ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2025 р. Справа№ 910/7653/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Демидової А.М.

Владимиренко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників:

від позивача: Каблучко Д. О.

від відповідача: Дрегуляс О. Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Акціонерного товариства "Догуш Іншаат ве Тіджарет Анонім Шіркеті" в особі Представництва "Догуш Іншаат ве Тіджарет Анонім Шіркеті"

на рішення господарського суду міста Києва від 29.10.2024 (рішення складено та підписано 29.10.2024)

у справі № 910/7653/24 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МАГНИТТОРГ"

до АТ "Догуш Іншаат ве Тіджарет Анонім Шіркеті" в особі Представництва "Догуш Іншаат ве Тіджарет Анонім Шіркеті"

про стягнення 424 308,85 грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

В червні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "МАГНИТТОРГ" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до АТ "Догуш Іншаат ве Тіджарет Анонім Шіркеті" в особі Представництва "Догуш Іншаат ве Тіджарет Анонім Шіркеті" про стягнення 424 308,85 грн, з яких: 106 307,37 грн пені, 280 979,65 грн інфляційних нарахувань, 37 021,83 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем свого зобов`язання за договором поставки № 17112021/1 від 13.12.2021 в частині повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням господарського суду міста Києва від 29.10.2024 у справі № 910/7653/24 позов задоволено частково та стягнуто з Акціонерного товариства "Догуш Іншаат ве Тіджарет Анонім Шіркеті" в особі Представництва "Догуш Іншаат ве Тіджарет Анонім Шіркеті" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МАГНИТТОРГ" 102 359 грн 96 коп пені, 35 625 грн 65 коп 3% річних, 280 979 грн 65 коп інфляційних втрат та 6 284 грн 48 коп витрат по сплаті судового збору. У решті позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що наявними матеріалами справи підтверджується та відповідачем не заперечується факт несвоєчасного виконання ним взятого на себе грошового зобов`язання з оплати поставленого товару за кожною з видаткових накладних.

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва від 29.10.2024 у справі № 910/7653/24, АТ "Догуш Іншаат ве Тіджарет Анонім Шіркеті" в особі Представництва "Догуш Іншаат ве Тіджарет Анонім Шіркеті" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить його скасувати в частині стягнення пені в сумі 102359,96 грн як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 617, 618 ЦК України, ст. 218 ГК України.

Зокрема, скаржник зазначає про наявність форс-мажорної обставини, у зв`язку з чим відповідач звільняється від відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Позивач вже звертався до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором, а також цих же сум пені, інфляційних втрат та 3% річних. Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.06.2023 у справі № 910/8223/23 позовну заяву повернуто заявнику. У липні 2023 року відповідачем було погашено наявну заборгованість за договором. Відтоді жодних активних дій щодо стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних позивач протягом майже року не вживав. Такою своєю поведінкою позивач фактично дав зрозуміти, що відмовляється від реалізації свого відповідного права, у силу чого останнє слід вважати припиненим. На майбутнє позивач є пов`язаним цим своїм рішенням і не вправі його змінити з огляду на принципи добросовісності та чесної ділової практики. Тому поточні вимоги позивача є виявом вкрай непослідовної поведінки та повинні кваліфікуватися як зловживання правом.

Також скаржник в апеляційній скарзі зазначив, що з метою позбавлення обов`язкового звернення до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП і підготовки пакету документів у період дії введеного воєнного стану, на сайті ТПП України розміщено 28.02.2022 загальний офіційний лист ТПП України щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) (за змістом зразка вказаним нижче). Це надасть можливість за необхідністю роздруковувати відповідне підтвердження всім, кого це стосується. Даний лист, особа, яка порушує свої зобов`язання, у зв`язку із обставинами пов`язаними із військовою агресією російської федерації проти України, в період дії введеного воєнного стану, має право долучати до свого повідомлення про форс-мажорні обставини, які унеможливили виконання зобов`язань за умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів у встановлений термін для можливості обґрунтованого перенесення строків виконання зобов`язань та вирішення спірних питань мирним шляхом.

