ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року

м. Київ

cправа № 5002-29/5061-2010

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бакуліна С.В. - головуючий, Кібенко О.Р., Студенець В.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк"

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.03.2025 (головуючий суддя - Ярош А.І., судді: Діброва Г.І., Принцевська Н.М.) та ухвалу Господарського суду Одеської області від 19.12.2024 (суддя Нікітенко С.В.) про відмову у видачі дубліката наказу

у справі №5002-29/5061-2010

за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк"

до фізичної особи-підприємця Пишної Любові Федорівни

про стягнення 39 526,86 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст обставин справи та оскаржуваних судових рішень

1. У провадженні Господарського суду Автономної Республіки Крим перебувала справа №5002-29/5061-2010 за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" (далі також Банк) до фізичної особи-підприємця Пишної Любові Федорівни (далі також ФОП Пишна Л.Ф.) про стягнення заборгованості за договором оренди від 01.04.2010.

2. Господарський суд Автономної Республіки Крим рішенням від 09.12.2010 позовні вимоги Банку задовольнив, стягнув з ФОП Пишної Л.Ф. на користь Банку заборгованість у розмірі 39 353,22 грн; 3% річних у розмірі 173,61 грн; державне мито у сумі 395,26 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 236,00 грн.

3. Севастопольський апеляційний господарський суд постановою від 23.02.2011 апеляційну скаргу ФОП Пишної Л.Ф. залишив без задоволення, рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 09.12.2010 у справі № 5002-29/5061-2010 залишив без змін.

4. Надалі Банк отримав судовий наказ та пред`явив до виконання. 22.03.2024 листом Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Відділ) №5620/04.1-19 повідомлено, що згідно з інформацією з автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні у ВДВС Сакського міськрайонного управління юстиції зареєстровано виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання наказу №5002-29/5061-2010 про стягнення з Пишної Л.Ф. на користь АБ "Укргазбанк" 40 158,09 грн, яке 29.12.2011 закінчено на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції на час прийняття рішення), інших виконавчих проваджень не знайдено.

5. 28.08.2024 Банк звернувся до Господарського суду Одеської області із заявою про відновлення судового провадження, в якій заявник просив суд частково відновити втрачене судове провадження Господарського суду Автономної Республіки Крим у справі №5002-29/5061-2010 за позовом Банку до ФОП Пишної Л.Ф. про стягнення заборгованості за договором оренди від 01.04.2010 в частині відновлення тексту рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 09.12.2010, яке залишено без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 23.02.2011 у вказаній справі.

6. Господарський суд Одеської області ухвалою від 30.09.2024 заяву Банку про відновлення судового провадження за вх. №3870/24 від 28.08.2024 у справі №5002-29/5061-2010 задовольнив. Відновив втрачене судове провадження в частині рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 09.12.2010, яке залишено без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 23.02.2011, у справі №5002-29/5061-2010 про стягнення з фізичної особи-підприємця ФОП Пишної Л.Ф. на користь Банку заборгованості у розмірі 39 353,22 грн, 3% річних у розмірі 173,61 грн, державного мита у сумі 395,26 грн та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 236,00 грн.

7. 10.12.2024 до Господарського суду Одеської області від Банку надійшла заява (вх. №2-1873/24 від 10.12.2024) про видачу дубліката судового наказу у справі №5002-29/5061-2010, в якій заявник просить суд видати дублікат судового наказу по справі №5002-29/5061-2010 за позовом Банку до ФОП Пишної Л.Ф. про стягнення заборгованості за договором оренди від 01.04.2010 у розмірі 39 353,22 грн, 3% річних у розмірі 173,61 грн, державного мита у сумі 395,26 грн та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 236,00 грн.

8. В обґрунтування заяви про видачу дубліката виконавчого документа позивач зазначає, що в результаті тимчасової окупації Автономної Республіки Крим та м. Севастополя російською федерацією, республіканська дирекція Банку в АР Крим була змушена припинити свою роботу, матеріально-технічна база та всі документації республіканської дирекції Банку, а також всі документи банку по вказаній справі залишились в приміщенні дирекції, доступу до власних документів по вказаній справі заявник до теперішнього часу не має.

