ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

14.05.2025 Справа№ 914/3022/23

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Ростислава Матвіїва за участю секретаря судового засідання Дарії Мандюк, розглянувши матеріали скарги Підприємства об`єднання громадян «Ювінбест» громадської організації "Всеукраїнська організація союз осіб з інвалідністю України" на дії приватного виконавця

у справі № 914/3022/23

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк-3», Рівненська область, Рівненський район, с. Верхівськ,

до відповідача: Підприємства об`єднання громадян «Ювінбест» громадської організації "Всеукраїнська організація союз осіб з інвалідністю України", м. Львів,

предмет позову: стягнення 619 930, 94 грн,

підстава позову: порушення зобов`язань за договором поставки,

за участю представників, що з`явилися:

скаржника (відповідача): Кенц Роман Іванович (в режимі відеокнференції),

позивача: Гольонко Маргарита Миколаївна (в режимі відеокнференції),

державного виконавця: Репак Віталій Валерійович - адвокат,

встановив:

У провадженні Господарського суду Львівської області перебувала позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк-3» до Підприємства об`єднання громадян «Ювінбест» громадської організації «Всеукраїнська організація союз осіб з інвалідністю України" про стягнення 619 930, 94 грн, за результатами розгляду якої постановлено рішення про часткове задоволення позову.

29.01.2025 суд визнав виконавчий документ - наказ № 914/3022/23 від 14.05.2024 про примусове виконання рішення, який виданий Господарським судом Львівської області, таким, що не підлягає виконанню, в частині стягнення з Підприємства об?єднання громадян «Ювінбест» громадської організації «Всеукраїнська організація осіб з інвалідністю України» 159 764,00 грн.

У вказаній ухвалі суд, серед іншого, вказав, що 27.01.2025 стягувач повернув відповідачу 159 764,00 грн надміру одержаних коштів.

Крім цього, 11.02.2025 постановлено ухвалу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк-3» на користь Підприємства об`єднання громадян «Ювінбест» громадської організації «Всеукраїнська організація союз осіб з інвалідністю України» 15 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

07.03.2025 матеріали справи надіслано до суду апеляційної інстанції для здійснення апеляційного провадження за апеляційною скаргою Підприємства об`єднання громадян "Ювінбест" громадської організації "Всеукраїнська організація союз осіб з інвалідністю України" на додаткове рішення господарського суду Львівської області від 11.02.2025 року.

04.04.2025 суд отримав від відповідача скаргу на дії приватного виконавця Виконавчого округу Львівської області Голойди Андрія Володимировича з прохальною частиною зобов`язати повернути частину основної винагороди приватного виконавця у розмірі 15 976,04 грн.

Ухвалою суду від 07.04.2025 скаргу призначено до розгляду в судове засідання на 23.04.2025, сторонам і приватному виконавцю Виконавчого округу Львівської області Голойді Андрію Володимировичу вказано на необхідності забезпечити обов`язкову явку представників у судове засідання, а приватному виконавцю Голойді Андрію Володимировичу - надати пояснення щодо скарги та матеріали виконавчого провадження № 75248502 для огляду в судовому засіданні.

18.04.2025 від приватного виконавця надійшли заперечення на скаргу, а 22.04.2025 - заява про компенсацію витрат на професіцйну правничу допомогу.

У судових засіданнях 23.04.2025 і 05.05.2025 за згодою представників учасників справи оголошено перерви в розгляді скарги.

У судове засідання 14.05.2025 з`явилися всі учасники справи, скаржник підтримав вимоги скарги, позивач і представник приватного виконавця - заперечили.

ПОЗИЦІЯ СКАРЖНИКА

Відповідач вважає, що приватним виконавцем вчинено ряд виконавчих дій та стягнуто основну винагороду у розмірі 62 810,04 грн. Однак, ухвалою суду від 29.01.2025 виконавчий документ - наказ № 914/3022/23 від 14.05.2024 визнано таким, що не підлягає виконанню. Тому на підставі ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» просить зобов`язати приватного виконавця повернути частину основної винагороди приватного виконавця у розмірі 15 976,04 грн.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Позивач письмових пояснень по суті скарги не подав. У судовому засіданні 23.04.2025 представниця заявила про необхідність залишення скарги без розгляду, оскільки така подана з пропуском процесуального строку (такий строк розпочався 07.06.2024), а також що розгляд скарги належить до юричсдикції адміністативних судів.

