УХВАЛА

м. Київ

15.05.2025Справа № 910/3821/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Божка Д.О. та помічника судді Шнайдер К.Б., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОСПІТАЛІТІ ІНДАСТРІ ГРУП"

про забезпечення позову

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОСПІТАЛІТІ ІНДАСТРІ ГРУП"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "А-ХОСТЕЛ"

про стягнення 1317662,41 грн

Представники сторін:

від ТОВ "ГОСПІТАЛІТІ ІНДАСТРІ ГРУП" (заявника): Цимейко Г.О.

від ТОВ "А-ХОСТЕЛ": Щербак Є.М.

вільний слухач: ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГОСПІТАЛІТІ ІНДАСТРІ ГРУП" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "А-ХОСТЕЛ" про стягнення заборгованості за договором поставки:

- №26042018-П від 26.04.2018 у сумі 867097,97 грн, з яких: 557550,00 грн - основний борг, 139642,09 грн - пеня, 40808,08 грн - 3% річних, 129097,80 грн - інфляційні втрати;

- №02112018-П від 02.11.2018 у сумі 338569,65 грн, з яких: 215311,00 грн - основний борг, 54073,54 грн - пеня, 16301,69 грн - 3% річних, 52883,42 грн - інфляційні втрати;

- №02112018/2-П від 02.11.2018 у сумі 111995,51 грн, з яких: 53455,20 грн - основний борг, 7805,19 грн - пеня, 9534,06 грн - 3% річних, 41201,06 грн - інфляційні втрати, що у загальному розмірі становить 1 317 663,13 грн.

Разом із позовом ТОВ "ГОСПІТАЛІТІ ІНДАСТРІ ГРУП" подано заяву про забезпечення позову, у якій заявник просить накласти арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "А-ХОСТЕЛ" в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах України, в межах суми 1 317 663,13 грн.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 28.03.2025 викликав сторін для розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОСПІТАЛІТІ ІНДАСТРІ ГРУП" про забезпечення позову по справі №910/3821/25 у судове засідання 03.04.2025.

Ухвалою від 03.04.2025 Господарський суд міста Києва вказану позовну заяву залишив без руху.

Ухвалою від 03.04.2025 Господарського суду міста Києва у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОСПІТАЛІТІ ІНДАСТРІ ГРУП" - відмовив.

07.04.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 10.04.2025 Господарський суд міста Києва прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; розгляд справи постановив здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначив підготовче засідання у справі на 15.05.2025.

28.04.2025 через систему "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОСПІТАЛІТІ ІНДАСТРІ ГРУП" надійшла заява від 26.04.2025 про забезпечення позову, у якій заявник просить накласти арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "А-ХОСТЕЛ" в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах України, в межах суми 1 317 663,13 грн.

Ухвалою від 29.04.2025 Господарський суд міста Києва постановив викликати сторін для розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОСПІТАЛІТІ ІНДАСТРІ ГРУП" від 26.04.2025 про забезпечення позову по справі №910/3821/25 у судове засідання, що відбудеться 15.05.2025; запропоновано Товариству з обмеженою відповідальністю "А-ХОСТЕЛ" надати суду: письмові пояснення щодо заяви ТОВ "ГОСПІТАЛІТІ ІНДАСТРІ ГРУП" від 26.04.2025 про забезпечення позову; виписки по рахунках ТОВ "А-ХОСТЕЛ" в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах України за період з 01.07.2022 по 28.04.2025.

14.05.2025 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшли заперечення на заяву про забезпечення позову, в яких відповідач просить залишити без розгляду заяву ТОВ "ГОСПІТАЛІТІ ІНДАСТРІ ГРУП" про забезпечення позову.

Також 14.05.2025 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшли: зустрічний позов, відзив на позов, клопотання від 14.05.2025 про долучення розрахунку. У відзиві відповідачем заявлено клопотання про визнання поважними причини та поновлення пропущеного строку на подання відзиву.

15.05.2025 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії закордонного паспорту НОМЕР_1 ОСОБА_2 та документу про надання директору ТОВ "А-ХОСТЕЛ" тимчасового притулку в Австрії від 27.12.2024.

У судовому засіданні 15.05.2025 представник ТОВ "ГОСПІТАЛІТІ ІНДАСТРІ ГРУП" надав пояснення щодо заяви про забезпечення позову, просив суд її задовольнити.

