ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2025 р. Справа№ 910/4381/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Тищенко А.І.

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 24.04.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз трейдинг"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 20.08.2024 (повний текст складено та підписано 12.09.2024)

у справі №910/4381/24 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-реконструкція"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз трейдинг"

про визнання недійсними пунктів договору та внесення змін

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро-реконструкція" (далі-позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз трейдинг" (далі-відповідач) про визнання недійсними п. п. 5.1 та 5.4 договору постачання природного газу №4139-ПСО(ТКЕ)-41 від 01.09.2022 та внесення змін до вказаного договору шляхом його доповнення п. п. 5.1-1 та 5.7 у наведеній в позовній заяві редакції.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що порядок та строки здійснення оплати за договором є несправедливими, і такі умови були погоджені позивачем під впливом тяжкої обставини.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.08.2024 позовні вимоги задоволено повністю.

визнано недійсними пункти 5.1 та 5.4 Договору постачання природного газу №4139-ПСО(ТКЕ)-41 від "01 "вересня 2022, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро-реконструкція" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг".

Внесено зміни до Договору постачання природного газу №4139-ПСО(ТКЕ)-41 від "01" вересня 2022, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро-реконструкція" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", шляхом його доповнення пунктами 5.1-1 та 5.7 у наступній редакції:

"5.1-1. Крім випадків, передбачених пунктом 5.7 цього Договору, Споживач здійснює розрахунок за придбані обсяги природного газу в наступному порядку:

- 70 відсотків вартості фактично переданого відповідно до акту/актів приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу;

- остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту/актів приймання-передачі природний газ - до 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому Споживач повинен був сплатити 70 відсотків грошових коштів за відповідний розрахунковий період.

У разі відсутності акту/актів приймання-передачі, фактична вартість переданого Споживачу природного газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.53 пункту 3.5 цього Договору.

5.7. Розрахунки за Договором в обсязі заборгованості з різниці в тарифах підтвердженої для Споживача територіальними комісіями з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах, здійснюється за рахунок видатків Державного бюджету за цільовим призначенням в порядку організації взаєморозрахунків встановленому законодавством. До завершення процедури врегулювання заборгованості Споживача за рахунок видатків Державного бюджету, розрахунки між сторонами за Договором на узгоджену суму заборгованості з різниці в тарифах можуть здійснюватися виключно шляхом відступлення Споживачем на користь Постачальника права вимоги на відшкодування заборгованості з різниці в тарифах.".

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз трейдинг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-реконструкція" витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 844 грн 80 коп.

Судове рішення мотивовано тим, що позивачем належним чином доведено наявність обставин щодо укладення ним договору під впливом тяжкої обставини на вкрай невигідних для нього умовах, у зв`язку з чим суд задовольнив відповідні вимоги. Крім того, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зміни спірного договору шляхом доповнення його пунктами 5.1-1 та 5.7, замість пунктів договору, які були визнані недійсними, установивши, що обраний позивачем спосіб захисту є ефективним та забезпечить поновлення порушених прав позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаним рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз трейдинг" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення від 20.08.2024 у справі №910/4381/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є необгрунтованим, ухваленим за відстуності з`ясованих обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. При цьому скаржник стверджував, що:

- судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано, що позивач та відповідач добровільно уклали та підписали оспорюваний договір, відповідач протягом тривалого часу постачав позивачу природній газ, позивач приймав природний газ, не здійснив за нього оплату, а згодом змінив свою позицію та звернувся до суду з даним позовом, що свідчить про його недобросовісну поведінку;

- відповідач не погоджувався з тим, що наведені позивачем обставини є тяжкими в розумінні ст. 233 ЦК України та зазначав про це у своїх документах по суті, але судом вказане не прийнято до уваги;

- твердження позивача, про те, що зазначені ним Меморандуми встановили мораторій на застосування економічно обґрунтованих тарифів на опалювальні сезони 2020/2021 та 2021/2022 та заблокували можливість підвищення тарифів є лише його суб`єктивним твердженням, яке не має юридичного обґрунтування;

- відповідач виконав перед позивачем в повному обсязі та належним чином всі зобов`язання з поставки природного газу за договором. Тому, за наявності правового регулювання компенсації в тарифах належним способом захисту прав позивача було б доцільно вважати пред`явлення вимог до держави;

- на момент укладення договору вся країна вже понад 6 місяців жила в умовах війни. Таким чином, укладаючи договір на визначених в ньому умовах позивач повністю усвідомлював обставини його укладання, зокрема, і спричинені російською агресією проти України та запровадженням воєнного стану;

- позивач був вільним у виборі продавця природного газу на будь-яких умовах, що пропонуються на ринку природного газу та серед усіх суб`єктів ринку обрав відповідача на абсолютно вільній основі без будь-яких примушувань;

- судом першої інстанції не враховано, що процедура врегулювання заборгованості за рахунок видатків Державного бюджету є чітко регламентованою та здійснюється на підставі укладеного договору про організацію взаєморозрахунків, а не через внесення змін до договору постачання природного газу.