Як зазначає скаржник в апеляційній скарзі, після настання 24 лютого 2022 року відповідач знаходився під впливом форс-мажорних обставин, це доведено в достатній та належний спосіб, ним було вжито всіх можливих заходів для мінімізації наслідків для позивача, отже неможливість сплатити своєчасно частину заборгованості позивачу сталася не з вини відповідача. На підставі положень статей 218 ГКУ та статей 550 та 617 ЦКУ відповідач має бути звільнений від сплати договірних штрафних санкцій, передбачених пунктом 7.2. договору, з 24 лютого 2022 року (дата початку дії форс-мажорних обставин) до дати фактичного погашення заборгованості. Водночас, суд першої інстанції не проаналізував належним чином надані письмові докази, що характеризують особливості господарської діяльності відповідача, не взяв до уваги правозастосовну практику Верховного Суду щодо критеріїв визначення та констатації наявності обставин форс-мажору. За таких умов висновок суду першої інстанції щодо неможливості для відповідача посилатись на положення статей 218 ГКУ та 617 ЦКУ, як підстави для звільнення від відповідальності є помилковими.

Відповідач подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а судове рішення - без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції при нарахуванні пені було чітко дотримано норм матеріального права.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та явка представників сторін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2025 (колегія суддів у складі: головуючої Ходаківської І. П., суддів Демидової А. М., Владимиренко С.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Догуш Іншаат ве Тіджарет Анонім Шіркеті" в особі Представництва "Догуш Іншаат ве Тіджарет Анонім Шіркеті" на рішення господарського суду міста Києва від 29.10.2024 у справі № 910/7653/24 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 09.04.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.04.2025 розгляд справи відкладено на 07.05.2025 та продовжено строк її розгляду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2025 за клопотанням представника Товариства з обмеженою відповідальністю "МАГНИТТОРГ" розгляд справи постановлено здійснювати в режимі відеоконференції.

Присутня у судовому засіданні 07.05.2025 представниця відповідача підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити.

Присутній у судовому засіданні 07.05.2025 (у режимі відеоконференції) представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, відповідно до умов договору поставки від 13.12.2021 № 17112021/1, укладеного між Представництвом "Догуш Іншаат ве Тіджарет Анонім Шіркеті", яке діє від імені АТ "Догуш Іншаат ве Тіджарет Анонім Шіркеті" та ТОВ "МАГНИТТОРГ", останнє взяло на себе зобов`язання передати (поставити) у зумовлені строки (строк) відповідачу як покупцю товар, а покупець - прийняти вказаний товар (товари) і оплатити його вартість.

Додатком від 13.12.2021 № 2 до договору погоджено номенклатуру, кількість та ціну товару, котрий є предметом поставки за цим договором, загальною вартістю 2 250 000,00 грн.

Згідно з 4 додатку № 2 до договору поставка товару відбувається партіями в залежності від кількості, доступної на складі постачальника.

В п. 2.2 договору визначено, що право власності на поставлені товари переходить до покупця в момент отримання товару від постачальника за видатковою накладною.

Пунктом п. 6.1 договору (в редакції додатку № 1 до договору від 13.12.2021) встановлено, що оплата здійснюється покупцем у наступному порядку:

- аванс у розмірі 2% - 45 000,00 грн, покупець повинен сплатити протягом 3 днів з моменту підписання договору;

- платіж у розмірі 98% - 2 205 000,00 грн, покупець повинен сплатити протягом 20 календарних днів з моменту сплати авансу, але не пізніше 14 календарних днів з дати отримання товару та підписання видаткової накладної.

В п. 6.3 договору передбачено, що при наявності заборгованості покупця перед постачальником кошти, що постачальник отримує від покупця в оплату товарів, одержаних за цим договором, зараховуються в погашення заборгованості, що виникла найпершою в хронологічному порядку.

Згідно з п. 7.2 договору за прострочення оплати покупець оплачує постачальнику неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення та 1% від суми несвоєчасно здійсненої оплати за кожен день прострочення платежу.

У п. 8.5 договору передбачено, що достатнім доказом дії форс-мажорних обставин і їх тривалості є документ, виданий відповідною Торгово-промисловою Палатою.

Відповідно до п. 9.1 договору останній вступає в дію з дати його укладання сторонами і діє до 31.12.2021, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Пунктом 9.4 договору визначено, що у випадку, якщо жодна із сторін не надіслала іншій стороні пропозицію щодо розірвання договору до терміну його закінчення, він вважається автоматично пролонгованим на кожен наступний календарний рік, але не довше ніж до 31.12.2024.