9. На теперішній час рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 09.12.2010 у справі №5002-29/5061-2010 не виконано, чим порушуються права Банку, передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і статті 1 Першого протоколу до неї.

10. Господарський суд Одеської області ухвалою від 19.12.2024 у справі №5002-29/5061-2010 у задоволенні заяви Банку про видачу дубліката судового наказу у справі №5002-29/5061-2010 відмовив.

11. Південно-західний апеляційний господарський суд постановою від 12.03.2025 ухвалу Господарського суду Одеської області від 19.12.2024 у справі №5002-29/5061-2010 залишив без змін.

12. Судові рішення про відмову у видачі дублікату наказу мотивовані тим, що дублікат наказу має повністю відтворювати втрачений наказ, у тому числі містити дату його видачі. Проте, у заяві Банку про видачу дубліката судового наказу у справі №5002-29/5061-2010 та додатків до неї, відсутні відомості про дату видачі наказу на виконання рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 09.12.2010 у справі №5002-29/5061-2010. З відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень та є відкритими, неможливо встановити дату видачі наказу на виконання рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 09.12.2010 по справі №5002-29/5061-2010. Оскільки чинним законодавством України не передбачена можливість видачі дубліката виконавчого документа без зазначення дати його видачі, суди дійшли висновків про відмову у задоволенні заяви Банку про видачу дубліката судового наказу у справі №5002-29/5061-2010.

13. При цьому апеляційний суд в обґрунтування зазначених висновків послався на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 06.09.2024 у справі №908/1416/21, від 06.09.2024 у справі №908/2199/18 та від 28.02.2024 у справі №927/994/21.

14. Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу.

15. Банк звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить: (1)скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 19.12.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.03.2025 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву Банку про видачу дублікату судового наказу у справі №5002-29/5061-2010 за позовом Банку до ФОП Пишної Л.Ф. про стягнення заборгованості за договором оренди від 01.04.2010 у розмірі 39 353,22 грн; 3% річних у розмірі 173,61 грн; державного мита у сумі 395,26 грн та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 236,00 грн; (2) вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

16. Зі змісту касаційної скарги вбачається, що скаржник підставою касаційного оскарження вказує неправильне застосування норм матеріального права, а також зазначає про необхідність відступити від висновків Верховного Суду, викладених в постановах від 06.09.2024 у справі №908/1416/21, від 06.09.2024 у справі №908/2199/18 та від 28.02.2024 у справі №927/994/21. Скаржник вважає, що на даний час відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, з огляду на специфіку фактичних обставин даної справи, а саме, що єдиною підставою для відмови у видачі дубліката судового наказу є відсутність у стягувача інформації щодо дати видачі судового наказу.

17. Позиція Верховного Суду

18. Згідно з частиною першою статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

19. Згідно зі статтею 326 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

20. Схожі положення містила стаття 115 ГПК в редакції до 15.12.2017, чинній на момент ухвалення судового рішення у цій справі та видачі на його виконання наказу суду.

21. Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Наказ суду є виконавчим документом (частини перша, друга статті 327 ГПК). Аналогічні положення були передбачені статтею 116 ГПК в редакції до 15.12.2017, чинній на момент набрання законної сили судовим рішенням у цій справі та видачі на його виконання наказу суду.

22. Згідно з частиною третьою статті 3 ГПК судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

23. Порядок вирішення питання щодо видачі дубліката виконавчого документа (наказу суду) до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів визначено підпунктом 19.4 пункту 19 розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК.

24. Відповідно до підпункту 19.4 пункту 19 розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

25. Отже, положення законодавства пов`язують видачу дубліката виконавчого документа лише з двома умовами: 1) втрата виконавчого документа; 2) звернення заявника до суду із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 10.09.2018 у справі №5011-58/9614-2012, від 21.01.2019 у справі №916/215/15-г).

26. Будь-яких інших вимог для отримання дублікату, зокрема, доведення заявником дати видачі документу, чи вказання заявником інших відомостей, які у ньому зазначались, положення ГПК не містять. Установлення інформації, що була вказана в оригіналі судового наказу, є функціями суду, а не обов`язком заявника, який втратив такий виконавчий документ.

27. Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, в обґрунтування своїх висновків суд апеляційної інстанції послався на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 06.09.2024 у справі №908/1416/21, від 06.09.2024 у справі №908/2199/18 та від 28.02.2024 у справі №927/994/21, відповідно до якої: "Приписи Господарського процесуального кодексу України не надають суду право відмовити у задоволенні заяви про видачу дубліката наказу з мотивів її необґрунтованості та не зобов`язує стягувача наводити причини втрати наказу. За умови встановлення факту невиконання судового рішення видача дубліката наказу не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов`язань, оскільки дублікат наказу має повністю відтворювати втрачений наказ, у тому числі містити дату його видачі. Натомість відсутність наказу у стягувача унеможливлює виконання рішення суду та порушує його права.".

28. Втім, пославшись на вказаний висновок, суд апеляційної інстанції здійснив його неправильне тлумачення, оскільки наведена правова позиція не підтверджує, а спростовує висновки апеляційного суду.

29. Так, Верховний Суд у постановах від 06.09.2024 у справі №908/1416/21 та від 06.09.2024 у справі №908/2199/18 виходив з того, що оригінал виконавчого документа був направлений на адресу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), до суду не повертався. Заявник (позивач) до заяви про видачу дубліката ухвали не надав доказів про повернення йому органом виконання рішень виконавчого документа.

30. Попри твердження заявника, що виконавчий документ йому повернутий органом виконання і зберігався у відокремленому підрозділі, доказів такого повернення не надав, проте для підтвердження відповідної інформації мав змогу звернутися до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), що розташований у місті Запоріжжі, та в якому перебували на виконанні як наказ, так і ухвала суду в цій справі, тобто на підконтрольній Україні території.

31. З огляду на зазначені обставини Верховний Суд зазначив, що оскільки позивач не надав доказів відсутності виконавчого документа не тільки у стягувача, а й у органу виконавчої служби, за наведених обставин суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого документу, оскільки підстави для видачі такого дубліката відсутні.

32. Тобто, у справі №908/1416/21 та у справі №908/2199/18 відмова у видачі дубліката виконавчого документа була обґрунтована недоведеністю заявником факту втрати виконавчого документа, а не неможливістю видачі дубліката виконавчого документа без зазначення дати його видачі. Водночас, у вказаних справах Верховний Суд наголосив на неприпустимості відмови у видачі дубліката виконавчого документа з підстав, які не пов`язані з фактом його втрати та/або пропуском строку звернення заявника із такою заявою.

33. Верховний Суд у постанові від 28.02.2024 у справі №927/994/21, зокрема, зазначив, що основними критеріями для задоволення заяви про видачу дубліката виконавчого документа є: втрата виконавчого документа (загублення, викрадення, знищення, істотне пошкодження, вилучення у виконавця або стягувача, що унеможливлює його виконання, тощо) та звернення до суду із заявою до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

34. З огляду на вказані обставини, Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для видачі дубліката виконавчого документа, які встановили обставини доведення заявником факту втрати виконавчого документа, а також звернення з відповідною заявою протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

35. Отже, суд апеляційної інстанції помилково послався на вказані правові позиції Верховного Суду, оскільки такі не підтверджують зроблених апеляційним судом висновків.

36. Ураховуючи викладене колегія суддів вважає помилковими висновки судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні заяви Банку про видачу дубліката судового наказу у справі №5002-29/5061-2010 з підстав неможливості суду встановити дату видачі вказаного наказу, однак коли у суду була наявна уся інша інформація, яка необхідна для видачі виконавчого документа, передбачена статтею 4 Закону України "Про виконавче провадження".

37. При цьому колегія суддів враховує, що положення статті 4 Закону "Про виконавче провадження" хоча і встановлюють необхідність зазначення інформації про дату видачі виконавчого документа, однак така інформація не є вирішальною для можливості виконання судового наказу та для встановлення обставин чи дотримався заявник строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, адже такий строк для виконання судових рішень, як за Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII, так і за Законом України "Про виконавче провадження" від 21.06.1999 №606-XIV, починає свій перебіг в залежності від дати набрання рішенням законної сили, а не дати видачі судового наказу. Відповідно, неможливість встановлення судом інформації щодо дати видачі наказу не впливає на можливість оцінки судом дотримання принципу правової визначеності шляхом перевірки обставин чи дотримався заявник строку пред`явлення наказу до виконання.