ПОЗИЦІЯ ПРИВАТНОГО ВИКОНАВЦЯ

На звернення скаржника від 08.03.2025 приватний виконавець 31.03.2025 відповів про відсутність підстав повернення 15 976,04 грн, оскільки у відповідача існував законодавчий обов`язок подати виконавцю декларацію про доходи та майно, а також повідомити виконавця після відкриття провадження про часткове виконання рішення суду. Скаржник не вказує, які обставини перешкоджали виконати йому такий обов`язок, боржник знав про наявність викорначого провадження, не вчинив дії, передбачені ст. 19 Законом України «Про виконавче провадження».

Крім цього, виконавець звертає увагу, що на час постановлення ухвали від 29.01.2025 і на час подання скарги виконавче провадження закінчене на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження, а не у зв`язку з визнанням наказу таким, що не підлягає виконанню. Постанови про закінчення виконавчого провадження, як і про відкриття в частині повної суми, що підлягає стягненню, не оскаржені. Залежно від підстав закінчення виконавчого провадження настають різні правові наслідки.

До того ж, ч. 7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» регламентують порядок повернення виконавчого збору, а не основної винагороди приватного виконавця. Зауважує, що спори щодо стягнення виконавчого збору та основної винагорди відносяться до юрисдикції адміністративних судів.

Також виконавець зауважує, що стягнуті кошти є не безпідставно набутими, до спірної ситуації не підлягають застосуванню положення ст. 1212 Цивільного кодексу України, адже такі стягувались на підставі винесеної 07.06.2024 постанови, а не на виконання наказу.

Тому відсутні протиправні та незаконні дії виконавця і як наслідок відсутні підстави для задоволення поданої скарги.

Приватний виконавець повідомляє також про понесення витрат на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн, на підтвердження чого подасть заяву про їх компенсацію.

ВИСНОВКИ СУДУ ЩОДО СТРОКІВ ЗВЕРНЕННЯ ЗІ СКАРГОЮ

Відповідно до ст. 341 Господарського процесуального кодексу України скаргу може бути подано до суду:

а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права;

б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений строк для подання скарги може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою. У разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду.

Відповідно до змісту скарги та її прохальної частини, на думку відповідача, виконавець порушив його права, оскільки стягнув з нього основну винагороду у більшому розмірі, ніж мало бути стягнуто.

Суд зауважує, що відповідач після 07.06.2024 міг припускати, що виконання наказу в повному обсязі і стягнення основної винагороди приватного виконавця можуть порушувати його права, оскільки фактично частина основного боргу вже була сплачена раніше. Далі, оскарживши наказ як такий, що не підлягає виконанню, та отримавши судове рішення від 29.01.2025 про задоволення його заяви, став обізнаним про порушення свого права у спосіб стягнення з нього основної винагороди, вирахуваної як 10 % від фактично стягнутої суми. Водночас відповідач не доводить незаконність постанови про визначення розміру основної винагороди в день її винесення. Натомість незгідний з відмовою виконавця повернути кошти на підставі звернення відповідача в березні 2025 року.

Тому суд не погоджується із заявою позивача про те, що строк на подання скарги на дії приватного виконавця розпочався для відповідача з 07.06.2024. Суд також не вважає, що такий пов`язаний із днем постановлення ухвали судом 29.01.2025, так як така ухвала суду не створила для приватного виконавця прямого обов`язку здійснити повернення відповідачу частини основної винагороди.

Крім цього, суд зауважує, що відповідач, який має гарантоване українським і міжнародним законодавством право на звернення до суду, не оскаржує винесених виконавцем постанов, а просить зобов`язати виконавця вчинити конкретні дії по поверненню грошових коштів, так як добровільно виконавець на вимогу відповідача такі не повернув.

ВИСНОВКИ СУДУ ЩОДО ПРЕДМЕТНОЇ ЮРИСДИКЦІЇ

Щодо позицій позивача і приватного виконавця про адміністративну юрисдикцію розгляду скарги, суд зазначає таке.