Відповідно до п. 10.3 договору будь-які зміни та додатки до цього договору є його невід`ємними додатками та дійсні за умови, якщо вони укладені в письмовій формі та підписані уповноваженими особами сторін.

На виконання договору позивачем було поставлено відповідачу товар, що підтверджується видатковими накладними, копії яких долучені до матеріалів справи.

Для оплати отриманого товару відповідачу були виставлені відповідні рахунки.

Відповідач, в свою чергу своє зобов`язання з оплати оставленого товару виконав у повному обсязі, однак з порушенням строку, погодженого сторонами у п. 6.1 договору, що і стало підставою для звернення ТОВ "МАГНИТТОРГ" з позовом у даній справі про стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих за прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому, посилаючись на карантин, котрий діяв на всій території України з 12.03.2020 до 30.06.2023 з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVІD-19, спричиненої коронавірусом SARS-Co-V-2, а також введений в Україні з 24.02.2022 правовий режим воєнного стану, котрий триває і до нині, позивач зауважує, що строк позовної давності за заявленою ним вимогою про стягнення пені у силу прямої вказівки чинного законодавства не є пропущеним.

Відповідач, заперечуючи проти позову в частині стягнення пені та частково 3% річних, зазначив, що ТОВ "МАГНИТТОРГ" неправильно визначено початкові дати періодів нарахування 3% річних, не враховано зміст п. 6.1 договору в редакції додатку № 1 до договору від 13.12.2021 щодо строку оплати товару; нарахування пені може здійснюватись за період лише до 24.02.2022, тобто до початку повномасштабного воєнного вторгнення рф на територію України, адже у силу останнього, як форс-мажорної обставини, відповідач звільняється від відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Спеціальна позовна давність до вимоги про стягнення пені на момент звернення позивача до суду з даним позовом спливла, що є самостійною підставою для відмови у позові у відповідній частині.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (частина шоста статті 265 ГК України).

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (частина перша статті 656 ЦК України).

Згідно з положеннями частини першої статті 662 та статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Положеннями абзацу першого частини першої статті 693 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. Наведені правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 09.08.2022 у справі № 902/1038/21, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору позивачем поставлено, а відповідачем - прийнято товар за видатковими накладними № 1718 від 16.12.2021 на суму 1 351 540,00 грн, № 1745 від 17.12.2021 на суму 143 770,00 грн, № 1723 від 21.12.2021 на суму 109 825,00 грн, № 1746 від 29.12.2021 на суму 38 500,00 грн, № 20 від 13.01.2022 на суму 246 000,00 грн, № 67 від 25.01.2022 на суму 267490,00 грн.

Судом обґрунтовано встановлено, що з урахуванням положень п. 6.1 договору в редакції додатку № 1 до договору, останнім днем виконання відповідачем обов`язку з оплати партій отриманого товару було 30.12.2021, 31.12.2021, 04.01.2022, 12.01.2022, 27.01.2022 та 08.02.2022 відповідно.

В той же час, відповідачем оплата товару на суму 1 125 000,00 грн була проведена 04.02.2022 відповідно до платіжної інструкції № 3271 на суму 150 000,00 грн - 01.06.2022 відповідно до платіжної інструкції № 3775 на суму 368 635,00 грн - 30.12.2022 відповідно до платіжної інструкції № 4180, на суму 513 490,00 грн - 24.07.2023 відповідно до платіжної інструкції № 5016.

Отже, матеріалами справи підтверджується та відповідачем не заперечується факт несвоєчасного виконання ним взятого на себе грошового зобов`язання з оплати поставленого товару за кожною з указаних видаткових накладних.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За приписами статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із частиною другою статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За змістом частини шостої статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 7.2 договору погоджено, що за прострочення оплати покупець оплачує постачальнику неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення та 1% від суми несвоєчасно здійсненої оплати за кожен день прострочення платежу.

Згідно із частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на зазначене судом обґрунтовано визначено правомірність нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат, розмір яких вірно перераховано судом.

Щодо посилання скаржника на те, що невиконання зобов`язання з оплати товару сталося у зв`язку з форс-мажорними обставинами, слід зазначити таке.

Відповідно до ч.1 ст. 617 ЦК, ч.2 ст. 218 ГК та ст. 14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством.

