплати Замовником продукції за Договором" на предмет чи продовжено такими умовами строки поставки з урахуванням ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України.

Так, на думку позивача за зустрічним позовом, додатковою угодою №2 від 24.06.2024 фактично було продовжено дію договору до 14.09.2024, при цьому вказано, що попередня оплата здійснюється до 01.09.2024, а відтак і продовжено строк поставки до 01.09.2024.

ТОВ "Євромедтехніка" вважає, що з урахуванням ст. 693 Цивільного кодексу України продовжуючи строки попередньої оплати, продовжуються й строки поставки, тоді як ДП "Медичні закупівлі України" тлумачить по іншому.

5. Стислий виклад заперечень відповідача за зустрічним позовом.

Заперечуючи проти зустрічних позовних вимог, ДП "Медичні закупівлі України" вказує на те що термін поставки продукції за договором №09/521-10/2023 від 31.10.2023 сторони визначили, уклавши додаткову угоду №1 від 31.05.2024, до 24.06.2024.

В свою чергу, внаслідок укладення додаткової угоди №2 від 24.06.2024 до договору, сторони погодили змінити строки попередньої оплати (тобто, виконання саме відповідачем за зустрічним позовом свого зобов`язання), в той час як умови здійснення поставки товару залишилися незмінними.

При цьому, строк попередньої оплати та продовження дії договору №09/521-10/2023 від 31.10.2023 не змінюють зобов`язання здійснити поставку продукції у строк до 24.06.2024, про що позивач за зустрічним позовом був обізнаний і чітко розумів погоджені умови.

6. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу № 910/15609/24 визнано малозначною та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

06.01.2025 через підсистему "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "Євромедтехніка" надійшов відзив на позовну заяву.

06.01.2025 через підсистему "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "Євромедтехніка" надійшла зустрічна позовна заява до Державного підприємства "Медичні закупівлі України", в якій заявник просить ухвалити рішення, яким розтлумачити умови додаткової угоди № 2 від 24.06.2024 до договору про закупівлю № 09/521-10/2023 від 31.10.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2025 прийнято зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Євромедтехніка" до Державного підприємства "Медичні закупівлі України" про розтлумачення умови Додаткової угоди № 2 від 24.06.2024 до Договору про закупівлю № 09/521-10/2023 від 31.10.2023 - до спільного розгляду з первісним позовом. Розгляд справи вирішено здійснювати № 910/15609/24 за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 05.02.2025.

13.01.2025 через підсистему "Електронний суд" від Державне підприємство "Медичні закупівлі України" надійшла відповідь на відзив.

23.01.2025 через підсистему "Електронний суд" від Державне підприємство "Медичні закупівлі України" надійшов відзив на зустрічну позовну заяву.

05.02.2025 через систему "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "Євромедтехніка" надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.03.2025 відкладено підготовче засідання у даній справі на 05.03.2025.

05.03.2025 через систему "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "Євромедтехніка" надійшло клопотання про залучення доказів до матеріалів.

05.03.2025 через систему "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "Євромедтехніка" подано клопотання про поновлення строку на подання доказів та їх долучення до матеріалів.

07.03.2025 через систему «Електронний суд» від Державного підприємства «Медичні закупівлі України» надійшли заперечення проти клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

19.03.2025 через систему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Євромедтехніка» надійшла заява про долучення кращої якості документу.

09.04.2025 через систему «Електронний суд» від Державного підприємства «Медичні закупівлі України» надійшла заява про долучення кращої якості документу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.05.2025.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

У судове засідання 07.05.2025 з`явився представник позивача за первісним позовом, надав пояснення по суті спору, первісний позов підтримав повністю, проти задоволення зустрічним позовних вимог заперечував.

У судове засідання 07.05.2025 з`явився представник позивача за зустрічним позовом, надала заперечення проти первісного позову, зустрічний позов просила задовольнити повністю.

У судовому засіданні 07.05.2025 на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено скорочену (вступну та резолютивну частини) рішення суду.

ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

31.10.2023 між ДП «Медичні закупівлі України» (замовник) і ТОВ «Євромедтехніка» (постачальник) було укладено договір №09/521-10/2023 (надалі - «Договір»), за умовами п. 1.1 якого постачальник бере на себе зобов`язання поставити замовнику медичні вироби, асортимент, ціна та обсяг яких вказується у специфікації (додаток №1), що є невід`ємною частиною Договору, а замовник зобов`язується прийняти таку продукцію та оплатити її в порядку та на умовах, визначених Договором.

Відповідно до п. 2.1 Договору поставка продукції здійснюється відповідно до Інкотермс 2020 року.

Згідно з п. 4.1 Договору постачальник зобов`язаний здійснювати поставку продукції за Договором у строк, вказаний у специфікації (додаток №1); поставка продукції здійснюється постачальником однією або окремими партіями.

Пунктом 4.2 Договору передбачено, що вказані у специфікації (додаток №1) та/або заявках на поставку продукції строки поставки продукції можуть бути змінені за мотивованим зверненням замовника за наявності обґрунтованих на те підстав та/або у разі здійснення замовником попередньої оплати, та/або у випадку, коли дія Договору може бути продовжена згідно із законодавством у сфері публічних закупівель, але у будь-якому випадку - за взаємною згодою сторін.

Відповідно до п. 4.5 Договору у випадках коли поставка здійснюється на умовах попередньої оплати, постачальник зобов`язаний здійснити поставку продукції у строк, узгоджений сторонами в Договорі, або зазначений в заявці на поставку продукції, та у межах строку, передбаченого чинним на момент здійснення попередньої оплати законодавством, що регулює порядок здійснення попередньої оплати, та з урахуванням пунктів 4.1 - 4.4 Договору.

Згідно з п. 8.2 Договору у разі порушення строку поставки, непередачу (несвоєчасну передачу, повернення з підстав, встановлених Договором) продукції, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від ціни продукції, строк поставки якої порушено, за кожний день прострочення або ціни не переданої (несвоєчасно переданої, повернутої) продукції, за кожний день затримки передачі; пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за Договором, включаючи день виконання такого зобов`язання; за порушення строку поставки продукції понад 30 (тридцять) календарних днів додатково сплачується штраф у розмірі 7% від ціни продукції, строк поставки якої порушено; при цьому, відібрані зразки серій продукції для проведення випробувань не вважаються непоставленими [неприйнятими].

Пунктом 10.1 Сторонами погоджено, що Договір вважається укладеним і набирає чинності після його підписання сторонами з моменту надання згоди уповноваженим органом управління на вчинення даного значного господарського зобов`язання (у разі, якщо надання такої згоди передбачено законодавством) та діє протягом строку, вказаного у специфікації (додаток №1), а в частині виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором, у тому числі в частині штрафних санкцій та поставки продукції - до повного виконання.

Дія Договору може бути продовжена за взаємною згодою сторін, шляхом підписання додаткової угоди до Договору (пункт 10.2 Договору);.

Відповідно до п. 10.3 Договору всі зміни та доповнення до Договору викладаються у письмовій формі та після їх підписання сторонами стають невід`ємними частинами Договору; істотні умови Договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, передбачених пунктом 19 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178.

Пунктом 4 специфікації до Договору передбачено, що згідно з пунктом 4.1 Договору постачальник зобов`язаний здійснити поставку продукції за Договором у строк до 31.05.2024 включно.

Відповідно до пункту 7 специфікації згідно з пунктом 10.1 Договору останній діє до 30.06.2024 включно, а в частині виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором, у тому числі штрафних санкцій та поставки продукції - до повного виконання.

31.05.2024 сторонами була укладена додаткова угода №1 до Договору, умовами якої сторони дійшли згоди внести зміни до Договору.

Зокрема, у пункті 4 специфікації до Договору (додаток №1 до Договору) цифри та слова « 31 травня 2024 року» замінити цифрами та словами « 24 червня 2024 року».

