ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2025м. ДніпроСправа № 904/512/25

за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "УКРЕНЕРГО", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОНЕЦЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ", м. Дніпро

про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат

Суддя Золотарьова Я.С.

Секретар судового засідання Мошинець Ю.О.

Представники:

від позивача: Бова Я.О.

від позивача: Балдинюк М.Ю.

ПРОЦЕДУРА

Приватне акціонерне товариство Національна енергетична компанія УКРЕНЕРГО звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОНЕЦЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ" і просить суд стягнути заборгованість у розмірі 21 998 094,36 грн, з яких: 3 % річних у розмірі 4 105 272,56 грн, інфляційні втрати у розмірі 17 892 821,80 грн та судовий збір.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 20.02.2025.

18.02.2025 відповідач подав заяву, в якій просив продовжити строк для надання відзиву.

Протокольною ухвалою від 20.02.2025 заяву відповідача про продовження строку для надання відзиву задоволено. Відкладено підготовче засідання на 05.03.2025.

25.02.2025 відповідач подав відзив на позов.

03.03.2025 позивач подав відповідь на відзив.

04.03.2025 відповідач подав заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 05.03.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.03.2025.

24.03.2025 відповідач подав заяву про розстрочення виконання рішення.

У судовому засіданні 25.03.2025 розпочато розгляд справи по суті: заслухано виступи позивача та відповідача.

Протокольною ухвалою від 25.03.2025 відкладено судове засідання на 14.04.2025.

28.03.2025 позивач подав заперечення на заяву про розстрочення.

У судовому засіданні 14.04.2025 продовжено розгляд справи по суті: встановлено обставини справи та досліджено докази, наявні у матеріалах справи.

Протокольною ухвалою від 14.04.2025 відкладено судове засідання на 13.05.2025.

12.05.2025 відповідач подав клопотання про зупинення провадження у справі.

Клопотання обґрунтовано тим, що Великою Палатою Верховного Суду по справі № 903/602/24, розглядається, зокрема, питання відступу від існуючого висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12- 79гс19), в якому йдеться про можливість зменшення за певних умов розміру неустойки, штрафу та відсотків річних, але не інфляційних втрат.

Позивачем заявлена вимога щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОНЕЦЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ" на користь приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО» інфляційних втрат у розмірі 17 892 821,80 грн. Зазначена сума є значною для Відповідача.

Підстава, передбачена пунктом 5 частини 1 статті 227 ГПК України виникає в процесі тоді, коли ухвалення рішення можливо після підтвердження фактів, що мають преюдиційне значення для даної справи, в іншій справі, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Зупинення провадження допускається лише тоді, коли розглядати справу далі неможливо. Ця підстава зупинення застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду. Ця неможливість полягає в тому, що обставини, які є підставою позову або заперечень проти нього, є предметом дослідження в іншій справі і рішення суду у цій справі безпосередньо впливає на вирішення спору.

Відповідач вважає, що оскільки висновки Великої Палатою Верховного Суду по справі № 903/602/24 можуть суттєво вплинути на розгляд даної справи, а саме на можливість значного зменшення інфляційних втрат, керуючись п.7 ч.1 ст.228, п.11 ч.1 ст.229, ст.234 ГПК України, тому наявні підстави для зупинення провадження у справі.

Розглянувши в судовому засіданні 13.05.2025 клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку, об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Згідно частини 3 статті 195 Господарського процесуального кодексу України, провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3-1 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього Кодексу.

У судовому засіданні 13.05.2025 продовжено розгляд справи по суті: під час судових дебатів позивач просив позов задовольнити з підстав, викладених у позові, відповідач просив у позові відмовити, з підстав, викладених у заявах по суті.

У судовому засіданні 13.05.2025 ухвалено судове рішення в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України з оформленням скороченої частини рішення.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача, викладена у позові

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору від 01.01.2024 №0147-02024-ПП про надання послуг з передачі електричної енергії шляхом приєднання відповідача до договору про надання послуг з передачі електричної енергії, умови якого затверджено наказом Національної енергетичної компанії "Укренерго" від 03.10.2023 №549.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.09.2024 по справі № 904/2345/24 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" 197 028 106 грн. 39 коп. - заборгованості, 1 122 330 грн. 10 коп. - 3% річних, 524 144 грн. 53 коп. - інфляційних нарахувань та 830 988 грн. 82 коп. - витрат на сплату судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 04.02.2025 по справі № 904/2345/24 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.09.2024 у справі №904/2345/24 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.09.2024 у справі №904/2345/24 задоволено. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.09.2024 у справі №904/2345/24 в частині відмови у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" щодо стягнення основного боргу в розмірі 3 963 121,86 грн., 3 % річних у розмірі 39 051,43 грн., інфляційних витрат у розмірі 26 642,34 грн скасовано. Прийнято нове рішення. Позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" 202 703 396,69 грн. з яких: сума основної заборгованості - 200 991 228,25 грн., інфляційне збільшення - 550 786,87 грн., 3 % річних - 1 161 381,53 грн.

Позивач зазначає, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.09.2024 по справі № 904/2345/24 не виконано, заборгованість відповідачем не сплачена.

У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивачем на підставі частини другої статті 625 ЦК України нараховані 17 892 821,80 грн - інфляційні втрати; 1 4 105 272,56 грн - 3 % річних.

Позиція відповідача, викладена у відзиві на позов

Відповідач зазначає, що відповідно до абзацу другого п. 11.1 договору під форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) розуміються пожежі, повені, землетруси, стихійні лиха, воєнні дії та інше.

З визначених у п. 11.1. Договору домовленостей сторін Відповідач доходить висновку, що до форс-мажорних обставин може відноситися, зокрема військова агресія російської федерації проти України, яка проводить активні воєнні (бойові) дії, зокрема, на території здійснення господарської діяльності Відповідача (Донецької області).

