УХВАЛА

19 травня 2025 року

м. Київ

cправа № 925/1240/21

Верховний Суд у складі суддів Касаційного господарського суду:

Огородніка К.М.- головуючого, Жукова С.В., Пєскова В.Г.

перевіривши касаційну скаргу арбітражного керуючого Левченка Василя Миколайовича

на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 23.12.2024

та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2025

у справі № 925/1240/21

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Патріот-Ч"

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро"

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 23.12.2024 скаргу ФОП Корякіна Д.В. від 12.03.2024 на дії (бездіяльність) ліквідатора у справі №925/1240/21 про банкрутство ТОВ "Седна-Агро" задоволено повністю; визнано неправомірними дії ліквідатора ТОВ "Седна-Агро" арбітражного керуючого Левченка В.М. щодо складання 08.08.2023 акта про визнання аукціону таким, що не відбувся, та надання таких відомостей для їх внесення до відомостей про проведення аукціону в електронній торговій системі "Прозорро.Продажі" та на веб-сайтах авторизованих електронних майданчиків; судовий збір за подання ФОП Корякіним Д.В. апеляційної та касаційної скарг в сумі 5450,40 грн. покладено на ТОВ "Седна-Агро"; стягнуто з ТОВ "Седна-Агро" на користь ФОП Корякіна Д.В. 5450,40 грн. судового збору.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2025 апеляційні скарги арбітражного керуючого Левченка Василя Миколайовича та Адвокатського бюро "Дефініція Кушніра" на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 23.12.2024 року у справі №925/1240/21 залишено без задоволення. Ухвалу Господарського суду Черкаської області від 23.12.2024 року у справі №925/1240/21 залишено без змін.

01.05.2025 через систему «Електронний суд» до Верховного Суду надійшла касаційна скарга арбітражного керуючого Левченка Василя Миколайовича на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 23.12.2024 та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2025 у справі №925/1240/21, в якій просить суд поновити строк на касаційне оскарження; скасувати оскаржувані судові рішення; звільнити від сплати судового збору.

05.05.2025 через систему «Електронний суд» від Корякіна Д.В. надійшло клопотання про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою. Клопотання мотивовано зокрема тим, що постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню відповідно ч. 3 ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

12.05.2025 через систему «Електронний суд» від Левченка В.М. надійшли заперечення на клопотання Корякіна Д.В. Заперечення мотивовано тим, що ухвалою Верховного Суду від 13.03.2025 було відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Корякіна Д.В. на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2025 та постановлено здійснити перегляд в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Касаційним господарським судом було вирішено відступити від висновку, викладеного в ухвалі від 12.11.2024 у справі № 922/4571/14. Ухвала була постановлена Верховним Судом за скаргою ФОП Корякіна Д.В. на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2025. На думку заявника зазначене свідчить, що судом допускається касаційне оскарження рішень судів апеляційної інстанції, предметом перегляду яких були ухвали судів першої інстанції постановлені за результатами розгляду скарг на дії арбітражного керуючого.

З аналізу статей 55, 129 Конституції України вбачається, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Серед основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція ЄСПЛ) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Суд зазначає, що право на доступ до суду є одним із аспектів права на суд згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції ЄСПЛ та повинно бути "практичним та ефективним", а не "теоретичним чи ілюзорним" (Рішення ЄСПЛ від 04.12.1995 у справі "Беллє проти Франції"). Це міркування набуває особливої актуальності у контексті гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції ЄСПЛ, з огляду на почесне місце, яке в демократичному суспільстві посідає право на справедливий суд. Водночас, право на доступ до суду, закріплене у статті 6, не є абсолютним, воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак, Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 Конвенції ЄСПЛ, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Розглянувши касаційну скаргу, Суд дійшов до висновку про відмову у прийнятті касаційної скарги арбітражного керуючого Левченка Василя Миколайовича, з наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною першою статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства, визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Законодавцем у ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено особливості застосування правил оскарження судових рішень, що ухвалюються місцевими та апеляційними господарськими судами в процесі провадження у справі про банкрутство.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства (в редакції, чинній на момент звернення скаржника з касаційною скаргою) у касаційному порядку не підлягають оскарженню постанови апеляційного господарського суду, прийняті за результатами перегляду судових рішень, крім: ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), ухвали попереднього засідання, ухвал за результатами розгляду грошових вимог кредиторів, поданих після закінчення строку, встановленого для їх подання, ухвали про затвердження плану санації у справі про банкрутство, ухвали про затвердження плану реструктуризації боргів боржника у справі про неплатоспроможність фізичної особи, ухвали про закриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), а також постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури або процедури погашення боргів боржника та рішень, прийнятих за результатами розгляду заяв, поданих у межах провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність).