38. Неможливість суду встановити дату видачі наказу не може обмежувати гарантоване Конвенцією право доступу до суду, тому за вказаних обставин, дублікат судового наказу може бути виданий і без зазначення дати видачі оригіналу стягувачу з відміткою про неможливість встановити дату видачі оригіналу наказу.

39. Невиконання державою винесеного на користь підприємства-заявника рішення становить порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі "Силенок і Техносервіс-плюс проти України" від 09.12.2010).

40. Отже, основною ідеєю (аксіомою) права на судовий захист (права на суд) є не лише прийняття судом рішення про захист прав та інтересів особи, а й виконання зазначеного судового рішення, яке в країні, що поважає верховенство права, не може залишатися невиконаним та є складовою (невід`ємною) частиною судового розгляду, оскільки без цієї стадії сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс і саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи. При цьому на державу в особі її органів влади покладається забезпечення реалізації зазначеного права.

41. У пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.06.2009 №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання; обов`язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя; виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

42. Виконання судового рішення згідно з Рішенням Конституційного Суду України N5-рп/2013 від 26.06.2013 у справі №1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

43. У рішенні по справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece) від 19.03.1997, заява N 18357/91, п. 40 зазначається, що "…право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6".

44. Таким чином право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

45. У пункті 51 "пілотного" рішення ЄСПЛ у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" від 15.10.2009 зазначено таке: "Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греці" (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997, пункт 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V)".

46. Згідно з пунктом 52 рішення ЄСПЛ у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" від 15.10.2009: "У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (див., серед інших джерел, згадане вище рішення у справі Войтенка, п. 53)".

47. З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що у судів попередніх інстанцій були відсутні підстави для відмови у задоволенні поданої Банком заяви про видачу дубліката судового наказу з підстав, з якими приписи ГПК не пов`язують можливість відмови у її задоволенні та за обставин, коли така відмова могла порушити гарантоване Конвенцією право Банку на судовий захист.

48. Разом з цим, визначені підпунктом 19.4 пункту 19 розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК підстави видачі дубліката судового наказу належним чином не були досліджені судами. Суд першої інстанції взагалі не аналізував питання дотримання строку звернення стягувача із заявою про видачу дубліката наказу, тоді як суд апеляційної інстанції хоча і зазначив, що не заперечує факт вчасного подання Банком заяви, однак не навів жодних обставин справи та обґрунтувань в підтвердження такого висновку. Суди не з`ясували за яких обставин та ким був втрачений виконавчий документ, чи переривався строк пред`явлення наказу до виконання тощо.

49. Ураховуючи викладене вище колегія суддів доходить висновку, що оскаржувані судові акти підлягають скасуванню, а справа №5002-29/5061-2010 за заявою Банку про видачу дубліката судового наказу - направленню на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги та розподіл судових витрат.

46. Згідно з нормами пункту 2 частини першої статті 308 ГПК суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

47. За змістом частини третьої статті 310 ГПК підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

49. Ураховуючи викладене вище, касаційна скарга Банку підлягає частковому задоволенню, оскаржувані судові рішення - скасуванню із переданням справи за заявою Банку про видачу дубліката наказу на новий розгляд до суду першої інстанції.

50. З огляду на направлення справи за заявою Банку на новий розгляд судові витрати, понесені скаржником у зв`язку з розглядом заяви у суді касаційної інстанції, підлягають розподілу за результатами нового розгляду справи за заявою Банку.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 ГПК, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" задовольнити частково.

2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.03.2025 та ухвалу Господарського суду Одеської області від 19.12.2024 про відмову у видачі дубліката наказу у справі №5002-29/5061-2010 скасувати.

3. Справу №5002-29/5061-2010 за заявою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" про видачу дубліката судового наказу передати на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Бакуліна

Судді О.Р. Кібенко

В.І. Студенець