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні було введено воєнний стан. Указами Президента України строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався. Наразі режим воєнного стану в Україні триває.

28.02.2022 Торгово-промисловою палатою України було ухвалено рішення спростити процедуру засвідчення форс-мажорних обставин.

Так, листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року № 2024/02.0- 7.1., що оприлюднений на офіційному вебсайті за посиланням: https://ucci.org.ua/uploads/files/621cba543cda.pdf, підтверджено військову агресію російської федерації проти України з 24 лютого 2022 року, яка є надзвичайною, невідворотною та об`єктивною обставиною для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форсмажорних обставин (обставин непереборної сили).

Відтак, вказаний лист Торгово-промислової палати України є належним, допустимим та достовірним доказом засвідчення форс-мажорних обставин, які потенційно здатні суттєво вплинути на належне виконання обов`язків суб`єктами господарської діяльності, у яких виникають зобов`язання за укладеними до настання форсмажорних обставин договорами.

Також відповідач вказує, що на неможливість виконання зобов`язань за Договором внаслідок форс-мажорних обставин вплинули прийняті ряд нормативно-правових актів в енергетичній галузі України, які іншим чином врегульовують правовідносини на ринку електричної енергії, ніж вони були до повномасштабної збройної агресії.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 законодавчо встановлена заборона на відключення/обмеження споживання електричної енергії споживачам та нарахування і стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за спожиту електричну енергію.

Така заборона на відключення/обмеження споживання електричної енергії споживачам впливає на Відповідача безпосереднім чином та призводить до зменшення можливості збору коштів від споживачів електричної енергії. Так, у випадку наявності можливості на відключення/обмеження споживання електричної енергії споживачам Товариство, по-перше, не здійснювало б закупівлю електричної енергії для таких споживачів на ринку електричної енергії, тобто не мало б додаткових зобов`язань з оплати таких обсягів електричної енергії, які споживачі продовжують споживати не сплачуючи за них. По-друге, Товариство мало б механізм впливу на споживачів для виконання останніми обов`язків щодо оплати за спожиту електричну енергію.

Також, у зв`язку з прийняттям вказаної постанови Кабінету Міністрів України, Товариство законодавчо позбавлене можливості на будь-яке компенсування втрат, що викликані несвоєчасністю здійснення оплати споживачами за спожиту електричну енергію.

Постановою НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії, під час особливого періоду» були надані настанови учасникам ринку електричної енергії на період дії особливого періоду зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» (даний пункт діє з 27.02.2022).

Як наслідок прийняття даної постанови, Відповідач законодавчо позбавлений можливості на будь-яке компенсування втрат, що викликані несвоєчасністю здійснення оплати споживачами, в тому числі промисловістю, за спожиту електричну енергію, за яку Товариство, в свою чергу, сплатило та сплачує в період споживання такої електричної енергії споживачами. Також, Відповідач позбавлений механізму стимулювання (загроза штрафів) споживачів до вчасного виконання останніми обов`язків щодо оплати за спожиту електричну енергію.

Наказом Міністерства енергетики України від 04.03.2022 № 104 та Наказом Міністерства енергетики України від 13.04.2022 № 148 на Відповідача, як на постачальника універсальної послуги, покладені додаткові обов`язки з постачання електричної енергії споживачам, які раніше не були і не мали бути споживачами Відповідача, а мали б бути споживачами постачальника «останньої надії», який є іншим учасником ринку електричної енергії. Так, починаючи з 01.03.2022 до 12.04.2022 всі споживачі, які з будь-яких причин не мали (втрачали) постачальника електричної енергії автоматично ставали споживачами Товариства, незалежно від волі останнього (відповідно до діючого законодавства зміна записів в реєстрах споживачів постачальника здійснюється операторами системи без згоди постачальників).

У подальшому, у зв`язку із прийняттям Наказу Міністерства енергетики України № 148 від 13.04.2022 (офіційно опублікований 16.05.2022), ситуація продовжилась з деякими уточненнями. Так, з 16.05.2022 й до цього часу, Товариство вимушене відповідно до законодавства постачати електроенергію всім споживачам, які втратили попереднього електропостачальника з причини визнання його «Дефолтним» або в зв`язку з зупиненням дії ліцензії відповідного постачальника. Вищезазначене, в свою чергу, мало і має негативний вплив на фінансовий стан Товариства, у зв`язку з пропорційним зростанням видатків за обсягами таких споживачів на оплату послуг з розподілу та передачі електричної енергії, а також видатків на сплату за електричну енергію, придбану на балансуючому ринку, так як Товариство позбавлене можливості об`єктивно спрогнозувати обсяги споживання, та додаткові витрати на придбання електричної енергії для таких споживачів на ринку електричної енергії (переведення здійснюється оператором системи протягом одного дня).

Відповідними Постановами Кабінету Міністрів України від 28.10.2022 № 1206, від 24.03.2023 № 262, від 25.04.2023 № 384, від 30.05.2023 № 544 було продовжено дію Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії (далі - Положення) до 31 березня 2023 року, 30 квітня 2023 року, 31 травня 2023 року та 31 грудня 2023 року відповідно. В рамках зазначеного положення Державне підприємство «Гарантований покупець» здійснює компенсацію Товариству за постачання електричної енергії побутовим та прирівняним до них споживачам за фіксованими цінами. Заборгованість ДП «Гарантований покупець» станом на 01.08.2023 складає 114 801 006,98 грн. за послуги із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів, що значно впливає на платоспроможність Товариства.