Узагальнені доводи та заперечення позивача

11.12.2024 через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив доводи викладені в ній, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Узагальнені доводи відзиву позивача зводяться до того, що:

- закупівля природного газу (накопичення енергоносіїв) для опалювальних потреб повинна бути проведена до початку опалювального сезону (в цьому і полягає суть підготовки до такого сезону), а не після нього. В цілому, враховуючи специфіку теплопостачання як явища, підготовка до нового опалювального сезону розпочинається з першого ж дня після закінчення попереднього;

- договір укладався в умовах заборони на підвищення тарифів позивача на теплову енергію послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, запровадженої спершу Меморандумами від 09.02.2021 та 30.09.2021, а потім остаточно зафіксованої положеннями Закону № 2479-IX, що є чинним і станом на сьогоднішній день;

- законодавство не встановлює жодного взаємозв`язку між "передбачуваністю" певних обставин та їх тяжкістю. Більш того, хоча опалювальний сезон дійсно є "передбачуваним явищем", але конкретні умови його проведення можуть бути непередбачуваними, що і сталося в нашому випадку (зокрема, наявність мораторію на підвищення тарифів). Таким чином, тяжкість обставин полягала не в "ізольованому" опалювальному сезоні, а в тому, як та в яких умовах він мав бути проведений;

- позивач не може звернутись з позовною заявою, зокрема, до Верховної Ради України, якою зобов`язати її прийняти відповідний бюджет чи інший закон, яким би вдалось врегулювати спірні відносини позивача з відповідачем, оскільки сама Верховна Рада України не може ініціювати прийняття того чи іншого закону за власною ініціативою і таке право належить суб`єктам, визначеним статтею 93 Конституції України;

- законодавство вимагає від виробника теплової енергії забезпечення найнижчої собівартості та використання палива з найменшою вартістю. Вказане, в свою чергу, означало необхідність закупити газ саме у апелянта як особи, яка пропонувала газ за найнижчою ціною;

- що стосується нібито неусунення Договором тяжкої обставини, позивач зазначає лише про такий самоочевидний факт: опалювальний сезон 2022/23 було успішно проведено у встановлені містом строки та порядку. Без поставленого за Договором природного газу це було б неможливим. Відповідно, ключова тяжка обставина якраз і була усунена. Таку ж логіку в подібних спорах займає і Верховний Суд, зокрема у постанові від 11.11.2021 у справі №925/1367/19;

- позивач прямо визнає наявність заборгованості, проблему з відшкодуванням Державою заборгованості, належне виконання апелянтом своїх обов`язків з поставки газу. Позивач не просить суд визнати недійсним весь договір - навпаки, він просить лише змінити умову щодо оплати за поставлений газ так, щоб вона відповідала ринковим реаліям та забезпечила баланс сторін та єдиний можливий варіант взаєморозрахунків.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги, заяв та клопотань

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.10.2024 апеляційну скаргу у справі №910/4381/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Тарасенко К.В., Кравчук Г.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.10.2024 витребувано матеріали справи з суду першої інстанції та відкладено вирішення питання щодо подальшого руху справи.

17.10.2024 матеріали справи №910/4381/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2024, у зв`язку з перебуванням судді Кравчука Г.А. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/4381/24.

Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 21.10.2024, справу №910/4381/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: Коробенко Г.П. (головуючий), судді: Тарасенко К.В., Тищенко О.В.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2024, у зв`язку з перебуванням суддів Тищенко О.В. та Тарасенко К.В. у відпустках, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/4381/24.

Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 28.10.2024, справу №910/4381/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: Коробенко Г.П. (головуючий), судді: Кравчук Г.А., Тищенко А.І.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2024, у зв`язку з перебуванням судді Кравчука Г.А. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/4381/24.

Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 04.11.2024, справу №910/4381/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: Коробенко Г.П. (головуючий), судді: Тищенко А.І., Яценко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз трейдинг" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2024 у справі №910/4381/24 залишено без руху, надано скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

21.11.2024 до суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2024, у зв`язку з перебуванням судді Яценко О.В. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/4381/24.

Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 02.12.2024, справу №910/4381/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: Коробенко Г.П. (головуючий), судді: Тищенко А.І., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2024 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз трейдинг" строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2024 у справі №910/4381/24. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз трейдинг" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2024 у справі №910/4381/24. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2024 у справі №910/4381/24 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги. Судове засідання призначено на 21.01.2025.