Представник ТОВ "А-ХОСТЕЛ" у судовому засіданні 15.05.2025 проти заяви про забезпечення позову заперечив.

Також представники сторін повідомили суд про намір врегулювати спір мирним шляхом.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали заяви про забезпечення позову вх. від 28.04.2025 та заперечення відповідача, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вказаної заяви з огляду на таке.

Заява про забезпечення позову обґрунтована такими обставинами:

відповідач зобов`язаний був здійснити оплату за поставлений товар ще у 2019 та у 2022 роках, однак, свідомо ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань за наявності очевидної заборгованості;

позивач неодноразово звертався до відповідача в усному порядку, а 12.02.2025 направив лист з проханням погасити заборгованість, проте відповіді відповідач не надав;

з наданих до суду відповідачем документів разом із запереченнями на першу заяву про забезпечення позову вбачається, що: на рахунках відповідача на кінець 2024 року було майже 6 млн. грн, однак ТОВ "А-ХОСТЕЛ" не проводило розрахунки з позивачем; як зазначає сам відповідач, "А-ХОСТЕЛ" є діючою компанією, співпрацює з Booking.com та бере участь в електронних торгах;

сума заборгованості відповідача є суттєвою, тому є реальні підстави вважати, що відповідач у майбутньому може вжити заходів, які унеможливлять виконання рішення суду, оскільки кошти, які знаходяться на рахунках відповідача, можуть бути витрачені в будь-який момент;

відповідачу на праві власності не належить будь-яке нерухоме майно, а тому арешт коштів на рахунках є єдиною реальною можливістю забезпечити майбутнє виконання рішення суду.

Посилаючись на наведені обставини, позивач зазначає, що відповідач, починаючи з 2019 року мав можливість погасити наявну заборгованість, однак не робив цього, а тому на переконання заявника є всі підстави для накладення арешту на рахунки ТОВ "А-ХОСТЕЛ".

Заперечення ТОВ "А-ХОСТЕЛ" щодо заяви про забезпечення обґрунтовані тим, що повторне звернення із заявою про забезпечення позову є зловживання процесуальними правами, оскільки, суд вже розглядав заяву про забезпечення позову позивача та ухвалою від 03.04.2025 відмовив у її задоволенні, а в заяві про забезпечення позову від 26.04.2025 позивачем не наведено інших підстав або нових обставин та повторна заява подана позивачем через 23 дні після вирішення його попередньої заяви про забезпечення позову. Також відповідач зазначає, що його діяльність з часу подання первісної заяви про забезпечення позову не зазнала жодних змін, жодних дій на перешкоджання позивачу у захисті на його погляд порушених прав або на будь яке унеможливлення виконання судового рішення по цій справі, якщо воно буде винесено на користь позивача, відповідач не вчиняє.

Відповідач наголошує, що не погоджується з заявленими позовними вимогами та вважає, що застосування заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на рахунки компанії у визначеному позивачем розмірі значно вплине на спроможність компанії виконувати свої зобов`язання перед третіми особами - клієнтами компанії, працівниками, контрагентами, у т.ч. за договором оренди приміщення для розміщення готелю та бюджетом України у вигляді сплати податків та зборів. Застосування такого заходу забезпечення позову призведе до критичних наслідків, що у подальшому обґрунтовано може призвести до доведення компанії до стану банкрутства.

Окрім того, відповідач зазначає, що станом на дату подання відповідної заяви відсутні будь-які об`єктивні ризики того, що відповідач умисно намагається позбутись активів, збільшити кредиторську заборгованість. Водночас блокування можливості розпоряджатись своїми коштами та виконувати зобов`язання перед Booking.com, іншими учасниками електронних закупівель, компаніями та організаціями, які забезпечують обслуговування діяльності відповідача призведе до нанесення шкоди надійності та діловій репутації відповідача та відповідно до втрати потенційних клієнтів, та як наслідок, призведе до збитковості діяльності.

За таких обставин та з огляду на викладені у запереченнях обставини, відповідач просить суд залишити без розгляду заяву ТОВ "ГОСПІТАЛІТІ ІНДАСТРІ ГРУП" від 26.04.2025 про застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на рахунки ТОВ "А-ХОСТЕЛ" в межах суми 1 317 662,41 грн або відмовити в задоволені заяви у повному обсязі.

