ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. ОдесаСправа № 915/486/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.,

при секретарі судового засідання: Фещук В.М.,

за участю представників:

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт" Фішелєва Г.В.,

від Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради Іванкова Ю.В.,

від Миколаївської міської ради участі не брали,

розглянувши апеляційну скаргу Миколаївської міської ради

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 03.02.2025, прийняте суддею Мавродієвою М.В., м. Миколаїв, повний текст складено 12.02.2025,

у справі №915/486/24

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт"

до відповідачів:

-Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради;

-Миколаївської міської ради

про стягнення 924 210 грн

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт" звернулося з позовом до Миколаївської міської ради та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради, в якому просило стягнути з місцевого бюджету Миколаївської міської територіальної громади на користь позивача 839900 грн безпідставно збережених коштів та 84310 грн збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сплачений позивачем на виконання постанови Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради №12/247/22.02-13 від 10.06.2021 адміністративно-господарський штраф у розмірі 839900 грн після скасування адміністративним судом вказаної постанови утримується в місцевому бюджеті Миколаївської міської територіальної громади без достатньої правової підстави та, як наслідок, підлягає стягненню на користь позивача на підставі приписів статті 1212 Цивільного кодексу України, а 83990 грн виконавчого збору та 320 грн витрат виконавчого провадження №72501612 з примусового виконання вищенаведеної постанови підлягають стягненню з місцевого бюджету Миколаївської міської територіальної громади на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт"на підставі приписів статей 1166, 1173, 1174 Цивільного кодексу України, як шкода, завдана позивачеві неправомірними діями Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 06.05.2024 відкрито провадження у справі №915/486/24.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 03.02.2025 у справі №915/486/24 (суддя Мавродієва М.В.) позов задоволено; стягнуто з місцевого бюджету Миколаївської міської територіальної громади в особі Миколаївської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт" 839900 грн безпідставно збережених коштів, 84310 грн збитків та 10078,80 грн судового збору.

Судове рішення мотивоване доведеністю позивачем наявності правових підстав для стягнення на його користь 839900 грн, які, з огляду на скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу, утримуються у бюджеті Миколаївської міської територіальної громади без достатньої правової підстави, та 84310 грн збитків, які беручи до уваги наявність всіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення, були завдані Товариству з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт" неправомірними діями Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Миколаївська міська рада звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 03.02.2025 у справі №915/486/24 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Зокрема, апелянт наголошує на передчасності заявлення Товариством з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт" позовних вимог про стягнення 839900 грн безпідставно збережених коштів, оскільки Порядком повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України №787 від 03.09.2013 (у редакції, чинній станом на дату звернення позивача до суду першої інстанції з позовом у даній справі), регламентовано спеціальний спосіб захисту інтересів останнього процедуру досудового повернення адміністративного штрафу, сплаченого згідно з постановою, скасованою у судовому порядку, внаслідок чого, у разі відмови Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у формуванні подання про повернення вищезазначеної суми грошових коштів, позивач повинен був звернутися до адміністративного суду з вимогою про визнання бездіяльності вказаного суб`єкта владних повноважень протиправною та його зобов`язання сформувати відповідне подання. Скаржник також вказує про те, що, оскаржуючи постанову Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради №12/247/22.02-13 від 10.06.2021 з підстав її незаконності, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт" все одно сплатило штраф на її виконання, що свідчить про суперечливість поведінки позивача та виключає можливість застосування у спірних правовідносинах приписів статті 1212 Цивільного кодексу України, тим більше, що позивач мав можливість звернутися до суду з заявою про поворот виконання судового рішення, проте не вичерпав усіх можливих способів повернення йому коштів у сумі 839900 грн, окрім як передчасного звернення до суду з позовом у цій справі. Крім того, за твердженням апелянта, заявлені до стягнення кошти виконавчого збору та витрати виконавчого провадження були сплачені позивачем на користь державного бюджету, у зв`язку з чим підстави для їх стягнення з місцевого бюджету Миколаївської міської територіальної громади і, відповідно, Миколаївська міська рада не може вважатися належним відповідачем за такими позовними вимогами.