Додатковою угодою №2 від 24.06.2024 до Договору абзац другий пункту 3.4 Договору викладено в такій редакції: «Попередня оплата за цим Договором здійснюється на строк до 01 вересня 2024 р., але не більше 11 (одинадцяти) місяців від дати оплати замовником продукції за договором.».

Також вказаною додатковою угодою у пункті 7 специфікації до Договору (додаток №1 до Договору) цифри та слова « 15 липня 2024 року» замінено цифрами та словами « 14 вересня 2024 року».

Позивачем було здійснено попередню оплату за Договором у розмірі 6 978 177,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №5686 від 29.11.2023.

З урахуванням внесених додатковою угодою №1 від 31.05.2024 до Договору змін до специфікації товар мав бути поставлений до 24.06.2024 включно.

Проте відповідачем було частково поставлено продукцію в кількості 2 299 штук на суму 6 975 143,01 грн. 30.07.2024, а в кількості 1 штука на суму 3 033,99 грн. 07.08.2024.

ДП «Медичні закупівлі України» звернулося до постачальника із претензією №05/3528-09/2024 від 18.09.2024, в якій повідомило про порушення останнім строків поставки продукції, у зв`язку з чим заявлено вимогу про стягнення штрафних санкцій й розмірі 739 711,11 грн.

У відповіді №10/10 від 10.10.2024 на вказану претензію ТОВ «Євромедтехніка» проти заявлених до стягнення штрафних санкцій заперечувало з огляду на те, що прострочення виконання ним зобов`язання не відбулося, оскільки сторонами додатковою угодою №2 від 24.06.2024 були змінені строки внесення попередньої оплати і фактично строки поставки продукції.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Судом під час розгляду справи по суті було досліджено наступні докази, якими позивач та відповідач обґрунтовував свої доводи та заперечення, а саме копії: договору про закупівлю №09/521-10/2023 від 31.10.2023; додаткової угоди №1 від 31.05.2024; додаткової угоди №2 від 24.06.2024; претензії №05/3528-09/2024 від 18.09.2024; відповіді на претензію №10/10 від 10.10.2024; листа №05/3949-10/2024 від 23.10.2024; платіжної інструкції №5686 від 29.11.2023; виписки з рахунку позивача; видаткової накладної №74 від 30.07.2024; видаткової накладної №80 від 07.08.2024; листа №01/05 від 02.05.2024; листа №06/05 від 23.05.2024; листа №07/06 від 20.06.2024; листа №08/06 від 24.06.2024; скріншотів електронної пошти позивача; договору про надання гарантії №36400/ЮГ-23 від 16.11.2023; електронної декларації №24UA39U2; заяв про купівлю іноземної валюти; листа №04/8-2/2025 від 13.02.2025; листа №05/1340-03/2024 від 29.03.2024; специфікації (додатку №1) до договору №09/521-10/2023 від 31.10.2023.

Щодо позовних вимог ДП «Медичні закупівлі України» за первісним позовом.

Нормами статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Згідно із статтею 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Матеріалами справи встановлено, що господарські зобов`язання між сторонами виникли на підставі договору, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частин першої, другої статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Суд виходить з того, що двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Так, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.

За загальним правилом відповідно до положень статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Частиною першою статті 663 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 2 частини першої та частиною третьою статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент, зокрема, надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (частина перша статті 629 ЦК України).

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Аналогічний правовий висновок зазначено у постановах Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 та від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17.

За приписами частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У відповідності до частини 1 статті 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Як встановлено судом, відповідно до п. 3.4 Договору якщо інше не передбачено цим договором, за загальним правилом, оплата продукції за цим договором здій1снюється замовником на умовах попередньої оплати з урахуванням положень бюджетного законодавства та нормативно-правових актів, що регулюють питання здійснення попередньої оплати; попередня оплата за цим договором здійснюється замовником протягом 30 календарних днів з дня надання постачальником забезпечення повернення попередньої оплати у формі банківської гарантії та за умови дотримання постачальником вимог, визначених п.п. 3.6-3.10 цього договору; датою сплати є дата списання грошових коштів з рахунку замовника, відкритого в органі Казначейства.