Скарги на постанови апеляційних господарських судів, прийняті за результатами оскарження ухвал господарського суду у справах про банкрутство, які не підлягають оскарженню в касаційному порядку окремо, можуть включатися до касаційної скарги на ухвали, постанови у справах про банкрутство (неплатоспроможність), що підлягають оскарженню.

Наведений перелік судових рішень, що підлягають касаційному оскарженню окремо, є вичерпним, і тому подання касаційних скарг на інші судові рішення (які відсутні у вказаному переліку) виключає можливість здійснення касаційного провадження за такими скаргами.

Предметом касаційного оскарження є постанова Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2025 прийнята за результатом апеляційного перегляду ухвали Господарського суду Черкаської області від 23.12.2024 щодо задоволення скарги на дії (бездіяльність) ліквідатора Левченка В.М. у справі №925/1240/21 про банкрутство ТОВ "Седна-Агро", можливість окремого касаційного оскарження якої не передбачена ч. 3 ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Такого ж висновку щодо застосування частини третьої статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства дійшов Верховний Суд, зокрема, в ухвалах від 27.01.2025 у справі №904/4387/19, 13.02.2025 у справі №908/3468/13, 01.10.2024 у справі № 908/713/20, 03.06.2024 у справі № Б-39/13-10.

Зазначене відповідає загальновизнаному положенню про дію процесуальних норм у часі, згідно з яким незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовується той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій (частина третя статті 3 ГПК України).

Щодо наведених скаржником доводів у запереченнях на клопотання, колегія суддів зазначає, що відкриваючи касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою, Корякіна Дмитра Вадимовича на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2025 у справі № 925/1240/21, Суд касаційної інстанції керувався приписами пункту 3 частини першої статті 287 ГПК України, за змістом якого учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали суду апеляційної інстанції, зокрема, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі "Дія 97 проти України" від 21.10.2010).

За змістом частини третьої ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства при вирішенні питання про можливість касаційного оскарження процесуального документа суду апеляційної інстанції визначальним є саме судовий акт суду першої інстанції, а не результат його перегляду в апеляційному порядку, та відповідно, зміст резолютивної частини процесуального документа суду апеляційної інстанції.

У разі прийняття до касаційного провадження касаційної скарги арбітражного керуючого Левченка Василя Миколайовича на вказані судові рішення, суд касаційної інстанції буде діяти не як "суд встановлений законом" в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини, що в сукупності з положеннями норм статті 287 ГПК України, виключає можливість касаційного перегляду.

Законодавець цілком свідомо надав Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у частині першій статті 293 ГПК України, і це повністю узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

Відповідно до п. 1 частини першої ст. 293 ГПК України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки, арбітражним керуючим Левченком Василем Миколайовичем подано касаційну скаргу на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2025 предметом перегляду якої була ухвала Господарського суду Черкаської області від 23.12.2024 яка відповідно до частини третьої ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства не підлягає окремому касаційному оскарженню, то необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас, Верховний Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

На підставі викладеного та керуючись частинами 1, 3 статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства, статтями 3, 234, 235, пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою арбітражного керуючого Левченка Василя Миколайовича на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 23.12.2024 та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2025 у справі № 925/1240/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий, суддя Огороднік К.М.

Судді Жуков С.В.

Пєсков В.Г.