Так, відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного судув порядку, передбаченому законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.06.2018 у справі № 921/16/14-г/15 вказала, що крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного нормами процесуального законодавства, Закон України «Про виконавче провадження» встановлює спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судівта підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Однак, суд зауважує, що відповідач не звертається зі скаргою щодо постановлення рішення приватним виконавцем під час виконання судового рішення, а заявляє вимогу зобов`язати виконавця вчинити певні дії, які, на переконання відповідача, порушують його права. Як зазначає відповідач у поясненнях від 05.05.2025, станом на дату відкриття провадження виконавець діяв у межах закону, тому сторона і не оскаржує таких постанов.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права (ст. 339-1 Господарського процесуального кодексу України).

Скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 340 Господарського процесуального кодексу України).

Судовий контроль за виконанням судових рішень у господарських справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому цим розділом (ст. 339 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 343 Господарського процесуального кодексу України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи зазначене, суд не вважає подану на розгляд скаргу з вимогами зобов`язати вчинити дії і без оскарження рішення приватного виконавця такою, що належить виключно до юрисдикції адміністративного суду.

Натомість, виконуючи завдання господарського судочинства і завдання контролю за виконанням судових рішень у господарських справах, враховуючи необхідність кінцевого врегулювання відносин між сторонами господарського спору, дотримуючись балансу прав та інтересів всіх учасників процесу, суд вважає за необхідне розглянути скаргу по суті.

Твердження представника приватного виконавця про те, що спір не підлягає вирішенню в межах розгляду скарги на дії виконавця, оскільки існує спір про право, не спростовує висновків суду, адже відповідно до підстав скарги і позиції відповідача він не визнає незаконною постанову про стягнення з боржника основної винагороди як підставу для стягнення цієї суми коштів, а не згінний з відмовою виконавця повернути йому частину основної винагороди через визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, що відповідає межам розгляду скарг в процесу судового контролю за виконанням рішень.

ВИСНОВКИ СУДУ ЩОДО СУТІ СКАРГИ

Розглянувши матеріали скарги, заслухавши пояснення представників всіх учасників, суд доходить висновку про наявність підстав для її задоволення з огляду на таке.

13.12.2023 суд постановив рішення про стягнення з Підприємства об`єднання громадян «Ювінбест» громадської організації «Всеукраїнська організація союз осіб з інвалідністю України» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк-3» 289 925, 00 грн основного боргу, 104 370, 07 грн пені, 6 539, 88 грн 3% річних, 5 009, 25 грн інфляційних втрат, 212 977, 50 грн штрафу, а також 9 282, 32 грн в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

14.05.2024 на виконання рішення Господарського суду Львівської області від 13.12.2023 і постанови Західного апеляційного господарського суду від 17.04.2024, які набрали законної сили 17.04.2024, видано відповідний наказ.

07.06.2024 на підставі заяви стягувача від 06.06.2025 (вх. № 639 від 07.06.2025) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по наказу від 14.05.2024.

Звертаючись із заявою від 06.06.2024, стягувач не повідомив про сплату боржником 159 764,00 грн у період 23.11.2023 - 20.02.2024 (на суму 34 119,00 грн, на суму 30 645,00 грн, на суму 20 000,00 грн, на суму 25 000,00 грн, на суму 25 000,00 грн, на суму 25 000,00 грн).

У той же день, 07.06.2024, винесено постанови:

- про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 62 810,40 грн,

- про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження - 371,00 грн,

- про арешт коштів боржника в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 691 905,42 грн,

- про арешт майна боржника, постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження - 620,00 грн,

- про закінчення виконавчого провадження.

Зокрема, відповідно до змісту останньої постанови вказано, що борг згідно з виконавчим документом, основну винагороду приватного виконавця та витрати на проведення виконавчих дій стягнуто в повному обсязі.

Виконавець долучив три платіжні інструкції за 07.06.2024 на суми 691 905,42 грн, 628 104,05 грн і 63 801,40 грн (основну винагороду 62 810,40 грн та витрати 991 грн).