16.12.2024 через канцелярію суду відповідачем подано заяву про відвід суддів Коробенка Г.П. та Тарасенко К.В. від розгляду справи №910/4381/24.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2025, у зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/4381/24.

Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 21.01.2025, справу №910/4381/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: Коробенко Г.П. (головуючий), судді: Тищенко А.І., Кравчук Г.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2025 колегія суддів постановила здійснювати розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз трейдинг" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2024 у справі №910/4381/24 спочатку колегією суддів у складі: Коробенка Г.П. (головуючий, доповідач), Тищенко А.І., Кравчук Г.А., яка визначена протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2025 визнано необґрунтованим відвід судді Коробенка Г.П. від розгляду справи №910/4381/24, заявлений Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз трейдинг". Передано справу для вирішення питання про відвід судді у порядку, встановленому ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2025 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" про відвід судді Коробенка Г.П. від розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2024 у справі №910/4381/24.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2025 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз трейдинг" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2024 у справі №910/4381/24 призначено на 11.03.2025.

У судових засіданнях оголошувалась перерва.

У судовому засіданні 24.04.2025 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання 24.04.2025 з`явились представники позивача та відповідача, які надали пояснення по справі.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

01.09.2022 між ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" та ТОВ "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" укладено договір постачання природного газу №4139-ПСО(ТКЕ)-41.

Відповідно до умов п.1.2 Договору газ, що продається за цим Договором, використовується відповідачем для власних потреб або в якості сировини і не може бути використаний для перепродажу.

Відповідно до п.2.1 Договору постачальник передає споживачу на умовах цього Договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з вересня 2022 року по березень 2023 року. Період та обсяг замовленого природного газу визначений п.2.1.1 Договору.

Порядок та умови передачі природного газу встановлені частиною 3 Договору. Ціна - частиною 4 Договору.

Розділом 5 Договору сторони встановили порядок та умови розрахунків за природний газ.

5.1. Споживач здійснює розрахунок за придбані обсяги природного газу в наступному порядку:

- 70 відсотків вартості фактично переданого відповідно до акту/актів приймання - передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу;

- остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту/акті приймання-передачі природний газ - до 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому Споживач повинен був сплатити 70 відсотків грошових коштів за відповідний розрахунковий період.

У разі відсутності акту/актів приймання-передачі, фактична вартість переданого Споживачу природного газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.3 пункту 3.5 цього Договору.

Пунктом 5.2 Договору передбачено, що для цілей виконання пункту 5.1. цього Договору Споживач зобов`язується у строк до початку дії цього Договору в частині зобов`язань Постачальника щодо передачі природного газу (п. 2.1 та 13.1 Договору) укласти договори або додаткові угоди до договорів банківського рахунку щодо здійснення договірного списання (надалі - Договір про Договірне списання) з рахунків Споживача, на який надходять кошти в оплату за теплову енергію та відповідні комунальні послуги, послуги (товари), для надання (передачі) яких використовується поставлений природний газ.

Під час підписання Договору про Договірне списання сторони зобов`язані використовувати накладення електронного підпису та печатки (за наявності) відповідно до вимог законодавства про електронний документообіг та електронні довірчі послуги, сервіси для обміну електронними документами, при цьому електронні копії документів та електронне листування прирівнюється до оригіналів документів (повідомлень).

Договір про Договірне списання укладається між Споживачем, Постачальником та банком, в якому обслуговується відповідний рахунок Споживача. Споживач також зобов`язується не відкривати інших рахунків в будь-яких банківських установах для отримання коштів в оплату за теплову енергію та відповідні комунальні послуги, послуги (товари), для надання (передачі) яких використовується поставлений природний газ, та не здійснювати розрахунки за теплову енергію та відповідні комунальні послуги, послуги (товари), для надання (передачі) яких використовується поставлений природний газ, із застосуванням будь-яких інших рахунків, ніж рахунок, відносно якого укладений Договір про Договірне списання.

Умови договору банківського рахунку, укладеного між банком і Споживачем, згідно з яким обслуговується рахунок Споживача, на який надходять кошти в оплату за теплову енергію та відповідні комунальні послуги, послуги (товари), для надання (передачі) яких використовується поставлений природний газ, підлягають виконанню сторонами Договору банківського рахунку у частині, в якій вони не суперечать умовам Договору про Договірне списання, та сторони підтверджують свої зобов`язання за ними.