З огляду на положення зазначених вище нормативно-правових актів, форс-мажорні обставини були непередбачувані в момент укладення Договору між Позивачем і Відповідачем, настання цих обставин не залежить від волі сторін Договору, наслідки або вплив обставини непереборної сили неможливо уникнути або вирішити, між обставинами непереборної сили та неможливістю виконання Договору існує безпосередній причинно-наслідковий зв`язок. Наведене вище обґрунтування Товариства свідчить про наявність безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між настанням форс-мажорних обставин, спричинених військовою агресією російської федерації проти нашої держави, та неможливістю своєчасно виконувати зобов`язання за Договором.

Таким чином, оскільки строк виконання зобов`язання Відповідача щодо оплати за надані послуги продовжений, то нарахування інфляційних втрат та 3% річних, як особлива міра відповідальності Відповідача на несвоєчасне виконання зобов`язань за Договором, не можуть бути нараховані.

Крім того, відповідач вказує, що відповідно до абзацу 8 пункту 6.6. Договору, за наявності заборгованості за цим Договором кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення. При повній оплаті заборгованості минулих періодів надлишок коштів може бути зарахований в оплату пені та штрафних санкцій за наявності письмової згоди Користувача.

Оскільки борг в розмірі 197 028 106,39 грн, утворився за період з січня 2024 по квітень 2024, то з урахуванням абзацу 8 пункту 6.6. Договору, оплата, яка була здійснена Відповідачем у розмірі 36 667 215,96 грн., зараховується в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення, тобто на погашення боргу за січень 2024 року.

Позиція позивача, викладена у відповіді на відзив

Позивач зазначає, що, так, відповідно до Постанови НКРЕКП «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 08 квітня 2020 року № 766» від 26.04.2022 № 413 на час воєнного стану та протягом 30 днів після закінчення його дії зупинено нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії.

Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційної скарги у справі № 911/1359/22 винесено постанову від 19.04.2024 р. у якій зроблено висновок, що штрафні санкції у вигляді пені та штрафу слід стягувати до 23.02.2022 р., тобто до моменту введення в Україні воєнного стану.

Таким чином, на підставі викладеного, позивач не нараховував вказані штрафні санкції відповідачу.

У свою чергу 3 % річних та інфляційні витрати не є штрафними санкціями, входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання.

Верховний суд у постанові від 13.09.2023 р. по справі № 910/8741/22 зазначає, що «що форс-мажор не звільняє сторін договору від виконання зобов`язань і не змінює строків такого виконання, цей інститут спрямований виключно на звільнення сторони від негативних наслідків, а саме від відповідальності за невиконання чи прострочення виконання зобов`язань на період існування форс-мажору. Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про те, що нарахування у вигляді інфляційних втрат та 3% річних, що передбачені ч.2 ст.625 ЦК, за своєю правовою природою не є правовою відповідальністю (штрафними санкціями), встановленою ст. 611 ЦК та ст. 217 ГК. Тому правила щодо звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання у випадку настання непереборної сили (форс-мажору), визначені ст. 617 ЦК та ст. 218 ГК, не підлягають застосуванню до акцесорного зобов`язання, передбаченого ч.2 ст. 625 ЦК, щодо сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також процентів річних від простроченої суми.»

Таким чином, наявність форс-мажорних обставин та навіть отримання відповідачем сертифікату про їх наявність жодним чином не впливає на предмет розгляду даної справи по суті, оскільки предметом є стягнення з відповідача тільки 3 % річних та інфляційних витрат, на підставі рішення по справі № 904/2345/24, за яким вже було стягнуто за відповідний період вказані витрати, а також передбачено спеціальною нормою у вигляді Постанови НКРЕКП «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 08 квітня 2020 року № 766» від 26.04.2022 № 413, та відповідною судовою практикою.

Також, позивач вказує, що після подання позовної заяви по справі № 904/2345/24 сторонами були складені Акт коригування за січень 2024 р. виставлений 30.05.2024 р., та Акт коригування за лютий 2024 р. виставлений 13.06.2024 р., які зменшили розмір основної заборгованості відповідача за період з січня по квітень 2024 р. на 3 963 121,86 грн.

Таким чином з 13.06.2024 р. її загальний розмір становить 197 028 106,39 грн., саме ця сума і була взята при розрахунках позовних вимог по справі № 904/512/25.

У подальшому, відповідачем були здійснені оплати 11.09.2024 р. № 3638832, 3638831, 3638830 на загальну суму 12 429 627,79 грн., 29.11.2024 р. № 3750596 на суму 307,00 грн., 31.12.2024 р. № 3789355 на суму 3 265,30 грн., 31.01.2025 р. № 3832617, 3832618 на загальну суму 24 234 015,87, зокрема було вказано і призначення платежу.

Відповідно до п. 6.6 Договору, за наявності заборгованості за цим Договором кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення. При повні оплаті заборгованості минулих періодів надлишок коштів може бути зарахований в оплату пені та штрафних санкцій за наявності письмової згоди Користувача.

Згідно п. 4.3 Договору, ціна цього Договору визначається як сума нарахованої фактичної вартості послуг за сукупністю розрахункових періодів наростаючим підсумком за календарний рік.

Таким чином, наведені оплати відповідача були зараховані у рахунок погашення заборгованості за період з січня по квітень 2024 р., тобто до суми боргу у розмірі 197 028 106,39 грн., та розраховані у подальшому 3 % річних та інфляційні втрати у хронологічній послідовності до кожної платіжної інструкції, здійсненої відповідачем.

Позиція відповідача, викладена у запереченнях на відповідь на відзив

Відповідач зазначає, що відповідно до п. 6.6 Договору, за наявності заборгованості за цим Договором кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення. При повні оплаті заборгованості минулих періодів надлишок коштів може бути зарахований в оплату пені та штрафних санкцій за наявності письмової згоди Користувача.