Матеріалами справи, а саме платіжною інструкцією №5686 від 29.11.2023 та банківськими виписками з рахунку позивача, підтверджується факт перерахування попередньої оплати у розмірі 6 978 177,00 грн. на рахунок постачальника.

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Як передбачено частиною 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно до п. 4.5 Договору у випадках коли поставка здійснюється на умовах попередньої оплати, постачальник зобов`язаний здійснити поставку продукції у строк, узгоджений сторонами в Договорі, або зазначений в заявці на поставку продукції, та у межах строку, передбаченого чинним на момент здійснення попередньої оплати законодавством, що регулює порядок здійснення попередньої оплати, та з урахуванням пунктів 4.1 - 4.4 Договору.

Пунктом 4 специфікації до Договору сторони погодили, що у відповідності до п. 4.1 договору постачальник зобов`язаний здійснити поставку продукції за договором у строк до 31.05.2024 включно.

Листом №06/05 від 23.05.2024 ТОВ «Євромедтехніка» звернулося до позивача із проханням продовжити термін постачання товарів за Договором до 24.06.2024 у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин на заводі виробника продукції.

31.05.2024 сторонами була укладена додаткова угода №1 до Договору, умовами якої сторони дійшли згоди внести зміни до Договору.

Зокрема, у пункті 4 специфікації до Договору (додаток №1 до Договору) цифри та слова « 31 травня 2024 року» замінити цифрами та словами « 24 червня 2024 року».

Таким чином, сторонами у відповідній формі (шляхом укладення письмової угоди) було досягнуто домовленості щодо продовження строку поставки всієї партії товару до 24.06.2024.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами частин 1, 2 статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

В той же час, відповідачем було частково поставлено продукцію в кількості 2 299 штук на суму 6 975 143,01 грн. 30.07.2024, а в кількості 1 штука на суму 3 033,99 грн. - 07.08.2024, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями видаткових накладних №74 від 30.07.2024 та №80 від 07.08.2024.

Твердження відповідача про те, що сторони погодили продовження строку поставки товару до 01.09.2024 шляхом укладення додаткової угоди №2 від 24.06.2024 судом не приймаються до уваги з огляду на таке.

Як було встановлено судом раніше, строк поставки замовленої партії товару був передбачений пунктом 4 специфікації до Договору, відповідно до якого постачальник зобов`язаний здійснити поставку продукції за договором у строк до 31.05.2024 включно.

Відповідно до п. 10.3 Договору всі зміни та доповнення до Договору викладаються у письмовій формі та після їх підписання сторонами стають невід`ємними частинами Договору; істотні умови Договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, передбачених пунктом 19 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178.

Так, в матеріалах справи наявна копія додаткової угоди №1 від 31.05.2024, умовами якої сторонами досягнуто згоди у встановленому чинним законодавством порядку щодо зміни строку виконання постачальник зобов`язання з поставки товару - до 24.06.2024.

Жодних інших належним чином засвідчених доказів на підтвердження факту досягнення сторонами згоди щодо перенесення строків поставки спірної партії товару матеріали справи не містять, а сторонами не надано.

Укладення вказаної угоди та досягнення відповідних домовленостей було зумовлено, зокрема, наступними обставинами.

Листом №01/05 від 02.05.2024 постачальник повідомив замовника про виникнення форс-мажорних обставин на заводі виробника замовленої продукції, у зв`язку з настанням яких виробник вказував на ймовірну поставку продукції, що є об`єктом Договору, до кінця червня 2024 року.

Вказані факти щодо настання форс-мажорних обставин на заводі виробника та можливість поставки спірної партії товару виробником до кінця червня 2024 року також відображені в листі ТОВ «Євромедтехніка» №06/05 від 23.05.2024.