Договором про Договірне списання повинно бути передбачено, що у разі одночасного надходження до банку кількох документів, на підставі яких здійснюється списання грошових коштів, банк списує кошти з рахунку Споживача в такій черговості:

1) у першу чергу списуються грошові кошти на підставі рішення суду для задоволення вимог про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, а також вимог про стягнення аліментів;

2) у другу чергу списуються грошові кошти на підставі рішення суду для розрахунків щодо виплати вихідної допомоги та оплати праці особам, які працюють за трудовим договором (контрактом), а також виплати за авторським договором;

3) у третю чергу списуються грошові кошти на підставі інших рішень суду:

4) у четверту чергу списуються грошові кошти за розрахунковими документами, що передбачають платежі до бюджету і розрахунки Споживача з персоналом та пов`язані з ними обов`язкові відрахування, передбачені чинним законодавством України;

5) у п`яту чергу списуються грошові кошти для виконання грошових зобов`язань Споживача перед банком в порядку договірного списання;

6) у шосту чергу списуються грошові кошти для виконання грошових зобов`язань Споживача перед Постачальником за всіма договорами постачання природного газу (в тому числі і за цим Договором постачання природного газу); у разі надходження до банку більше одного повідомлення договірне списання здійснюється в порядку черговості їх надходження до банку;

7) у сьому чергу списуються грошові кошти за іншими розрахунковими документами в порядку черговості їх надходження до банку, та на підставі інших умов договорів про здійснення договірного списання.

У разі порушення Споживачем умов розрахунків за поставлений природний газ оплата за природний газ за цим Договором здійснюється шляхом щоденного Договірного списання банками залишку грошових коштів з банківських рахунків Споживача, на які надходять кошти в оплату за послуги, для надання яких використано поставлений природний газ, на банківський рахунок Постачальника.

Договірне списання (перерахування) з поточного рахунку Споживача на поточний рахунок Постачальника здійснюється з дати отримання банком повідомлення Постачальника про порушення строків розрахунків за цим Договором, на підставі відповідного Договору про Договірне списання до повного виконання зобов`язань Споживача в частині розрахунків за поставлений природний газ за цим Договором без застосування платіжних вимог від Постачальника.

Відповідно до п.5.3 Договору, сторони погоджуються, що під час перерахування коштів у призначенні платежу посилання на номер Договору є обов`язковим. Зміна Споживачем призначення платежу здійснюється виключно листом, який надається Постачальнику, але в будь-якому випадку не пізніше 10 календарних діб з дня надходження відповідних коштів на рахунок Постачальника.

Оплата за природний газ здійснюється Споживачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника, зазначений в розділі 14 цього Договору.

Споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 5.1 цього Договору.

Кошти, які надійшли від Споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за попередні розрахункові періоди за цим Договором (п. 5.4 Договору).

Сторони п 5.5 Договору погодили, що у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості із сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору Сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від Споживача, погашає вимоги Постачальника у такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного Споживачем:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання;

2) у другу - сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи;

3) у третю чергу - погашається основна сума заборгованості за використаний природний газ;

4) у четверту чергу - компенсація вартості робіт, пов`язаних з припиненням (обмеженням) газопостачання Споживачу.

Звірка розрахунків та/або фактичного обсягу використання природного газу здійснюється Сторонами протягом десяти днів з моменту письмової вимоги однієї із сторін, підписаної уповноваженою особою на підставі відомостей про фактичну оплату вартості використаного природного газу Споживачем та актів його приймання-передачі (п.5.6 Договору).

Відповідно до п.11.1 Договору у разі виникнення спорів (розбіжностей) Сторони зобов`язуються розв`язувати їх шляхом проведення переговорів та консультацій. Будь-яка із Сторін має право ініціювати їх проведення.

У разі недосягнення Сторонами згоди спори (розбіжності) розв`язуються у судовому порядку (п.11.2 Договору).

Даний Договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 31.03.2023 включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання. Продовження або припинення Договору можливе за взаємною згодою Сторін шляхом підписання додаткової угоди до Договору (п.13.1 Договору).

Сторонами не заперечується факт виникнення заборгованості позивача перед відповідачем за придбаний відповідно до договору природний газ, яка є непогашеною станом на момент розгляду справи.

Позивач не заперечує свого обов`язку оплатити поставлений відповідачем природний газ, проте вважає порядок та строки здійснення оплати несправедливими, а саме такими, що були погоджені позивачем під впливом тяжкої обставини.

За доводами позивача, тяжкими обставинами є: 1) необхідність забезпечити проведення опалювального сезону; 2) повномасштабна війна; 3) мораторій на підвищення тарифів на опалення; 4) відсутність коштів у бюджеті на покриття заборгованості підприємств через економічну необґрунтованість тарифів.