Тобто, «хронологічна послідовність», яку застосовує Позивач для нарахування 3% річних та інфляційних витрат, не є тотожною порядку зарахування здійсненної оплати Відповідачем суми боргу, оскільки, відповідно до ст. 625 ЦК України, здійснює нарахування на конкретний розмір боргу.

Відповідач здійснив часткову оплату за Договором на загальну суму 36 667 215,96 грн, яка зараховується, згідно до п. 6.6. Договору в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення.

А оскільки, Позивач здійснює нарахування 3% річних та інфляційних витрат на теперішній час, то з урахуванням умов Договору, сума боргу на дату нарахування 3% річних та інфляційних витрат становить 160 360 890,43 грн., а не 197 028 106,39 грн, як визначає Позивач.

Таким, чином, оскільки Позивачем не вірно визначена сума боргу на час нарахування 3% річних та інфляційних витрат, то і розрахунок 3% річних та інфляційних витрат не є правомірним.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.09.2024 по справі № 904/2345/24 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" 197 028 106 грн. 39 коп. - заборгованості, 1 122 330 грн. 10 коп. - 3% річних, 524 144 грн. 53 коп. - інфляційних нарахувань та 830 988 грн. 82 коп. - витрат на сплату судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 04.02.2025 по справі № 904/2345/24 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.09.2024 у справі №904/2345/24 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.09.2024 у справі №904/2345/24 задоволено. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.09.2024 у справі №904/2345/24 в частині відмови у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" щодо стягнення основного боргу в розмірі 3 963 121,86 грн., 3 % річних у розмірі 39 051,43 грн., інфляційних витрат у розмірі 26 642,34 грн скасовано. Прийнято нове рішення. Позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" 202 703 396,69 грн. з яких: сума основної заборгованості - 200 991 228,25 грн., інфляційне збільшення - 550 786,87 грн., 3 % річних - 1 161 381,53 грн.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 04.02.2025 по справі № 904/2345/24 встановлено таке:

«Між позивачем - Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго", як оператором системи передачі (ОСП), та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги", як користувачем системи, було укладено договір від 01.01.2024 №0147-02024-ПП про надання послуг з передачі електричної енергії шляхом приєднання відповідача до договору про надання послуг з передачі електричної енергії, умови якого затверджено наказом Національної енергетичної компанії "Укренерго" від 03.10.2023 №549.

На підтвердження надання послуги з постачання електричної енергії за Договором у період з січня 2024 по квітень 2024 включно позивачем надано, копії актів приймання-передачі послуги на загальну суму 200 991 228 грн. 25 коп., а саме:

- від 31.01.2024 №ПРА-0001750 (за січень 2024), відповідно до якого фактичний обсяг послуги 99 585,879 МВт-год. на загальну суму 63 165 729 грн. 67 коп., з урахуванням ПДВ;

- від 29.02.2024 №ПРА-0002268 (за лютий 2024), відповідно до якого фактичний обсяг послуги 85 131,507 МВт-год. на загальну суму 53 997 552 грн. 78 коп.;

- від 31.03.2024 №ПРА-0002822 (за березень 2024), відповідно до якого фактичний обсяг послуги 78 695,134 МВт-год. на загальну суму 49 915 064 грн. 38 коп.;

- від 30.04.2024 №ПРА-0003340 (за квітень 2024), відповідно до якого фактичний обсяг послуги 53 466,399 МВт-год. на загальну суму 33 912 881 грн. 42 коп.

Як вбачається, відповідачем надано акти коригування, якими скориговано в бік зменшення обсяг спожитої електричної енергії у січні 2024 та лютому 2024 на загальну суму 3 963 121 грн. 86 коп., зокрема:

- від 30.05.2024 №ПРА_К_0004076 до акту приймання-передачі послуги №ПРА-0001750 від 31.01.2024, згідно з яким фактичний обсяг наданої послуги у січні 2024 складає 93 696,168 МВт-год. на суму 59 429 980 грн. 86 коп., з урахуванням ПДВ (а.с. 118);

- від 13.06.2024 №ПРА_К-0004734 до акту приймання - передачі послуги №ПРА-0002268 від 29.02.2024, згідно з яким фактичний обсяг наданої послуги у лютому 2024 складає 84 773,035 МВт-год. на суму 53 770 179 грн. 73 коп. (а.с. 119).

Матеріалами справи підтверджується надання позивачем відповідачу у період з січня 2024 року по квітень 2024 року послуг з передачі електричної енергії на загальну суму 200 991 228,25 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи первинною документацією.

Оскільки заборгованість перед позивачем за наданні послуги станом на час розгляду справи не сплачена відповідачем, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ НЕК Укренерго в повному обсязі в розмірі 200 991 228,25 грн основного боргу без врахування актів коригування за січень-лютий 2024 року, оскільки їх було складено відповідачем без врахування певних часових обмежень, передбачених умовами договору.

Таким чином, вказані акти коригування за січень-лютий 2024 року, що виставлені відповідачем 30.05.2024 та 13.06.2024 відповідно, мають включатися у період, який виник після подання позовної заяви (30.05.2024) та враховуватися у загальний розрахунок у день його складання.

На момент звернення НЕК Укренерго до суду з даним позовом вказані акти коригування ще не існували, і відповідач зобов`язаний був сплатити виставлені рахунки за Актами приймання-передачі послуг за січень та лютий 2024 р. без врахування актів коригування до них у строки визначені умовами Договору.

А враховані судом першої інстанції при винесенні рішення акти корегування за січень та лютий 2024 р. до основної заборгованості повинні бути враховані у період, що настав вже після подання позовної заяви.