У відзиві на апеляційну скаргу б/н від 04.04.2025 (вх.№1020/25/Д2 від 04.04.2025) Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради просить апеляційну скаргу Миколаївської міської ради задовольнити повністю, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 03.02.2025 у справі №915/486/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт" у повному обсязі. У цьому відзиві Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради посилається на те, що належним шляхом реалізації права позивача на повернення 839900 грн безпідставно сплачених коштів є оскарження бездіяльності Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у вигляді невиконання останнім обов`язку щодо формування подання про повернення грошових коштів відповідно до Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України №787 від 03.09.2013. Даний відповідач також зауважує на тому, що заявлені позивачем до стягнення кошти виконавчого збору та витрати виконавчого провадження ґрунтуються на вимогах Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку з чим за своєю природою не є майновою шкодою і не можуть бути стягнуті з місцевого бюджету Миколаївської міської територіальної громади, до якого вони не надходили.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів Богатиря К.В., Поліщук Л.В. від 21.03.2025 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження.

В подальшому ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.04.2025 вирішено розглянути апеляційну скаргу Миколаївської міської ради на рішення Господарського суду Миколаївської області від 03.02.2025 у справі №915/486/24 поза межами строку, встановленого частиною першою статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, достатній для забезпечення можливості реалізації учасниками процесу відповідних процесуальних прав з урахуванням запровадженого в Україні воєнного стану, та призначено дану справу до розгляду на 21.05.2025 о 10:30.

У судовому засіданні 21.05.2025, проведеному в режимі відеоконференції, представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт" висловив заперечення проти задоволення апеляційної скарги; представник Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради просив апеляційну скаргу задовольнити; представник Миколаївської міської ради участі не брав, хоча був належним чином сповіщений про дату, час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи.

Протокольною ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.05.2025 залишено без розгляду відзив Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт" на апеляційну скаргу внаслідок подання останнього з пропуском встановленого судом апеляційної інстанції процесуального строку та без клопотання про його продовження.

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представників Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт" та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Миколаївської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради у період з 19.05.2021 по 01.06.2021 проведено перевірку дотримання Товариством з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт" вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на об`єкті: "Виконання будівельних робіт за адресою: м. Миколаїв, вул. Космонавтів, 76/1".

За результатами проведення вищенаведеної перевірки Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради оформлено акт перевірки №47/2021 від 01.06.2021 та протоколи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності б/н від 01.06.2021, а також видано припис №27 від 01.06.2021 про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил; припис №27/2 від 01.06.2021 про зупинення підготовчих та будівельних робіт; припис №27/3 від 01.06.2021 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил.

10.06.2021 Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради винесено постанову №12/247/22.02-13, відповідно до якої Товариство з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт" визнано винним у вчиненні правопорушення, що передбачене абзацом 3 пункту 4 частини другої статті 2 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" та накладено штраф у сумі 839900 грн, який перераховується до місцевого бюджету за відповідними реквізитами.

У липні 2021 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт" звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради, за участі третьої особи: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ді Кор-Буд", в якому просило:

-визнати протиправним та скасувати наказ Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради №104 від 06.05.2021 про проведення перевірки щодо дотримання суб`єктом містобудування Товариством з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ді Кор-Буд" вимог законодавства в сфері містобудівної діяльності;

-визнати протиправним та скасувати припис №27/2 від 01.06.2021 про зупинення підготовчих та будівельних робіт, виданий Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради;

-визнати протиправним та скасувати припис №27/3 від 01.06.2021 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, виданий Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради;

-визнати протиправною та скасувати постанову №12/247/22.02-13 від 10.06.2021 про порушення позивачем вимог частини восьмої статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та накладення штрафу у сумі 839900 грн, прийняту Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.05.2023 у справі №400/4966/21 частково задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт"; визнано протиправними та скасовано припис Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради №27/2 від 01.06.2021, припис №27/3 від 01.06.2021, постанову №12/247/22.02-13 від 10.06.2021; відмовлено у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу №104 від 06.05.2021.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.08.2023 у справі №400/4966/21 частково задоволено апеляційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради; скасовано рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.05.2023 та прийняно нову постанову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт" задоволено частково; визнано протиправним та скасовано припис Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради №27/3 від 01.06.2021 про зупинення підготовчих та будівельних робіт; відмовлено у задоволенні решти позовних вимог.

Постановами заступника начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 10.08.2023:

-відкрито виконавче провадження №72501612 з примусового виконання постанови Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради №12/247/22.02-13 від 10.06.2021 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт" штрафу у розмірі 839900 грн;

-стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт" виконавчий збір у сумі 83990 грн;

-визначено для боржника розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 320 грн;

-накладено арешт на грошові кошти боржника в межах суми стягнення з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, а саме: всього на загальну суму 924210 грн.