Суд зазначає, що забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Такі висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Положеннями ч.1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що під час розгляду, зокрема заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно та/або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами та/або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

Законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.07.2021 у справі №914/2072/20.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.05.2021 у справі №914/1570/20 зазначала про те, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

У пунктах 46-48 постанови Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 зазначено, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Отже, суд виходить з того, що статті 138, 136 ГПК України передбачають право особи у разі існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову подати до суду заяву про забезпечення позову, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

При використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами (правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

У розумінні зазначених положень обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 14.06.2018 по справі №910/361/18.

Необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу/іншим особам здійснювати певні дії (постанова Верховного Суду від 22.07.2021 у справі №910/4669/21).

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12.04.2018 у справі № 922/2928/17, від 05.08.2019 у справі № 922/599/19 та від 01.07.2024 у справі № 916/795/24.

З урахуванням вимог, передбачених статтями 73, 74, 76 ГПК України, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суди перевіряє, а заявник відповідно повинен навести суду достатні підстави для застосування того чи іншого виду забезпечення позову, надати відповідні докази на їх підтвердження та відповідність основним критеріям.

Отже, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення. Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 15.09.2023 у справі №910/6804/23, від 18.10.2023 у справі №922/1864/23.

Таким чином, у кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів наявні підстави вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Ураховуючи сталу практику Верховного Суду, відповідно до якої законодавством на заявника покладено обов`язок обґрунтування підстав, які можуть утруднити чи унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позову (правова позиція визначена у постановах Верховного Суду від 08.07.2024 у справі № 916/143/24, від 04.10.2024 у справі №913/289/24).

Проаналізувавши положення, якими врегульовано питання вжиття заходів забезпечення позову, можна зробити висновок, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної осіб, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень. Сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Аргументуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову відповідач не сплачує заборгованість за договорами №26042018-П від 26.04.2018, №02112018-П від 02.11.2018 та №02112018/2-П від 02.11.2018, строки за якими настали у 2019 році та у 2022 році.

Однак, обставини невиконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасної оплати не є достатніми підставами для забезпечення позову, оскільки такі обставини є безпосередньо предметом позову у цій справі, до того ж, відповідач не погоджується з заявленими позовними вимогами, а факт ухилення відповідача від виконання зобов`язань взагалі сам по собі не може свідчити про майбутнє ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду.

Водночас посилання позивача на те, що відповідач може перерахувати всі кошти з рахунків з метою уникнення виконання рішення суду, суд відхиляє як такі, що ґрунтуються виключно на формальних припущеннях та враховує, що докази вчинення таких дій відповідачем з моменту подання та розгляду першої заяви про забезпечення позову суду в матеріалах справи відсутні.

Оцінивши наведені позивачем обґрунтування, суд дійшов висновку, що у поданій заяві про забезпечення позову позивач не обґрунтував належними та допустимими доказами в розумінні ст.76-79 Господарського процесуального кодексу України доцільність вжиття таких заходів та адекватність обраного виду забезпечення позову вимогам його позовної заяви, як і не довів належними засобами доказування, що відповідач вчиняє та/або намагається вчинити дії стосовно спірних коштів або він вчиняє будь-які інші дії, які свідчать про уникнення від виконання у майбутньому рішення суду.

До того ж, саме лише посилання заявника на те, що вжиття заходів забезпечення позову може забезпечити належне виконання рішення суду про задоволення позову (у разі ухвалення такого рішення) без належного обґрунтування підстав для вжиття таких заходів з посиланням на відповідні докази, а також без відповідного обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову, не може бути підставою забезпечення позову.

Окрім того, суд враховує, що представники сторін у судовому засіданні зазначили про намір врегулювати спір, що також свідчить про відсутність підстав вважати, що відповідач вчинятиме дії, спрямовані на ухилення від виконання рішення суду.

За таких обставин, наразі обґрунтовані підстави вважати, що у разі задоволення позовних вимог виконання рішення буде неможливим, у суду відсутні.

Враховуючи вище наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення шляхом накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "А-ХОСТЕЛ" в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах України, в межах суми 1317662,41 грн.

Згідно із приписами ч.6 ст.140 ГПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.136, 137, 138, 140, 233 - 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОСПІТАЛІТІ ІНДАСТРІ ГРУП" від 28.04.2025 про забезпечення позову - відмовити.

2. Ухвала набрала законної сили після її оголошення - 15.05.2025 та може бути оскаржена у порядку і строк, встановлені ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складений: 19.05.2025.

Суддя С. О. Турчин