У свою чергу наведене свідчить про те, що НЕК Укренерго правомірно було нараховано відповідачу заборгованість у розмірі 200 991 228 грн. 25 коп., 3% річних на суму 1 161 381 грн 57 коп. та інфляційні втрати на суму 550 786 грн. 87 коп. за прострочення оплати за планові обсяги, так і за акти приймання-передачі послуг за період з січня по квітень 2024 р. без врахування актів корегування до актів приймання-передачі послуг… визнаються колегією суддів такими, що відповідають фактичним обставинам справи.

Враховуючи наведене, за порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань у відповідності до умов договору в частині повної та своєчасної оплати заборгованості за надані послуги, позивачем заявлено до стягнення 3% річних в розмірі 1 161 381,53 грн та втрат від інфляції в розмірі 550 786,87 грн за період з січня по квітень 2024 року.

З урахуванням вищевикладеного, а також з огляду на невиконання Відповідачем грошового зобов`язання по сплаті основного боргу у вказаній вище сумі, колегія суддів апеляційного господарського суду, здійснивши перевірку поданого позивачем розрахунку, доходить висновку про наявність підстав для стягнення з Відповідача 550 786,87 грн інфляційних втрат та 1 161 381,53 грн 3 % річних, враховуючи, що розрахунок цих сум не суперечить умовам укладеного сторонами Договору та вимогам чинного законодавства України у частині їх нарахування.

Враховуючи вищевказане, апеляційний господарський суд приймає до уваги доводи апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго та доходить до висновку про наявність підстав для часткового скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.09.2024 у справі №904/2345/24 з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.»

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Таку правову позицію сформовано Верховним Судом у постанові від 26.11.2019 у справі № 922/643/19.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Таку правову позицію сформовано Верховним Судом у постанові від 19.12.2019 у справі №916/1041/17.

Відтак, обставини, встановлені у Постанові Центрального апеляційного господарського суду від 04.02.2025 по справі № 904/2345/24 мають преюдиціальне значення для розгляду цієї справи.

Позивач зазначає, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.09.2024 по справі № 904/2345/24 не виконано, заборгованість відповідачем не сплачена.

У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивачем на підставі частини другої статті 625 ЦК України нараховані 17 892 821,80 грн - інфляційні втрати; 14 105 272,56 грн - 3 % річних, що і є причиною спору.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо правовідносин сторін

Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 "Послуги. Загальні положення" Цивільного кодексу України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до положень частини першої статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

З огляду на наявний в матеріалах справи договір, між сторонами склались правовідносини надання послуг.

Щодо суми 3% річних та інфляційних втрат

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача 3 % річних за період з 17.05.2024 по 04.02.2025 у розмірі 4 105 272,56 грн, інфляційні втрати за період червень грудень 2024 у розмірі 121 813,83 грн.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок, доходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 4 105 272,56 грн та інфляційних втрат у розмірі 121 813,83 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на позов відхиляються судом, як такі, що побудовані на помилковому тлумаченні норм права, які не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах.

Підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання визначені статтею 617 ЦК України: особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з положеннями статті 218 ГК України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

З частин першої-другої статті 614 ЦК вбачається, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до статті 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Разом з цим частина друга статті 625 ЦК України (яка є правовою підставою при поданні позову у цій справі) визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.02.2018 у справі №922/4544/16, від 26.04.2018 у справі №910/11857/17, від 16.10.2018 у справі №910/19094/17, від 06.11.2018 у справі №910/9947/15, від 29.01.2019 у справі №910/11249/17, від 19.02.2019 у справі №910/7086/17, від 10.09.2019 у справі №920/792/18.

Отже, нарахування, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання. Подібний за змістом правовий висновок викладений в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18, Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №910/4590/19, Верховного Суду від 23.03.2023 у справі №920/505/22.

Водночас, форс-мажор не звільняє сторін договору від виконання зобов`язань і не змінює строків такого виконання, цей інститут спрямований виключно на звільнення сторони від негативних наслідків, а саме від відповідальності за невиконання чи прострочення виконання зобов`язань на період існування форс-мажору.

Нарахування у вигляді інфляційних втрат та 3% річних, що передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, за своєю правовою природою не є правовою відповідальністю, встановленою статтею 611 ЦК України. Тому правила щодо звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання у випадку настання непереборної сили (форс-мажору), визначені статтею 617 ЦК України, не підлягають застосуванню до акцесорного зобов`язання, передбаченого частиною другою статті 625 ЦК України.

Щодо клопотання про розстрочення виконання рішення

Відповідач подав клопотання про розстрочення виконання судового рішення, в якому просив суд розстрочити виконання рішення по справі №904/512/25 в частині стягнення з відповідача суми 3% річних та інфляційних витрат щомісячними рівними платежами строком на 1 рік з дати набрання рішенням суду законної сили.

Обґрунтовуючи це клопотання відповідач зазначив, що починаючі з 24.02.2022 у зв`язку з воєнною агресією російської федерації прийняті нормативні акти, якими покладено додаткові обов`язки на Товариство, шо, відповідно, вплинуло і на фінансовий стан Товариства.

Так, було прийнято Постанову Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 р. № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану».

Цією постановою законодавчо встановлена заборона на відключення/обмеження споживання електричної енергії споживачам та нарахування і стягнення неустойки (штрафів, пені), нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за спожиту електричну енергію.

Така заборона на відключення/обмеження споживання електричної енергії споживачам фактично призводить до зменшення обігових коштів Товариства та до значного додаткового фінансового навантаження,. Товариство не здійснювало б закупівлю електричної енергії для таких споживачів на ринку електричної енергії, тобто не мало б додаткових зобов`язань з оплати таких обсягів електричної енергії, якби мало можливість припинення електропостачання боржникам, які продовжують споживати не сплачуючи за електроенергію та мало б механізм впливу на споживачів для виконання останніми обов`язків щодо оплати за спожиту електричну енергію.