Позивач додатково стверджує, що закупити природний газ він міг тільки у відповідача, а саме укладення сторонами договору є безпосереднім наслідком державного регулювання, а не результатом вільного волевиявлення сторін.

Листом від 22.03.2024 № 12/5-18/724 позивачем на адресу відповідача направлено додаткову угоду до договору постачання природного газу від № 4139-ПСО(ТКЕ)-41 від 01.09.2022 з пропозицією доповнити договір пунктом наступного змісту: "5.7. Розрахунки за Договором в обсязі заборгованості з різниці в тарифах, підтвердженої для Споживача територіальними комісіями з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах, здійснюється за рахунок видатків Державного бюджету за цільовим призначенням в порядку організації взаєморозрахунків, встановленому законодавством. До завершення процедури врегулювання заборгованості Споживача за рахунок видатків Державного бюджету, розрахунки між сторонами за Договором на узгоджену суму заборгованості з різниці в тарифах можуть здійснюватися виключно шляхом відступлення Споживачем на користь Постачальника права вимоги на відшкодування заборгованості з різниці в тарифах.".

Матеріали справи не містять доказів направлення відповідачем відповіді на зазначений лист.

У свою чергу, відповідач заперечував факт наявності тяжких обставин, вкрай невигідних умов, причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та умовами укладеного договору. Також відповідач звертав увагу на порушення позивачем доктрини заборони суперечливої поведінки, необхідність суду врахувати принципи підприємницької діяльності позивача, а також неефективність обраних способів захисту. Відповідач стверджував, що ніякого примусу до укладення Договору не було, а позивач мав змогу обрати будь-якого іншого постачальника. Окрім того, на думку відповідача, позивач має звертатися з позовними вимогами саме до держави, а не відповідача.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів сторін

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та надані сторонами пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема:

- зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. ч. 1 та 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Статтею 217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Для визнання правочину недійсним з наведеної вище підстави позивач має довести наявність у сукупності таких обставин:

1) наявність тяжкої обставини;

2) наявність нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину. Тобто, позивач має довести те, що оспорюваний ним договір був вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин та/або їх негативних наслідків і внаслідок вчинення такого правочину він отримав можливість усунути тяжку обставину, внаслідок якої був укладений договір. Також позивач має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не був би вчинений взагалі або був би вчинений на інших умовах;

3) наявність невигідних для себе умов правочину;

4) факт вчинення правочину добровільно, без насильства, обману чи помилки;

5) факт того, що він, вчиняючи договір на невигідних умовах, усвідомлював свої дії, але вимушений був це зробити через тяжкі для нього обставини.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції погодився з доводами позивача про наявність тяжких обставини щодо укладення договору з оспорюваними умовами, оскільки позивач міг придбати природний газ для проведення опалювального сезону 2022-2023 років лише у відповідача.

Однак, такі висновки суду є помилковими з огляду на таке.

У відповідності до Закону України "Про ринок природного газу" в Україні діє ринок природного газу.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про ринок природного газу" одними із принципів функціонування ринку природного є вільна торгівлю природним газом та вільний вибір постачальників природного газу.

У відповідності до ст. 13 Закону України "Про ринок природного газу" споживач має право на вільний вибір постачальника та безоплатну зміну постачальника.

Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим законом.

Отже, позивач для забезпечення опалювального періоду 2022-2023 років був вільний у виборі будь-якого продавця природного газу на ринку природного газу за цінами, що вільно встановлюються на ринку, а не тільки шляхом отримання природного газу від Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", що безпосередньо вбачається з положень Закону України "Про ринок природного газу".

При цьому, аргументи позивача з приводу того, що він був зобов`язаний купувати газ саме у відповідача, оскільки ціни на природний газ у нього були значно нижчими за ринкові, очевидно не можуть підтверджувати невигідність умов укладеного сторонами договору та наявність тяжких обставин у спірних правовідносинах, оскільки їх суть навпаки зводиться до того, що позивач врегулював свої відносини щодо отримання природного газу за найвигіднішими на ринку на той час умовами.

З цих же підстав апеляційний суд відхиляє доводи позивача про наявність монопольного становища відповідача на ринку постачання природного газу, оскільки такі доводи наводяться позивачем в контексті того, що зазначене становище дозволяє відповідачу пропонувати ціну на газ нижче ніж у інших постачальників на ринку. Водночас, сторони не заперечують існування на ринку пропозицій інших постачальників природного газу. Відповідно, укладення договору з відповідачем за таких доводів обґрунтовано не необхідністю усунення тяжких обставин, а отриманням позивачем як юридичною особою приватного права, яка здійснює господарську діяльність на власний ризик, природного газу за найвигіднішою ціною.