06.09.2023 на підставі платіжної інструкції №7443 Товариством з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт" сплачено грошові кошти у сумі 924210 грн на розрахунковий рахунок Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

07.09.2023 виконавче провадження №72501612 закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку з повним фактичним виконанням.

Відповідно до виписки по рахунку в ГУ ДКСУ у Миколаївській області від 08.09.2023 до бюджету Миколаївської міської територіальної громади за кодом 21081100 "Адміністративні штрафи та інші санкції" 07.09.2023 надійшли кошти від Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у сумі 839900 грн з призначенням платежу "перерахування грошових коштів згідно з постановою №12/247/22.02-13 від 02.08.2023, боржник Товариство з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт" на користь держави ВП №72501612".

В подальшому постановою Верховного Суду від 04.03.2024 у справі №400/4966/21 частково задоволено касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт"; скасовано постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.08.2023 в частині відмови у задоволенні позову про визнання протиправною та скасування постанови №12/247/22.02-13 від 10.06.2021 про порушення позивачем вимог частини восьмої статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та накладення штрафу у сумі 839900 грн, прийнятої Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради, та залишено у цій частині в силі рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.05.2023; скасовано постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.08.2023 в частині відмови у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування припису від 01.06.2021 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, виданого Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради, та направлено у цій частині справу №400/4966/21 на новий розгляд до П`ятого апеляційного адміністративного суду; в іншій частині постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.08.2023 залишено без змін.

12.09.2024 з метою повернення сплачених коштів Товариство з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт" звернулося до Миколаївської міської ради з заявою вхід.№17009/02.02.01-18/1/24, в якій просило підготувати подання до органу Державної казначейської служби про повернення з місцевого бюджету грошових коштів у сумі 839900 грн.

За результатами розгляду вищенаведеної заяви позивача Виконавчий комітет Миколаївської міської ради надав відповідь №16216/02.02.01-40/22/14/24 від 18.09.2024, в якій повідомив про те, що контроль за справлянням надходжень бюджету за кодом бюджетної класифікації 21081100, стягнутих у порядку виконавчого провадження, не належить до компетенції Миколаївської міської ради, у зв`язку з чим з метою складання вказаного подання Товариству з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт" запропоновано звернутися до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

19.09.2024 та 05.12.2024 позивач звертався до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявами, в яких просив підготувати подання до органу Державної казначейської служби про повернення з місцевого бюджету грошових коштів у сумі 839900 грн, а також повернути на поточний рахунок 83990 грн виконавчого збору та 320 грн витрат виконавчого провадження.

У відповідь на заяву позивача від 19.09.2024 Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) листом №52414/05.2-08 від 02.10.2024 повідомило, що Законом України "Про виконавче провадження" не передбачено повернення коштів штрафів, які перераховані на користь держави по закінченим виконавчим провадженням у зв`язку з фактичним виконанням, внаслідок чого позивачу було запропоновано звернутись до суду за отриманням відповідного рішення.

У відповідь на заяву позивача від 05.12.2024 Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) листом №349/05.2-08 від 03.01.2025 вдруге повідомило позивачу, що Законом України "Про виконавче провадження" не передбачено повернення коштів штрафів, які перераховані на користь держави по закінченим виконавчим провадженням у зв`язку з фактичним виконанням, у зв`язку з чим позивачу було запропоновано звернутись до органу, який видав виконавчий документ, або до суду за отриманням відповідного рішення.

Предметом спору у даній справі є позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт" про стягнення з місцевого бюджету Миколаївської міської територіальної громади на користь позивача 839900 грн безпідставно збережених коштів на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України та 84310 грн збитків на підставі приписів статей 1166, 1173, 1174 Цивільного кодексу України, як шкоди, завданої неправомірними діями Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради.

Задовольняючи позов повністю, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем наявності правових підстав для стягнення на його користь 839900 грн, які, з огляду на скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу, утримуються у бюджеті Миколаївської міської територіальної громади без достатньої правової підстави, та 84310 грн збитків, які беручи до уваги наявність всіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення, були завдані Товариству з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт" неправомірними діями Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду не погоджується з висновком Господарського суду Миколаївської області щодо задоволення позовних вимог про стягнення 83990 грн виконавчого збору та 320 грн витрат виконавчого провадження, однак вважає правомірним задоволення решти вимог з огляду на наступне.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

У випадках, встановлених Конституцією України та законом, особа має право звернутися за захистом цивільного права та інтересу до органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування (частина друга статті 17 Цивільного кодексу України). Рішення, прийняте зазначеними органами щодо захисту цивільних прав та інтересів, не є перешкодою для звернення за їх захистом до суду (абзац другий частини третьої статті 17 Цивільного кодексу України).