Позивач за первісним позовом зазначає, що настання форс-мажорних обставин на заводі виробника, який знаходиться в іншій країні, може мати наслідки у вигляді відповідальності такого виробника замовленої продукції перед ТОВ «Євромедтехніка», тобто мати вплив виключно на правовідносини між цими суб`єктами, а не на правовідносини, що складися між сторонами у даній справі на підставі Договору. Так, відповідач за первісним позовом несе персональну відповідальність перед позивачем за неналежне виконання умов Договору, а у випадку наявності підстав для застосування до нього штрафних санкції за Договором - матиме право зворотної вимоги до постачальника, який прострочив виконання власних зобов`язань з поставки.

Проте, позивачем за первісним позовом були вчинені дії, спрямовані на продовження строку поставки товару за Договором на запропонований відповідачем термін, внаслідок чого між сторонами була укладена додаткова угода №1 від 31.05.2024.

Листом №07/06 від 20.06.2024 відповідач за зустрічним позовом знову звернувся до ДП «Медичні закупівлі України» з проханням продовжити термін постачання продукції до 31.07.2024. Вказаним листом відповідач сповістив про те, що більшість коштів, отриманих як передоплата за Договором, перебуває на рахунках банку і є заставою банківської гарантії, термін якої продовжений до 30.09.2024.

Також листом №08/06 від 24.06.2024 ТОВ «Євромедтехніка» просило позивача продовжити термін передоплати до 01.09.2024.

Судом встановлено, що відповідно до п. 3.4 Договору замовником може здійснюватись попередня оплата з урахуванням положень бюджетного законодавства та нормативно-правових актів, що регулюють питання здійснення попередньої оплати.

Згідно приписів постанови Кабінету Міністрів України №298 від 17.03.2011, розпорядники (одержувачі) бюджетних коштів (тобто, позивач за первісним позовом) можуть передбачити попередню оплату в разі закупівлі лікарських засобів, медичних виробів - на строк не більше 12 місяців.

Як вбачається із матеріалів справи, постачальником були порушені строки поставки продукції, за яку замовником було здійснено попередню оплату у розмірі 100% бюджетних коштів. Враховуючи, що в такому разі попередня оплата мала бути повернута до державного бюджету, ТОВ «Євромедтехніка» і звернулося з листом №08/06 від 24.06.2024 про продовження строку попередньої оплати.

Тобто, як зазначає представник позивача за первісним позовом, укладення між сторонами додаткової угоди №2 від 24.06.2024 було спрямовано виключно не те, щоб грошові кошти, перераховані 29.11.2023 ДП «Медичні закупівлі України» в якості попередньої оплати, залишилися на рахунках відповідача.

Відтак, суд вважає доведеним факт того, що, поставивши товар замовникові згідно видаткових накладних 30.07.2024 та 07.08.2024, відповідачем було допущено порушення умов Договору в частині своєчасної поставки передбаченого умовами Договору товару.

В свою чергу, умови додаткової угоди №2 від 24.06.2024 не містять жодних посилань на досягнення сторонами згоди саме в частині продовження строків поставки товару, тобто щодо строків виконання зобов`язання постачальником.

Внесення 24.06.2024 змін до Договору в частині строків попередньої оплати не змінює строк поставки товару, який сторонами додатковою угодою №1 від 31.05.2024 було погоджено до 24.06.2024, оскільки стосується виключно обов`язку позивача як замовника сплатити вартість замовленого товару.

Більш того, позивачем було здійснено попередню оплату за Договором у розмірі 6 978 177,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №5686 від 29.11.2023.

Тобто, до моменту укладення додаткової угоди №2 від 24.06.2024, зобов`язання замовника з внесення попередньої оплати припинилося шляхом його повного виконання, а подальше укладення додаткової угоди №2 від 24.06.2024, як було встановлено судом раніше, було зумовлено виключно із необхідності залишення таких коштів на рахунку відповідача.

У відповідності до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, є зобов`язанням.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Проте, як зазначено позивачем в позовній заяві та встановлено судом за змістом видаткових накладних, наявних в матеріалах справи, відповідачем допущено порушення умов Договору в частині своєчасної поставки передбаченого умовами Договору товару.