Зауваження виконавця про те, що ч. 7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» регламентує порядок повернення виконавчого збору, а не основної винагороди приватного виконавця, суд оцінює критично та вказує на такі законодавчі норми.

Відповідно до ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 42 вказаного закону основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Із зазначеного вбачається, що основна винагорода приватного виконавця має ту саму правову природу, що і виконавчий збір для державного виконавця.

Водночас стосовно твердження виконавця про те, що на час постановлення ухвали від 29.01.2025 і на час подання скарги виконавче провадження вже було закінчене на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а не у зв`язку з визнанням наказу таким, що не підлягає виконанню, то суд з таким погоджується і послідовність дій була саме така.

Однак, вказане не позбавляє боржника права доводити, що примусовому стягненню підлягала інша (менша) сума, ніж фактично стягнута, включно з розміром основної винагороди, адже така визначається у відсотковому відношенні від фактично стягнутої суми. Відповідач скористався таким правом і звернувся до суду із заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, яка 29.01.2025 була задоволена судом і під час розгляду якої стягувач повернув відповідачу 159 764,00 грн. Враховуючи період сплати такої суми відповідачем: 23.11.2023 - 20.02.2024, стягувачу було відомо про погашення частин боргу до звернення із заявою про примусове виконання рішення суду. Відповідно, фактичному виконанню підлягала менша сума, ніж була зазначена в наказі від 14.05.2024. Проте, відповідно до обставин ні стягувач, ні виконавець дійсну суму боргу не перевірив.

Надаючи правову оцінку поведінці виконавця, суд зауважує, що вчинення всіх дій в один день вносить сумнів у дійсне дотримання розумних строків та послідовності при здійсненні виконавчого провадження.

Так, відкриваючи виконавче провадження, виконавець встановив боржнику 5 робочих днів для подання декларації про доходи та майно. Підписав таку постанову 07.06.2024.

07.06.2025 з урахуванням того, що «вимоги виконавчого документа не виконано», виконавець сформував виклик керівника відповідача та зобов`язав його з`явитися до виконавця 17.06.2024 щодо спати боргу за відповідним виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про сплату. Також вказав про необхідність повідомити письмово про повне або часткове самостійне виконання рішення. Докази підписання виконавцем такого документа і отримання його боржником відсутні.

Вказане кореспондується з ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження»: сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Суд зауважує, що закінчення виконавчого провадження у день його відкриття позбавило боржника реальної можливості дотриматись законодавчих норм і порядку реагування на відкриття виконавчого провадження.

Так, отримавши ухвалу про відкриття виконавчого провадження з вимогою подати у п`ятиденний строк декларацію про доходи та майно, отримавши у той же день постанову про виклик керівника на 17.06.2024, у боржника були розумні очікування строків здійснення виконавчого провадження десять днів (до 17.06.2024) чи п`ять робочих днів для виконання вимог постанови про відкриття провадження. Навіть більше, у боржника були законні очікування щодо можливості повідомлення обставин сплати частини боргу ще до відкриття виконавчого провадження, адже 07.06.2024 було п`ятницею, а наступний робочий день мав бути понеділок.

Закінчивши виконавче провадження в той самий день - 07.06.2024, виконавець проявив непослідовність щодо виконання своїх же постанов, не перевірив інформацію щодо можливості часткової сплати боргу та не переконався у достовірності боргу саме в такому розмірі як вказано в наказі, не дотримався встановлених строків ні для подання декларації, ні для повідомлення про сплату боргу, ні для явки керівника до виконавця. Як наслідок закінчив виконавче провадження при неповному з`ясуванні обставин, порушуючи тим самим засади верховенства права, законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Твердження виконавця про те, що відповідач не повідомив про сплату ним боргу ні на наступний робочий день, ні в інший строк, і тим самим унеможливив скасування виконавцем своєї постанови про стягнення основної винагороди та добровільно повернути частину стягнутої суми основної винагороди, суд не визнає таким, що не нівелює встановлені вище порушення. Так, у виконавця була можливість врегулювати ситуацію до звернення відповідача зі скаргою до суду, адже йому було відомо про ухвалу суду від 29.01.2025 і відповідач звернувся в березні 2025 з проханням повернути частину основної винагороди. Однак, виконавець 31.03.2025 відмовив в задоволенні такої.