Також апеляційний суд звертає увагу на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 27.06.2024 у справі №910/17359/23, за позовом споживача до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" про визнання недійсними пунктів договору постачання природного газу у зв`язку з наявністю тяжких обставин та вкрай невигідних умов.

Верховний Суд у вказаній постанові, зокрема, зазначив, що згідно з п. 16 ч. 3 ст. 4 Закону України "Про ринок природного газу" регулятор у межах повноважень, визначених цим законом та іншими актами законодавства, забезпечує споживачам (оптовим покупцям) можливість вільно обирати та змінювати постачальника (оптового продавця) на умовах, передбачених цим законом та іншими актами законодавства. Апеляційний господарський суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, дійшов вірного висновку, що позивачем не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання спірного договору недійсним відповідно до вимог ч. 1 ст. 233 ЦК України. Укладення сторонами оспорюваного договору в частині п. 4.3 розділу 4, а саме підписання додаткової угоди №1 від 26.05.2022 до договору, якою сторони погодили новий порядок розрахунків за фактично переданий газ, свідчить про вільне волевиявлення сторін щодо погодження спірного пункту договору, а тому доводи скаржника, що спірний правочин було вчинено під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах не знайшли свого підтвердження. Позивачем не доведено, що оспорюваний договір вчинений ним саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин та/або їх негативних наслідків, як і не доведено, що за відсутності тяжкої обставини оспорюваний договір позивачем би не укладався, або був би укладений на інших умовах.

Зазначені висновки також були застосовані Верховним Судом у постанові від 19.02.2025 у справі №910/6198/24.

Апеляційний суд вказує на те, що висновки Верховного Суду, зроблені у вказаних постановах, підлягають врахуванню при розгляді справи №910/4381/24, оскільки ці справи є подібними за змістовим критерієм (оспорювання споживачем умов договору постачання природного газу щодо порядку розрахунків з підстав, визначених ст. 233 ЦК України, коли постачальник заперечує такі доводи, зокрема посилаючись на те, що договір було укладено внаслідок реалізації права споживача вільно обирати продавця природного газу).

Отже, у спірних правовідносинах відсутні тяжкі обставини, оскільки позивач міг придбати природний газ для проведення опалювального сезону не тільки у відповідача, а у будь-якого продавця на ринку природного газу. Позивач міг отримати природний газ і в постачальника остатньої надії, який згідно Закону України "Про ринок природного газу" не міг відмовити позивачу в укладенні договору на постачання природного газу, зокрема, для забезпечення опалювального періоду 2022-2023 років.

При цьому, безпідставними є посилання позивача, які підтримані місцевим господарським судом, на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 11.11.2021 у справі №925/1367/19, 25.01.2022 у справі №925/555/20, 01.06.2022 у справі №925/552/20 та 21.06.2022 у справі №925/1701/20, оскільки по-перше, правозастосування норми ст. 233 ЦК України у вказаних справах здійснювалося не щодо умов договору постачання природного газу в частині визначення порядку розрахунку, а щодо договорів, які постачальник спонукав укласти споживачів для можливості укладення договору постачання природного газу (договори про переведення боргу, договори гарантії). У вказаних справах оспорювані договори укладалися саме як правова підстава для подальшої можливості споживачу укласти договір постачання природного газу, тоді як у справі №910/4381/24 такі обставини не доводилися позивачем, а натомість останній послідовно стверджує про наявність його волевиявлення на укладення договору з огляду на найвигідніші умови щодо ціни на природний газ у останнього на ринку. По-друге, позивачем у вказаних справах виступала юридична особа публічного права, тоді як позивач у даній справі не має такого статусу, а здійснює свою господарську діяльність з надання комунальних послуг на принципі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику з метою отримання прибутку.

Необхідним критерієм для визнання правочину недійсним на підставі ст. 233 ЦК України є доведення нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який укладається виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин. Тобто, внаслідок вчинення такого правочину особа отримує можливість усунути тяжку обставину, яка змусила її це зробити.

Верховний Суд у постановах від 02.08.2018 у справі №918/341/16, 14.02.2018 у справі №910/8862/17 та 06.03.2018 у справі №910/8866/17 наголосив, що для застосування ст. 233 ЦК України має бути причинно-наслідковий зв`язок між тяжкими обставинами та укладеним правочином (його укладання саме з метою усунення обставин).

Проте у спірних правовідносинах укладення договору постачання природного газу відбулося внаслідок здійснення звичайної господарської діяльності позивача, а не у зв`язку з необхідністю усунення тяжких обставин.

Як наслідок, суд першої інстанції дійшов до необґрунтованих висновків про те, що договір між позивачем та відповідачем укладений під впливом тяжких обставин, якими є неможливість в умовах мораторію на підвищення тарифів закупити природний газ для проведення опалювального сезону 2022-2023 років у будь-якого іншого постачальника, аніж у відповідача.