Сторонами у Договорі (п. 8.2) погоджено, що у разі порушення строку поставки, непередачу (несвоєчасну передачу, повернення з підстав, встановлених Договором) продукції, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від ціни продукції, строк поставки якої порушено, за кожний день прострочення або ціни не переданої (несвоєчасно переданої, повернутої) продукції, за кожний день затримки передачі; пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за Договором, включаючи день виконання такого зобов`язання; за порушення строку поставки продукції понад 30 (тридцять) календарних днів додатково сплачується штраф у розмірі 7% від ціни продукції, строк поставки якої порушено

Суд зазначає, що згідно приписів частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання (частина 2 статті 216 Господарського кодексу України).

Відповідно до положень частин 1, 4 статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності (стаття 218 Господарського кодексу України).

Так, виходячи з положень частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з пунктом 1 статті 546, статті 547 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина 1 статті 548 Цивільного кодексу України).

У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

При цьому, оскільки відповідачем допущено прострочення виконання негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товару, факт якого належним чином підтверджується матеріалами справи, суд приходить до висновку, що передбачений умовами Договору розмір штрафних санкцій узгоджується з приписами чинного законодавства України та, відповідно, про правомірність застосування позивачем передбаченої пунктом 8.2 Договору пені і штрафу та наявність правових підстав для нарахування відповідачеві відповідних штрафних санкцій за прострочення виконання договірних зобов`язань.

Суд також зазначає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17, від 02.04.2019 у справі № 917/194/18, від 02.04.2019 у справі № 917/194/18).

Правова позиція щодо можливості застосування пені та штрафу за порушення будь - яких господарських зобов`язань, а не тільки за невиконання грошового зобов`язання, викладена в постанові Верхового Суду від 19.09.2019 у справі № 904/5770/18, від 17.09.2020 у справі №922/3548/19.

Враховуючи вищевикладене та у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань зі своєчасної поставки товару за Договором, позивачем правомірно нараховано та пред`явлено до стягнення згідно пункту 8.2 Договору пеню в розмірі 488 472, 39 грн. за порушення строку поставки товару з 25.06.2024 по 07.08.2024 та 7% штрафу за поставлення товару із простроченням понад 30 днів, що складає 488 472,39 грн., а відтак первісні позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу і пені, то слід зазначити таке.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом наведених норм зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе її зменшення.

Тобто, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

При цьому, вирішуючи таке питання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, ступеню виконання зобов`язання, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

Клопотання відповідача мотивовано тим, що у останнього внаслідок додаткових обов`язків зі сплати ПДВ та внаслідок курсової різниці від виконання Договору перед позивачем наявні збитки, а стягнення штрафу та пені призведе до завдання додаткових збитків Товариству.

В той же час, відповідно до пунктів 198.3 та 198.6 статті 198 Податкового кодексу України якщо платник податку (постачальник) сплатив ПДВ при імпорті товару, він має право на податковий кредит у відповідному податковому періоді. Це означає, що сума сплаченого ПДВ на митниці зменшує податкові зобов`язання постачальника перед державою. Тобто, постачальник не зазнає реальних втрат через сплату ПДВ, оскільки він має право включити цю суму до податкового кредиту.

Таким чином, в даному випадку відповідач не довів винятковості обставин та наявності умов, що можуть бути підставою для зменшення розміру неустойки.

Щодо позовних вимог ТОВ «Євромедтехніка» за зустрічним позовом.

Згідно зі ст. 637 Цивільного кодексу України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 ЦК України цього Кодексу. У разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови.

Стаття 213 Цивільного кодексу України визначає тлумачення змісту правочину.

Так, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами).

На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими ч. 3 цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

У частинах 3 та 4 ст. 213 Цивільного кодексу України визначені загальні способи, що мають застосовуватися для тлумачення на трьох його рівнях:

Перший рівень тлумачення - за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів (абз. 1 ч. 3 ст. 213 Цивільного кодексу України).

Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали під час вчинення правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні (абз. 2 ч. 3 ст. 213 Цивільного кодексу України).

Третім рівнем тлумачення (за безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше у правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення (ч. 4 ст. 213 Цивільного кодексу України).