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Так, стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Відповідно до цієї статті особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Застосування статті 1212 Цивільного кодексу України має відбуватись за наявності певних умов та відповідних підстав, що мають бути встановлені судом під час розгляду справи на підставі належних та допустимих доказів у справі.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Або ж коли набуття відбулось у зв`язку з договором, але не на виконання договірних умов. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів).

За змістом положень статті 1212 Цивільного кодексу України про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави цей вид зобов`язань породжується наявністю таких юридичних фактів: 1) особа набула або зберегла у себе майно за рахунок іншої особи; 2) правові підстави для такого набуття (збереження) відсутні або згодом відпали.

Відсутність правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів затверджено наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787.

Цей Порядок визначає процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі). Дія Порядку не поширюється на операції з відшкодування податку на додану вартість та повернення з бюджету коштів за рішенням суду.

Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили. Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету (абзаци перший і п`ятий пункту 5 розділу І Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787, у редакції, чинній станом на дату звернення позивача до суду першої інстанції з позовом у даній справі).

Колегія суддів зауважує, що на момент сплати позивачем адміністративно-господарського штрафу юридична підстава для такого платежу існувала, оскільки була чинною постанова Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради №12/247/22.02-13 від 10.06.2021 про накладення штрафу у сумі 839900 грн та відкрите виконавче провадження №72501612 з її примусового виконання, а відтак не можна вважати, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт" сплатило вищенаведені кошти помилково. Крім того, відсутні підстави вважати, що позивач сплатив відповідний штраф надміру, тобто у розмірі більшому, ніж визначений у наведеній вище постанові.

За таких обставин, апеляційний господарський суд зазначає, що у спірних правовідносинах не підлягають застосуванню положення Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787, оскільки сума штрафу, яку сплатив позивач, не є помилково чи надміру зарахованою.

Поряд з цим, з огляду те, що постановою Верховного Суду від 04.03.2024 залишено в силі рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.05.2023 у справі №400/4966/21 в частині задоволення позовної вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт" про визнання протиправною та скасування постанови Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради №12/247/22.02-13 від 10.06.2021, відповідна юридична підстава сплати позивачем штрафу у сумі 839900 грн відпала.

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі статтею 1212 Цивільного кодексу України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави.

Вказане узгоджується зі сталою практикою Великої Палати Верховного Суду про те, що рішення суб`єкта владних повноважень за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови від 22.01.2020 у справі №910/1809/18, від 01.02.2020 у справі №922/614/19, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц тощо).

За змістом глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних, - так би мовити, приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях, тоді як для кондикційних зобов`язань вина не має значення, бо суттєвим є неправомірність набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки те майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість останнього (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №320/5877/17). Інакше кажучи, у деліктних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно, а інша його не набуває, тоді як у кондикційних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно унаслідок того, що інша сторона його набуває, зокрема, утримує в себе.

Колегією суддів враховується, що у постанові від 08.08.2023 у справі №910/5880/21 Велика Палата Верховного Суду, беручи до уваги наявність протилежної практики Великої Палати Верховного Суду (у справах №910/15295/18 і №910/5880/21) та Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (№489/6624/15-ц) щодо застосування приписів Порядку №787 від 03.09.2013 і Цивільного кодексу України, з огляду на висновки, викладені у цій постанові, задля гарантування юридичної визначеності у подібних правовідносинах стосовно повернення з бюджету коштів, які утримуються без достатньої правової підстави (після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про накладення штрафу), відступила від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, сформульованого у постанові від 10.07.2019 у справі №489/6624/15-ц, за змістом якого повернення цих коштів має відбуватися тільки згідно з Порядком №787, тобто у позасудовому порядку.

У разі, коли Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного, зокрема, у постанові касаційного суду, згідно з частиною шостою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди враховують висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду.