Так дебіторська заборгованість споживачів перед Товариством має таку динаміку:

- станом на 01.03.2022 року склала 287 856 903,33 грн.

- станом на 01.12.2024 року склала 1 450 605 960,68грн.

- станом на 01.01.2025 року склала 1 505 792 914,08грн.

- станом на 01.02.2025 року склала 1 556 874 337,85грн.

Вищезазначене свідчить про збільшення дебіторської заборгованості за останні три місяці 2024-2025 років на 106 268 377,17 грн., а за період війни взагалі на 1 269 017 434,52 грн., що складає 440,85%.

Постанова НКРЕКП № 332 від 25.02.2022 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії, під час особливого періоду».

Цією постановою встановлені рекомендації учасникам ринку електричної енергії на період дії особливого періоду зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії».

Отже, Товариство законодавчо позбавлене можливості на компенсування втрат у вигляді штрафів чи пені, що викликані несвоєчасністю здійснення оплат споживачами за спожиту електричну енергію, за яку Товариство, в свою чергу сплатило в період споживання такої електричної енергії споживачами.

Також, Товариство позбавлене механізму стимулювання (загроза штрафів) споживачів до вчасного виконання останніми обов`язків щодо оплати за спожиту електричну енергію.

Крім того, прийнято також Наказ Міністерства енергетики України № 104 від 04.03.2022, та Наказ Міністерства енергетики України № 148 від 13.04.2022, відповідно до якого на Товариство, як на постачальника універсальної послуги, були покладені додаткові обов`язки з постачання електричної енергії споживачам які раніше не були і не мали б бути споживачами Товариства. За попередньо діючого законодавства такі споживачі були б або споживачами постачальника «останньої надії», який є іншим учасником ринку електричної енергії, або ж постачання їм було б припинено.

Починаючи з березня по теперішній час споживачі, які з будь-яких причин не мали (втрачали) постачальника електричної енергії автоматично ставали споживачами Товариства шляхом зміни записів в реєстрах споживачів постачальника. При цьому такі дії здійснюються операторами системи без згоди постачальників, тобто незалежно від волі Товариства.

На жаль в більшості випадків споживачі, для яких законодавчо постачальником призначено Товариство, є стабільними неплатниками за спожиту електричну енергію.

Перелічені обставини викликані саме агресією російської федерації та є непереборними та невідворотними для Товариства, та знаходяться поза межами впливу на них Товариства та в свою чергу негативно вплинули на його фінансовий стан.

ТОВ «ДОНЕЦЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ», відповідно до п. 13 Розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення», ст.63 Закону України «Про ринок електричної енергії» та отриманій ліцензії з постачання електричної енергії споживачам відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.06.2018 № 429, починаючі з 1 січня 2019 року здійснює постачання електричної енергії, як постачальник універсальних послуг (далі ПУП).

Згідно п. 93 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії», універсальна послуга - постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам, що гарантує їхні права бути забезпеченими електричною енергією визначеної якості на умовах, визначених відповідно до цього Закону, на всій території України.

Товариство виконує спеціальні обов`язки, як постачальник універсальних послуг, для задоволення загальносуспільних потреб, покладені на нього Положенням про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 р. № 483 (далі Положення про ПСО) та відповідно є єдиним постачальником на території Донецької області, що забезпечує постачання електричної енергії за фіксованими цінами побутовим та прирівняним до них споживачам.

Товариство є основним постачальником електричної енергії на території Донецької області, який забезпечує оплату послуг з розподілу електричної енергію, тим самим забезпечуючи діяльність операторів системи розподілу АТ «ДОНЕЦЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ», ТОВ «ДТЕК ВИСОКОВОЛЬТНІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ», ПрАТ «ДТЕК ПЕМ-ЕНЕРГОВУГІЛЛЯ», які є операторами критичної інфраструктури.

Товариство сплачує вищезазначеним операторам системи розподілу близько 98,7% коштів у загальному обсязі оплати операторам системи розподілу в межах діяльності, як постачальник універсальних послуг. А, отже, припинення перерахування коштів на користь операторів системи розподілу АТ «ДОНЕЦЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ», ТОВ «ДТЕК ВИСОКОВОЛЬТНІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ», ПрАТ «ДТЕК ПЕМ-ЕНЕРГОВУГІЛЛЯ», матиме негативний вплив на безперервне та стійке функціонування об`єктів енергозабезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 2023 р. № 76 «Деякі питання реалізації положень Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію щодо бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час» затверджений Порядок та критерії визначення підприємств, установ і організацій, які є критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період.

Відповідно до цього Порядку та критеріям ТОВ «ДОНЕЦЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ» визнано критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період.

Починаючі з 24.02.2022 р. у зв`язку з воєнною агресією російської федерації значно знизилась фінансова стабільність споживачів Товариства, погіршився стан розрахунків, впали обсяги споживання.

Місцеве населення Донецької області також масово залишає регіон внаслідок бойових дій та постійних обстрілів на території області. Голова обласної воєнної адміністрації Донецької області зазначив що на 24 лютого постійно проживало (в області) 1 670 000 населення на підконтрольній території, а залишилося близько 340 000 населення. Але це досить велика кількість, і їх також необхідно розміщувати у безпечних областях. Таким чином, в області залишилося 20,3% населення у порівнянні з періодом до російського повномасштабного вторгнення.

В Україні в цілому та в Донецькій області зокрема, зростає безробіття. У прифронтових областях, в тому числі у Донецькій області, відновлення робочих місць іде мляво. У Донецькій області зафіксовано лише 19% вакансій від довоєнного показника.