Суд враховує висновки Верховного суду, викладені в постанові від 21.07.2022 у справі № 320/6215/19, про яку повідомив відповідач 05.05.2025, про те, що одночасно з відкриттям виконавчого провадження приватний виконавець повинен вирішити питання про стягнення основної винагороди і винесення постанови про стягнення основної винагороди разом з постановою про відкриття виконавчого провадження є обов`язком приватного виконавця. Зрештою необхідно мати на увазі, що сума основної винагороди, визначена приватним виконавцем у постанові про її стягнення, винесеній одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не є сумою, яка гарантовано має бути стягнута за наслідками фактичного виконання виконавчого провадження у випадках неповного виконання або ж невиконання відповідного виконавчого документа. Питання розміру основної винагороди приватного виконавця залежить від суми фактичної стягнутої ним суми, а не від суми зазначеної у виконавчому документі.

Після всіх подій 07.06.2024, а саме 29.01.2025, формально підтверджено правову підставу стягнення 159 764,00 грн по наказу від 14.05.2024, хоча фактично така існувала і на час стягнення. Враховуючи, що виконавець не мав таких відомостей станом на 07.06.2024, відповідач не вважає постанови виконавця незаконними, однак і не втрачає права на повернення суми, яка не мала бути стягнута.

Підсумовуючи, суд доходить висновку, що відповідач, сплативши частину заборгованості по договору до відкриття виконавчого провадження, через помилки інших учасників відносин: недобросовісну поведінку стягувача і надмірно швидкі дії виконавця не повинен зазнавати майнових втрат і нести тягар відшкодування витрат приватного виконавця у більшому розмірі, ніж 10 % від фактично стягнутої суми з урахуванням часткового визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконання - на суму 159 764,00 грн.

Суд керується принципом верховенства права та акцентує, що право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» («Multiplex v. Croatia»), заява № 58112/00, п. 45, та «Кутіч проти Хорватії» («Kutic v. Croatia»).

Право на доступ до суду повинно бути «практичним та ефективним», а не «теоретичним чи ілюзорним» (рішення у справі «Беллє проти Франції»).

Відповідно до прохальної частини скарги відповідач просить зобов`язати приватного виконавця повернути частину основної винагороди приватного виконавця в сумі 15 976,04 грн за реквізитами: «найменування отримувача: ПОГ «Ювінбест» ГО «ВО СОІУ», код отримувача 36967396, рахунок платника НОМЕР_1 , банк отримувача АТ «АБ «Радабанк», призначення платежу «Повернення частини стягнутого виконавчого збору ВП № 75248502». Суд зауважує, що у спірній ситуації приватний виконавець стягував основну винагороду, а не виконавчий збір, тому у суду немає підстав зобов`язувати приватного виконавця вказувати саме таке, визначене заявником, формулювання в призначенні платежу.

Щодо розподілу витрат на правову допомогу приватного виконавця, то 22.04.2025 від представника приватного виконавця надійшла заява про стягнення 8 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Так, представництво інтересів приватного виконавця Голойди А.В. здійснює адвокат Репка Віталій Валерійович на підставі ордера від 17.04.2025 і між приватним виконавцем і Адвокатським бюро «Віталія Репака» 14.04.2025 укладено договір про надання правової допомоги № 12. Однак, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України за результатом розгляду скарги понесені виконавцем витрати залишаються за приватним виконавцем.

Керуючись ст. ст. 42, 340, 341, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Львівської області

ухвалив:

1. Скаргу Підприємства об`єднання громадян "Ювінбест" громадської організації "Всеукраїнська організація союз осіб з інвалідністю України" на дії приватного виконавця у справі № 914/3022/23 задовольнити.

2. Зобов`язати приватного виконавця Виконавчого округу Львівської області Голойду Андрія Володимировича повернути Підприємству об`єднання громадян "Ювінбест" громадської організації "Всеукраїнська організація союз осіб з інвалідністю України" частину основної винагороди приватного виконавця в сумі 15 976,04 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала підлягає оскарженню в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 19.05.2025.

Суддя Матвіїв Р.І.