Таким чином, доводи скаржника в наведеній частині є обґрунтованими.

Позивач також зазначав, що договір в частині розрахунків та строків оплати був укладений на вкрай невигідних умовах. На переконання останнього, умова про оплату природного газу за фактом його отримання є невигідною, оскільки не передбачає, що така оплата має здійснюватися тільки після отримання видатків на таку оплату з державного бюджету.

Як встановлено вище, місцевий господарський суд погодився з тим, що договір укладений на невигідних умовах. Проте, зазначені висновки є необґрунтованими.

Так, згідно з частиною першою статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

У відповідності до висновків, зроблених у постанові Верховного Суду від 14.07.2022 у справі №910/9626/20, для визнання правочину недійсним необхідно встановити наявність двох обставин: тяжких обставин та вкрай невигідних умов вчинення правочину.

В постанові від 12.08.2021 у справі №910/4288/20 Верховний Суд, зокрема, зазначив, що для застосування ст. 233 ЦК України умови правочину повинні бути не просто невигідними, а вкрай невигідними. Тобто, такі умови мають бути явно кабальними для особи.

Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 16.09.2021 у справі №404/8483/15-ц, ст. 233 ЦК України хоча і не встановлює, чого саме мають стосуватися умови правочину, однак з аналізу цієї норми випливає, що це насамперед ціна або інші обтяжливі для особи обов`язки.

Отже, для визнання недійним правочину на підставі ч. 1 ст. 233 ЦК України позивач має довести не тільки наявність тяжких обставин, а й наявність невигідності умов, на яких укладено договір. При цьому, доведенню підлягає не будь-яка форма невигідності, а саме крайня форма невигідності, тобто умови договору мають бути явно кабальними для позивача.

У спірних правовідносинах позивач просив визнати недійними пункти договору, якими передбачено, що оплата здійснюється за фактом отримання природного газу.

В той же час, умова про оплату за фактично поставлений природний газ не носить крайньої форми невигідності для позивача.

Так, згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 13 Закону України "Про ринок природного газу" споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

За змістом п. 21 розділу II Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений природний газ на умовах, визначених договорами.

Згідно з п. 19 розділу II Правил постачальник має право отримувати від споживача своєчасну оплату за природний газ відповідно до умов договору.

Отже, оплата за фактично поставлений природний газ відповідає положенням ЦК України, Закону України "Про ринок природного газу" та Правилам постачання природного газу.

Відповідні умови договору не становлять вкрай невигідного (кабального) характеру для позивача, а є загальноприйнятими правилами про те, що поставлений товар має бути оплачений.

Вказана правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 19.02.2025 у справі №910/6198/24.

При цьому колегія суддів враховує, що позивач не доводив і судом першої інстанції не встановлено наявність нормативно-правових підстав, які б ставили оплату вже поставленого товару в залежність від видатків державного бюджетну, а також те, що врегулювання договірних відносин з оплати поставленого природного газу на умовах, запропонованих позивачем, є звичайними умовами відповідних аналогічних договорів, які не були застосовані лише у спірних правовідносинах щодо позивача.

Здійснення розрахунку за фактично отриманий природний газ не може бути крайньою формою невигідного становища, оскільки розрахунки могли би проводитися за умовами передоплати, а не післяплати. Передоплата за ще неотриманий природний газ є більш невигідною для покупця у порівнянні з розрахунком за фактом вже отриманого природного газу.

Отже, пункти договору про здійснення розрахунків за фактично отриманий природний газ не становлять крайньої форми невигідності для позивача, а тому необґрунтованими є висновки суду першої інстанції про його недійсність з наведених підстав.

Сам по собі факт укладання договору на умовах, які позивач суб`єктивно вважає невигідними, не є підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним на підставі ст. 233 ЦК України. Відповідні висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, що викладені у постанові від 16.11.2021 у справі №21/89б/2011(913/630/20).

Отже, помилковими і такими, що не відповідають обставинам справи, є висновки суду першої інстанції щодо вчинення правочину на вкрай невигідних умовах, оскільки встановлені обставини не можуть підтверджувати існування тяжких обставин у спірних правовідносинах.

Апеляційний суд також вказує на те, що позивач у заявленому позові поєднав два способи захисту та просив визнати недійними пункти договору, якими встановлюється порядок і строк оплати за фактично посталений природний газ, а також замість оспорюваних пунктів договору просив доповнити його новими умовами.