Внаслідок війни падають реальні доходи населення. У червні в приватному секторі фіксується рівень падіння зарплат від 25% до 50%, про це повідомляє Національний банк України й уточнює, що зараз більшість підприємств не в змозі виплачувати зарплату на довоєнному рівні. Поступово зростає частка підприємств, що зменшили оплату праці на 10 50%, зокрема в енергетиці, секторі послуг, транспорті та торгівлі.

Зазначені обставини позбавили Товариство можливості отримувати кошти за спожиту електричну енергію зокрема від населення за вже поставлений товар (спожиту електроенергію) за умови оплати останньої до 20 числа наступного місяця, відповідно до укладених договорів на постачання електроенергії.

Тобто Товариство постачає електричну енергію в кредит і не має можливості спрогнозувати або вплинути на оплату останньої населенням та те чи буде у населення саме можливість сплатити за електричну енергії за наявності зачинених відділень банків або Укрпошти та знеструмлення домівок внаслідок обстрілу населених пунктів.

Отже, внаслідок міграції, падіння реальних доходів, зростання безробіття сплата за електричну енергію не є пріоритетними платежами (об`єктивно в першу чергу люди витрачатимуть кошти на продукти харчування, відновлення пошкодженого майна, поповнення запасів і т.п.), що у свою чергу має наслідком неотримання коштів за вже поставлений Товариством товар, та в свою чергу спровокувало не можливість виконання останнім своїх зобов`язань.

Крім того, Товариством втрачено 5 приміщень Енергоофісів Товариства, які забезпечували діяльність Товариства з обслуговування споживачів на території Донецької області, та в яких знаходилось майно Товариства, за наступними адресами:

- м. Маріуполь, вул. Металургів, 97;

- м. Маріуполь, бул. Шевченка, 62 Центральний офіс, Інформаційноконсультаційний центр, Центр обслуговування споживачів;

- м. Маріуполь, пр. Металургів, 213 Центр обслуговування споживачів;

- м. Волноваха, вул. Героїв 51 ОМБр, 3.

Також відповідно до наявної інформації, за підсумками бойових дій у населених пунктах України, Донецької області, збройні формування РФ сумісно із воєнізованими підрозділами, так званої Донецької Народної Республіки, із використанням зброї захоплено 2 Енергоофіси Товариства, у яких знаходилось майно Товариства, а саме за адресами:

- смт. Нікольське, вул. Я.Мудрого, 107А;

- смт. Мангуш, вул. Котанова, 89.

Усі зазначені вище обставини суттєво вплинули на фінансовий стан Товариства.

Відповідно до звітів про фінансові результати за 2022, 2023 та 2024 роки, Товариство має наступні збитки:

- Збитки за фінансовим результатом від операційної діяльності за 2022 рік становлять 92 844 тис.грн., при цьому за весь 2023 рік становлять - 433 385 тис.грн, що вже на 366,79% більше розміру збитків ніж у 2022 році.

- Збиток за чистим фінансовим результатом за 2022 рік становить 46 963 тис.грн., при цьому за весь 2023 рік становлять - 345 161 тис.грн, що вже на 634,96% більше розміру збитків ніж у 2022 році.

У 2024 році збитки Товариство збільшились ще. Так за 2024 року непокритий збиток товариства становить 591 043 тис.грн., що на 1158,52% більше розміру збитків ніж у 2022 році та на 71,23% більше розміру збитків ніж у 2023 році.

Всі вищенаведені обставини свідчать про неможливість своєчасно оплатити кошти, стягнуті за Рішенням суду через тяжке фінансове становище Відповідача.

Примусове стягнення за рішенням суду грошових коштів на користь Позивача призведе до негативних наслідків для Заявника, таких як: арешт грошових коштів, арешт майна та інше, що призведе до невиплати заробітної плати, неможливість закупки електричної енергії на ринку для подальшого постачання електроенергії споживачам у т.ч. споживачам, які маю право на універсальну послугу, відповідно до покладених державою на Товариство спеціальних зобов`язань.

Надання ж розстрочення виконання рішення наддасть можливість Товариству продовжити свою діяльність, заробити кошти для виконання рішення по справі.

Заявник вважає, що зможе виконати свої зобов`язання, за умови надання судом розстрочки виконання рішення суду за рахунок наступних джерел:

- отримання грошових коштів від споживачів за виконавчими провадженнями по раніш винесеним рішенням суду про стягнення основного боргу та санкцій, зокрема за рахунок стягнених інфляційних витрат та 3% річних. Наразі на примусовому виконанні у Товариства наявні виконавчі провадження з яких сума санкцій, в тому числі інфляційних витрат та 3% річних становить 1,220 тис. грн.

- отримання грошових коштів від споживачів за поставлену електричну енергію, яке можливо тільки за умови надання розстрочки виконання Рішення суду, що означає: можливість виплати заробітної плати, можливість організації збору грошових коштів від споживачів (тобто, наявність майна та людських ресурсів як умови продовження здійснення діяльності з постачання та передачі електроенергії).

Отже, враховуючи матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору та інші вищевказані обставини, відповідач вважає, що розстрочення виконання рішення суду в даному випадку не є ухиленням для боржника від виконання рішення, боржник лише намагається через існування певних обставин, які таке виконання ускладнюють, забезпечити повне виконання рішення та остаточне погашення заборгованості перед стягувачем шляхом погашення заборгованості в спосіб, який є найбільш реальним та можливим з огляду на фінансовий стан ТОВ "Донецькі енергетичні послуги" та джерело надходження коштів.

Позивач заперечує щодо наявності у ТОВ "Донецькі енергетичні послуги» форс-мажорних обставин, оскільки відповідач не виконав умови Розділу 11 Договору не повідомивши письмово НЕК «УКРЕНЕРГО» невідкладно з дня настання форс-мажорних обставин, та не надав документальне підтвердження уповноваженого органу України (сертифікат про форс-мажорні обставини).

Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами того, що виконання рішення є непомірним тягарем для Відповідача, Відповідачем не надано доказів на підтвердження наявності у нього реальної можливості виконання судового рішення у справі з умовою розстрочення його виконання на один рік та не надано доказів, які підтверджували б настання форс-мажорних обставин щодо виконання господарського зобов`язання за Договором.

Також не надано доказів, які б підтверджували фактичну можливість виконання рішення у строки, зазначені заявником.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду у цій справі, зазначає таке.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до частини першої статті 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з частиною першою статті 326 цього Кодексу судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За приписами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Зазначена Конвенція є головним нормативним актом в сучасній європейській системі захисту прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя (рішення у справах "Півень проти України" від 29.06.2004 заява № 56849/00, "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

Відповідно до змісту рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Також у рішенні Європейського суду з прав людини від 12.05.2011 у справі "Ліпісвіцька проти України" однозначно визначено про те, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні, у зв`язку з чим виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом, а його тривалість має досягати цілей, зазначених у пункті 1 статті 6 Конвенції щодо права кожної особи на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Існування заборгованості, підтверджене обов`язковим та таким, що підлягає виконанню, судовим рішенням, надає особі, на чию користь воно було винесене, "законне сподівання" на те, що заборгованість буде їй сплачено, та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 06.10.2011 у справі "Агрокомплекс проти України").

Європейський суд з прав людини також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. У справі "Фуклєв проти України" (рішення від 07.06.2005) Європейський суд з прав людини вказав, що держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Сукупний аналіз рішень Європейського суду з прав людини у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України" достеменно засвідчує його однозначну позицію про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення та констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з Конституцією України.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, держава відповідальна за виконання рішення, ухваленого на користь стягувача у цій справі. Тривале невиконання рішення та відсутність засобів захисту прав стягувача на національному рівні спричиняє порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

За таких обставин виконання судового рішення є важливою стадією судового процесу у контексті забезпечення міжнародних демократичних стандартів щодо дотримання закріпленого у статті 8 Конституції України принципу верховенства права.

Водночас, відповідно до частини першої статті 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Частинами третьою - п`ятою статті 331 цього Кодексу передбачено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Підсумовуючи викладене, можна дійти висновку, що підставою для розстрочення виконання рішення суду можуть бути лише виняткові обставини, які істотно ускладнюють вчасне його виконання або роблять його неможливим.

При цьому суд має враховувати дотримання балансу інтересів як боржника, так і кредитора. По суті при розстроченні виконання судового рішення мова йде не про звільнення особи від виконання зобов`язання, а про перенесення строку його виконання з однієї дати, що встановлено законом чи судом, на іншу.

За змістом статті 73 Господарського процесуального кодексу України наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, встановлюються на підставі доказів.

Згідно зі статтями 13, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій несе сторона.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому, суд оцінює докази щодо цього, які мають бути надані, перш за все, заявником.

Суд погоджується з тим, що після початку повномасштабного вторгнення російської федераціїї в Україну, для відповідача були встановлені певні нормативні обмеження: щодо заборони припинення постачання електроенергії кінцевим споживачам, які мають заборгованість перед відповідачем; обмеження щодо нараховування та стягнення з таких споживачів забогованості та штрафних санкцій.

Також суд зважає на доводи відповідача про те, що внаслідок цих обмежень зменшуються обсяги обігових коштів відповідача, збільшується розмір дебіторської заборгованості, а також відсутні стимулюючі важилі, такі як можливість відключення боржників тощо.

Все зазначене безперечно впливає на платоспроможність відповідача.

Також судом враховується, що відповідач є єдиним постачальником на території Донецької області, який забезпечує постачання електричної енергії за фіксованими цінами побутовим та прирівняним до них споживачам.

Вивчивши докази, які надані відповідачем на підтвердження збитковості його діяльності суд також погоджується з тим, що у разі одночасного стягнення заборгованості це може призвести до невиплати заробітної плати, неможливості закупівлі електричної енергії на ринку для подальшого її постачання споживачам тощо.

Суд враховує також поведінку відповідача щодо часткового добровільного виконання судового рішення у справі № 904/2345/24 про яке вказує також позивач, тобто поведінка відповідача свідчить про те, що ним вчиняються дії, спрямовані на погашення заборгованості.

З огляду на вищевказане, суд доходить висновку про можливість часткового задоволення заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду.

Водночас, вирішуючи питання строку розстрочення, суд приймає до уваги законодавчі обмеження, передбачені частиною п`ятою статті 331 Господарського процесуального кодексу України, а саме розстрочення не може бути надано на строк більше одного року з дня ухвалення рішення.

Враховуючи викладе, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання відповідача, а саме розстрочення виконання рішення у цій справі в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 4 105 272,56 грн, інфляційних втрат у сумі 17 892 821,80 грн та судового збору в сумі 263 977,14 грн щомісячними рівними платежами строком на 12 місяців з дня ухвалення судового рішення.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Згідно пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому судовий збір у розмірі 263 977,14 грн слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" (49044, м. Дніпро, вул. Моссаковського Володимира, 7; ідентифікаційний код 42086719) на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 25; ідентифікаційний код 00100227) 3 % річних у розмірі 4 105 272,56 грн, інфляційні втрати у розмірі 17 892 821,80 грн та судовий збір у розмірі 263 977,14 грн.

Заяву ТОВ "Донецькі енергетичні послуги" про розстрочення виконання рішення задовольнити частково.

Розстрочити виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2025 по справі №904/512/25 в частині стягнення з відповідача суми 3% річних, інфляційних витрат та судового збору щомісячними рівними платежами строком на 12 місяців з дня ухвалення судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Центрального апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 21.05.2025

Суддя Я.С. Золотарьова