Зазначеним спростовуються доводи відповідачів щодо передчасності заявлення Товариством з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт" позовних вимог про стягнення 839900 грн безпідставно збережених коштів, зумовленої необхідністю досудового повернення адміністративного штрафу відповідно до Порядку від 03.09.2013 №787, та щодо неможливості застосування у спірних правовідносинах приписів статті 1212 Цивільного кодексу України.

У частині третій статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони у процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту, за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Отже, даний принцип забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладення тягаря доказування на сторони.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Колегія суддів наголошує на тому, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами.

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.06.2020 у справі №920/528/19.

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 Господарського процесуального кодексу України, втрачає сенс.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у матеріалах справи відсутні та відповідачами до місцевого господарського суду не подано жодного доказу на підтвердження повернення позивачеві грошових коштів у розмірі 839900 грн, сплачених останнім на підставі постанови Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради №12/247/22.02-13 від 10.06.2021, яка в подальшому була скасована у судовому порядку.

Враховуючи вищевикладене, Південно-західний апеляційний господарський суд погоджується з висновком Господарського суду Миколаївської області щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт" 839900 грн безпідставно збережених коштів з місцевого бюджету Миколаївської міської територіальної громади, до якого відповідно до наявної у матеріалах справи виписки по рахунку в ГУ ДКСУ у Миколаївській області надійшли відповідні кошти.

Посилання апелянта на те, що позивач мав можливість звернутися до суду з заявою про поворот виконання судового рішення, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки вищенаведена сума грошових коштів була сплачена Товариством з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт" на підставі постанови Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради, а не на виконання судового рішення.

Щодо позовних вимог про стягнення 83990 грн виконавчого збору та 320 грн витрат виконавчого провадження апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

За умовами частини першої статті 42 Закону України "Про виконавче провадження" кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті (частини друга, третя статті 42 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України "Про виконавче провадження" на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

В силу вимог частин першої, другої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби (частина четверта статті 27 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з частиною сьомою статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Отже, скасування рішення, у зв`язку з виконанням якого стягнутий виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, є підставою для повернення відповідних коштів, адже правова підстава для їх стягнення є такою, що відпала.

Оскільки відповідно до наведених норм набувачем сплаченого боржником у виконавчому провадженні збору є Державний бюджет України, суми такого сплаченого виконавчого збору підлягають поверненню саме з Державного бюджету України.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 14.12.2022 у справі №551/1099/21.

Колегія суддів також зауважує, що відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, грошові кошти слід стягувати на користь позивача саме з Державного бюджету України, а не з конкретного органу за рахунок його бюджетних асигнувань (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі №910/5880/21).

Враховуючи вищевикладене, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 83990 грн виконавчого збору та 320 грн витрат виконавчого провадження, які безпідставно заявлені позивачем до стягнення з місцевого бюджету Миколаївської міської територіальної громади та помилково ототожнені з майновою шкодою.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції зауважує, що відмова у задоволенні зазначених позовних вимог в межах даної справи жодним чином не позбавляє Товариство з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт" права звернутися до місцевого господарського суду з відповідним позовом про стягнення вищенаведених коштів з Державного бюджету України.

У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах (правова позиція Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16).

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" унормовано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

За умовами статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 03.02.2025 у справі №915/486/24 не повністю відповідає вказаним вище вимогам у зв`язку з невідповідністю викладених у ньому висновків обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню в частині задоволення позовних про стягнення з місцевого бюджету Миколаївської міської територіальної громади в особі Миколаївської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт 83990 грн виконавчого збору та 320 грн витрат виконавчого провадження з одночасним ухваленням нового рішення про відмову у задоволення позову в цій частині.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Миколаївської міської ради задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 03.02.2025 у справі №915/486/24 в частині задоволення позовних вимог про стягнення з місцевого бюджету Миколаївської міської територіальної громади в особі Миколаївської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт" 83990 грн виконавчого збору та 320 грн витрат виконавчого провадження скасувати, у задоволенні позову в цій частині відмовити, в решті рішення залишити без змін, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

"Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт" задовольнити частково.

Стягнути з місцевого бюджету Миколаївської міської територіальної громади в особі Миколаївської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт" 839900 грн безпідставно збережених коштів та 10078,80 грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.

У задоволенні решти позову відмовити".

Доручити Господарському суду Миколаївської області видати відповідний наказ з зазначенням всіх необхідних реквізитів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 22.05.2025.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя К.В. Богатир

Суддя Л.В. Поліщук