Такий висновок Верховного Суду міститься у постановах від 11.11.2020 у справі №753/11009/19, від 18.03.2021 у справі №910/9525/19 та від 12.05.2022 у справі №756/15123/18.

У постанові від 25.07.2018 у справі №317/39/17 Верховний Суд сформулював такий правовий висновок: підставою для тлумачення судом угоди є наявність спору між сторонами щодо її змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змогу з`ясувати дійсним зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір, тлумачення не може створювати, а лише роз`яснює існуючі умови угоди. Тобто, суд може постановити рішення про тлумачення змісту договору без зміни його умов. При цьому, зважаючи на те, що метою тлумачення правочину є з`ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов`язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину; з огляду на викладене, тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені ст. 213 ЦК України, тобто, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

Підставою для тлумачення судом угоди є наявність спору між сторонами угоди щодо її змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змогу з`ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір. Тлумачення не може створювати, а лише роз`яснює існуючі умови угоди.

Тобто, у розумінні наведених приписів, на вимогу однієї або двох сторін договору суд може постановити рішення про тлумачення змісту цього договору без зміни його умов. При цьому, зважаючи на те, що метою тлумачення правочину є з`ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов`язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов.

При цьому, зважаючи на те, що метою тлумачення правочину є з`ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов`язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду: від 14 лютого 2018 року в справі № 925/106/17, від 5 лютого 2020 року в справі № 910/15161/18, від 18 березня 2021 року в справі № 910/9525/19 та від 19 грудня 2023 року в справі № 925/1205/22.

Разом із цим, ТОВ «Євромедтехніка» просить надати тлумачення договору, який протягом тривалого часу виконувався сторонами і на час звернення позивача до суду з даним позовом є виконаним, у тому числі за зобов`язаннями з поставки обумовленої продукції та її повної оплати. Натоміть, тлумачення договору можливе лише до початку виконання сторонами його умов.

Крім того, відповідно до пункту 10.1. договору та пункту 7 специфікації (з урахуванням внесених до них додатковою угодою №2 змін), строк дії вказаного правочину закінчився 14 вересня 2024 року. Разом із цим, даний позов ТОВ «Євромедтехніка» подало до суду лише у січні 2025 року.

Судом також встановлено, що у тексті додаткової угоди №2 від 24.06.2024 до укладеного між сторонами договору, зокрема, у частині внесення змін до абзацу 2 пункту 3.4 вказаного правочину, відсутні будь-які формулювання, які б ускладнювали виконання позивачем зобов`язань за договором.

Зокрема, вказаним положенням спірної додаткової угоди сторони чітко визначили, що внесені зміни стосуються виключно строку внесення відповідачем попередньої оплати. Зазначене підтверджується також пунктами 1.2 та 1.3 спірної додаткової угоди, у яких сторони прямо вказали, що інші умови договору залишаються незмінними і сторони підтверджують свої зобов`язання за ними, у тому числі щодо зобов`язань позивача з оплати штрафних санкцій у разі порушення строку поставки обумовленої продукції.

Крім того, у пункті 1.3 вказаної додаткової угоди позивач засвідчив факт обізнаності й розуміння усіх її умов і положень.

Судом також враховано й те, що порядок внесення змін до договору в частині строку поставки товару чітко врегульований пунктами 4.2 та 10.3 договору, а саме: виключно за взаємною згодою сторін шляхом укладання додаткової угоди. Автоматичне продовження строку поставки товару в залежності від продовження строку внесення попередньої плати за товар спірним правочином не передбачено.

При цьому, жодним пунктом договору та специфікації (з урахуванням внесених до них змін додатковими угодами №1 та №2) не встановлено право позивача на зупинення (відстрочення) поставки товару в зв`язку з простроченням ДП «Медичні закупівлі України» зустрічного зобов`язання з попередньої оплати.

У свою чергу, за загальним правилом частини 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Разом із цим, як вже зазначалося судом, у даній справі відповідач здійснив повну оплату товару ще 29.11.2023, тобто, до моменту поставки позивачем товару та укладання додаткових угод до договору.