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п.38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

Згідно із правовим висновком Верховного Суду у постанові від 14.06.2022 у справі № 922/2394/21 форс-мажорні обставини не мають преюдиціального характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Сам факт введення воєнного стану на території України не є імперативною підставою для звільнення всіх боржників від відповідальності за прострочення виконання зобов`язання за час існування форс-мажорних обставин. У кожному конкретному випадку у конкретних відносинах боржник має довести безпосередній вплив непереборної обставини на можливість виконання ним зобов`язання.

У постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі № 912/750/22 викладено висновок про те, що лист ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 не можна вважати сертифікатом у розумінні статті 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", а також такий лист не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта (відповідача), для якого могли настати певні форс-мажорні обставини.

У постанові від 07.06.2023 у справі № 906/540/22 Верховний Суд зазначив, що: ТПП України листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 засвідчила, що військова агресія російської федерації проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили); вказаний лист ТПП України адресований "Всім кого це стосується", тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні; лист ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без винятку суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.

У постанові від 29.06.2023 у справі № 922/999/22 Верховний Суд виснував, що: лист ТПП України від 28.02.2022, на який посилався скаржник у судах попередніх інстанцій та яким визнано форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, зобов`язання, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. Цей лист не можна вважати сертифікатом у розумінні статті 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні"; наявність сертифіката ТПП України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто ці обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки як таких, але і те що вони були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку; сторона, яка посилається на форс-мажор, має довести причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання; той факт, що ТПП України засвідчила форс-мажорні обставини - військову агресію російської федерації проти України, сам собою не є підставою для звільнення або зменшення відповідальності за невиконання / неналежне виконання договірних зобов`язань.

У постанові від 13.09.2023 у справі № 910/7679/22 Верховний Суд зазначив, що лист ТПП від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 є документом загального інформаційного характеру, цей лист не може вважатися сертифікатом ТПП, виданим відповідно до положень стаття 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", і не є доказом настання форс-мажору (обставин непереборної сили) для певного суб`єкта господарювання у конкретному зобов`язанні. Водночас Верховний Суд звертає увагу, що навіть за відсутності сертифіката ТПП, отриманого в передбаченому законом порядку, сторона не позбавлена можливості доводити наявність форс-мажорних обставин іншими доказами, якщо інше не встановлено законом чи договором.

Колегія зазначає, що вищенаведені висновки Верховного Суду щодо застосування статті 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", зокрема щодо підтвердження наявності форс-мажорних обставин, мають загальний характер та підлягають застосуванню, у тому числі й щодо спірних правовідносин.

Апеляційний господарський суд в даному випадку зважає на те, що відповідачем не доведено належними доказами, що невиконання свого зобов`язання з оплати товару сталось, саме у зв`язку із форс-мажорними обставинами, а також не доведено факту своєчасного повідомлення про це позивача.

Також, колегія суддів враховує, що в пункті 8.5. укладеного сторонами договору передбачено, що достатнім доказом дії форс-мажорних обставин і їх тривалості є документ, виданий відповідною Торгово-промисловою Палатою.

Стосовно посилання на те, що позивач вже звертався з позовом про стягнення заборгованості за спірним договором, яку було повернуто судом, і повторне звернення через майже рік свідчить про як зловживання правом, суд апеляційної інстанції зважає на таке.

Відповідно до частини 1, пункту 2 частини 2 статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема, подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Згідно з частиною 3 статті 43 ГПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Зловживання процесуальними правами - це процесуальне правопорушення, яке характеризується умисними недобросовісними діями учасників господарського процесу (їх представників), що призводять до порушення процесуальних прав інших учасників процесу, з метою перешкоджання господарському судочинству, що є підставою для застосування судом процесуальних санкцій (позбавлення права на процесуальну дію або застосування судом інших негативних юридичних наслідків, передбачених законом).

З врахуванням того, що право на своєчасне отримання оплати за поставлений товар було порушено відповідачем, про що останній не заперечує, в той же час звернення до суду за захистом своїх порушених прав прямо встановлено в ГПК України, суд апеляційної інстанції не вбачає в діях позивача зловживання своїми процесуальними правами.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учаснику справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Судові витрати

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за результатами розгляду апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 123, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Догуш Іншаат ве Тіджарет Анонім Шіркеті" в особі Представництва "Догуш Іншаат ве Тіджарет Анонім Шіркеті" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 29.10.2024 у справі № 910/7653/24 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повна постанова складена 19.05.2025.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді А.М. Демидова

С.В. Владимиренко