Відповідно до ч. 5 ст. 188 Господарського кодексу України якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Застосування обраного позивачем способу захисту порушених прав, який поєднує у собі вимоги про визнання недійсними пунктів договорів та внесення за рішенням суду на їх заміну інших умов, створює правову невизначеність у відносинах сторін щодо строків оплати природного газу з моменту укладення договору і до набрання судовим рішенням про внесення до договору змін законної сили.

Також відповідно до ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Отже, вказаним законом встановлено, що строки та порядок оплати є істотними умовами договору постачання природного газу. Відповідно, умови договору про порядок розрахунків мають регулюватися договором протягом всього часу його дії, а їх зміна можлива лише у спосіб, що визначений договором та/або законом.

Згідно висновків Верховного Суду, які викладені у постановах від 11.08.2021 у справі №926/324/20, 18.11.2021 у справі №907/12/19, 12.03.2018 у справі №910/22319/16 та 02.05.2018 у справі №910/14411/16, умова договору, щодо якої ставиться вимога про визнання її недійсною, не може бути істотною умовою договору, оскільки у такому випадку правочин має бути визнаний недійсним в цілому.

Як наслідок, судом першої інстанції необґрунтовано задоволено позовні вимоги про визнання недійсними істотних умов договору, оскільки визнання недійсним договору в частині істотних умов не допускається.

Позивач у позовній заяві на підставі ст. 233 ЦК України просив суд змінити умови договору шляхом доповнення його новими пунктами щодо порядку і строків розрахунків за поставлений природний газ, оскільки, на його переконання, зазначена норма жодним чином не забороняє суду не просто визнати недійсним певне положення правочину, а й замінити його іншим, більш справедливим в ситуації, що склалася. Місцевий господарський суд погодився з відповідними доводами позивача.

Проте, такі висновки є необґрунтованими, що підтверджується судовою практикою, зокрема, постановою Верховного Суду від 19.02.2025 у справі №910/6198/24.

В наведеній постанові касаційним судом зазначено, що ст. 233 ЦК України є імперативною та стосується виключно визнання недійсним правочину у разі його укладення під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних умовах. Стаття 233 ЦК України не передбачає зміни умов договору шляхом його доповнення у випадку укладення правочину під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних умовах.

Порядок зміни умов договору за рішенням суду врегульовано ст. ст. 651 та 652 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною.

Отже, зміна договору за рішенням суду є винятковим заходом та здійснюється у виключних випадках, визначених ст. ст. 651 та 652 ЦК України.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні посилався на статтю 651 ЦК, проте застосував її без урахування висновків Верховного Суду.

У відповідності до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №363/1834/17 та 16.01.2021 у справі №910/2861/18, істотним є порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Суд має встановити не лише наявність порушення договору, але й завдання цим порушенням шкоди, її розмір, а також те, чи дійсно суттєвою є різниця між тим, на що мала право розраховувати потерпіла сторона, укладаючи договір, і тим, що насправді вона змогла отримати.

Однак у спірних правовідносинах позивач не доводив і суд першої інстанції не встановлював наявність підстав для зміни умов договору відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України.

Крім цього, згідно зі ст. 652 ЦК України договір може бути змінений у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору. У разі істотної зміни обставин суд може змінити договір за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 04.04.2018 у справі №910/12154/16 та 17.04.2018 у справі №927/763/17, закон пов`язує можливість внесення змін до договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин. Істотна зміна обставин, якими сторони керувалися, укладаючи договір, має бути не наслідком поведінки сторін, а бути зовнішньою щодо юридичного зв`язку між ними. Обставини, якими, укладаючи його, керувалися сторони, мають змінитися настільки, що, якби останні могли це передбачити, то взагалі б не уклали договір чи уклали б його на інших умовах. За відсутності істотної зміни обставин, зокрема за незначної їх зміни або за виникнення труднощів у виконанні договору, які сторони могли розумно передбачити, договір не можна змінити за рішенням суду.

Натомість, у спірних правовідносинах позивач не доводив і суд першої інстанції не встановлював наявність підстав для зміни умов договору відповідно до ст. 652 ЦК України.

З урахуванням вищезазначеного в сукупності, суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків стосовно того, що позивачем належним чином доведено наявність обставин укладення ним договору під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах, а також наявності правових підстав для зміни умов спірного договору.

Відповідно до статей 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За результатами перегляду даної справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз трейдинг" підлягає задоволенню. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2024 підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги розподіляються у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 267-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз трейдинг" задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2024 у справі №910/4381/24 скасувати.

В позові відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-реконструкція" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз трейдинг" витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 5 813 (п`ять тисяч вісімсот тринадцять) грн 76 коп.

Матеріали справи №910/4381/24 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 19.05.2025 після виходу судді Тищенко А.І. з відпустки

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Г.А. Кравчук

А.І. Тищенко