Оскільки спірна продукція за договором була повністю оплачена відповідачем і вподальшому поставлена позивачем, суд дійшов висновку про те, що заявлений ТОВ «Євромедтехніка» позов направлений не на тлумачення, як спосіб можливості виконання сторонами умов спірного правочину, а фактично на встановлення нових умов (прав та обов`язків сторін), зокрема, з метою уникнення передбаченої договором відповідальності за порушення строків виконання обумовлених ним зобов`язань.

У свою чергу, тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України. Тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. Відповідно, тлумачення може тільки роз`яснювати вже існуючі умови угоди і не може створювати нові зобов`язання за нею.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 2 лютого 2023 року в справі № 910/9525/19.

Враховуючи вищевикладене, а також встановлені у даній справі обставини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для тлумачення умови додаткової угоди №2 від 24.06.2024 до укладеного між сторонами договору в частині змін до абзаца 2 пункту 3.4 вказаного правочину, в порядку статті 213 ЦК України та у спосіб, вказаний ТОВ «Євромедтехніка».

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 ЦК України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені положеннями статті 16 ЦК України та статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Спосіб захисту порушеного права обумовлюється нормою матеріального права, яка регулює ті чи інші правовідносини між сторонами спору. Отже, позивач, формулюючи позовні вимоги, повинен відштовхуватись від тих наданих йому законом прав, які були об`єктивно порушені відповідачем і позов повинен бути направлений на припинення цих правопорушень та на відновлення порушеного права.

Таким чином, право вибору способу захисту порушеного права належить позивачу, а суд наділений компетенцією перевірити відповідність обраного способу захисту змісту порушеного права. При цьому, обраний спосіб захисту не лише повинен бути встановлений договором або законом, але і бути ефективним, таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Виходячи з приписів статті 4 ГПК України, статей 15, 16 ЦК України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності), зокрема, таких умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність, ефективність обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Отже, оскільки тлумачення не може створювати нових, а лише роз`яснює існуючи між сторонами умови угоди; тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов; тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, встановлені судами обставини виключають необхідність застосування до спірних правовідносин статті 213 ЦК України в аспекті тлумачення змісту того правочину (його пункту), який тривалий час виконувався його сторонами.

Згідно з послідовною і сталою правовою позицією Верховного Суду відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу чи невідповідність обраного позивачем способу захисту способам, визначеним законодавством, є самостійною і достатньою підставою для відмови в позові (повністю або частково). Близька за змістом правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03.02.2022 зі справи № 905/730/20, від 22.12.2022 зі справи № 910/9215/21.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що зустрічні позовні вимоги ТОВ «Євромедтехніка» до ДП «Медичні закупівлі України» про тлумачення умов договору є необґрунтованими, недоведеними та не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ст.129 ГПК України, відповідно до яких, витрати по сплаті судового збору як за первісним, так і за зустрічним позовом покладаються на ТОВ «Євромедтехніка».

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Первісні позовні вимоги Державного підприємства "Медичні закупівлі України" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євромедтехніка" (04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, 12, ) на користь Державного підприємства "Медичні закупівлі України" (01001, м. Київ, Кловський узвіз, 7; ) пеню у розмірі 251 238 (двісті п`ятдесят одна тисячі двісті тридцять вісім) грн. 72 коп. та штраф у розмірі 488 472 (чотириста вісімдесят вісім тисяч чотириста сімдесят дві) грн. 39 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євромедтехніка" (04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, 12, ) на користь Державного підприємства "Медичні закупівлі України" (01001, м. Київ, Кловський узвіз, 7; ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 11 095 (одинадцять тисяч дев`яносто п`ять) грн. 67 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

5. У задоволенні зустрічних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Євромедтехніка" відмовити повністю.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 19.05.2025.

Повний текст рішення, з урахуванням ст. 116 ГПУ України та перебування судді Блажівської О.Є в період з 12.05.2025 по 16.05.2025 у відпустці, складено та підписано 19.05.2025.

Суддя Оксана БЛАЖІВСЬКА