РІШЕННЯ

05 травня 2025 року м. ТернопільСправа № 921/7/25

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Хоми С.О.

за участі секретаря судового засідання: Василишин О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця Погребняк Андрія Олександровича ( АДРЕСА_1 ; фактична адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

до відповідача: Приватне підприємство "ХОЛДЕР АГРО" (09154, Тернопільська обл., Чортківський р-н, с. Васильків, вул. Петрівська, буд. 48, )

про: стягнення заборгованості за договором в розмірі 1 537 135,41 грн, а саме 1 380 100,00 грн основна заборгованість за договором, 84 137,99 грн пеня, 9 708,23 грн 3% річних, 63 189,19 грн інфляційні втрати.

За участю представників:

- позивача: Сідий Сергій Валентинович, адвокат, ордер серія ВО №1097154 від 05.02.2025;

- відповідача: не з`явився.

Зміст позовних вимог

Фізична особа-підприємець Погребняк Андрій Олександрович 02.01.2025 звернувся до Господарського суду Тернопільської області із позовом до Приватного підприємства "ХОЛДЕР АГРО" про стягнення 1 537 135,41 грн., а саме 1380100,00 грн. основна заборгованість за договором, 84 137,99 грн. пеня, 9 708,23 грн. 3% річних, 63 189,19 грн. інфляційні втрати та судові витрати покласти на відповідача.

Позиція позивача.

Позовні вимоги обґрунтовано, тим, що відповідач не виконав належним чином грошових зобов`язань передбачених умовами Договору суборенди транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з екіпажем №240827 від 27.08.2024, в результаті чого виникла заборгованість.

Позиція відповідача.

До матеріалів справи відповідачем не було подано Відзивів на позовну заяву.

Заперечення позивача.

Від позивача до матеріалів справи Відповідь на відзив не поступала.

Пояснення відповідача.

04.03.2025 через систему Електронний суд від представника відповідача надійшли Письмові пояснення № без номера, документ сформований в системі "Електронний суд" 03.03.2025 (вх. № 1537 від 04.03.2025), в яких відповідач визнає позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Погребняка Андрія Олександровича про стягнення основної заборгованості за договором в розмірі 1 380 100,00 грн, просить суд застосувати ч.3 ст.551 ЦК України, ст.233 ГК України та зменшити розмір штрафних санкцій за несвоєчасний розрахунок, а саме зменшити розмір пені, 3% річних та інфляційних нарахувань до 5% та врахувати те, що порушення відповідачем зобов`язань за спірним договором відбулося через скрутне матеріальне положення такого (наявність податкового боргу, заборгованості з виплати заробітної плати), на підтвердження чого долучає Фінансову звітність малого підприємства за 2024 рік. При цьому, зазначає, що відповідачем частково погашено основну заборгованість у розмірі 270 900,00 грн.

Пояснення позивача.

31.03.2025 через систему Електронний суд від представника позивача надійшли Пояснення № без номера, документ сформований в системі "Електронний суд"30.03.2025 (вх.№2251 від 31.03.2025), в якому просить відмовити відповідачу у задоволенні його прохання щодо зменшення розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій.

Рух справи.

Ухвалою від 06.01.2025 прийнято позовну заяву № без номера від 12.12.2024 (вх.№7 від 02.01.2025) до розгляду та відкрито провадження у справі №921/7/25 за правилами загального позовного провадження; призначено у справі підготовче засідання на 05.02.2025.

Ухвалою від 05.02.2025 відкладено підготовче засідання на 05.03.2025.

Ухвалою від 05.03.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.04.2025.

Ухвалою від 07.04.2025, з зв`язку з тим, що судове засідання 07.04.2025 не відбулося через технічний збій в роботі підсистеми відеоконференцзв`язку (ВКЗ), призначено судове засідання на 05.05.2025 на 14 год. 00 хв.

Явка сторін.

Представник позивача в судове засідання з`явився, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився.

Відповідачу ухвала від 06.01.2025 про відкриття провадження у справі та в подальшому ухвали у справі були надіслані до Електронного кабінету у системі "Електронний суд".

А тому, слід вважати, що Приватне підприємство "ХОЛДЕР АГРО" повідомлена належним чином про розгляд справи в Господарському суді Тернопільської області.

Розгляд заяв та клопотань.

Заяви та клопотання від сторін до матеріалів справи не надходили.

Технічна підтримка.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програми фіксування судового процесу (судового засідання) сервісу відеоконференцзв`язку Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ВКЗ).

Господарський процес.

Судом оголошувалося скорочене рішення ( вступна та резолютивна частини).

Суд, розглянувши наявні матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини.

01.08.2024 між Фізичною собою - підприємцем Погребняком Андрієм Олександровичем ( Орендар) та Фізичною собою - підприємцем Погребняком Олегом Андрійовичем ( Орендодавець) укладено Договори оперативної оренди №0108 та №0208 (далі - Договори оренди), відповідно до умов п. п. 11.1, 6.2 яких орендодавець передає, а Орендар приймає в тимчасове платне користування майно, згідно Переліку майна (Додаток №1 до Договорів), далі іменовано "Майно", що є невід`ємною частиною Договорів. Майно передається в оренду з екіпажем, який його обслуговує. Екіпаж не припиняє трудових відносин з Орендодавцем. Орендар має право передавати сільськогосподарську техніку в користування третім особам (суборенду). Підписання Орендодавцем цього Договору є згода на передачу сільськогосподарської техніки в суборенду.

01.08.2024 сторонами підписано додатки №1 до Договорів оренди, а саме:

- Додаток № 1 до Договору оперативної оренди від 01.08.2024 №0108 Перелік майна, згідно якого сторони погодили передачу в оренду наступне майно: Комбайн зернозбиральний John Deer 9770STS, кількість 1 шт., реєстраційний номер НОМЕР_2 , серія НОМЕР_3 ;

- Додаток № 1 до Договору оперативної оренди від 01.08.2024 №0208 Перелік майна, згідно якого сторони погодили передачу в оренду наступне майно: Комбайн зернозбиральний John Deer S670, кількість 1 шт., реєстраційний номер НОМЕР_4 , серія НОМЕР_5 .

На виконання зазначених догорів Орендодавець передав а Орендар прийняв наступну техніку: Комбайн зернозбиральний John Deer 9770STS, кількість 1 шт., реєстраційний номер НОМЕР_2 , серія НОМЕР_3 та Комбайн зернозбиральний John Deer S670, кількість 1 шт., реєстраційний номер НОМЕР_4 , серія НОМЕР_5 , що підтверджується Актом № 1 від 01.08.2024 до договору оперативної оренди від 01.08.2024 №0108 та Актом № 2 від 01.08.2024 до договору оперативної оренди від 01.08.2024 №0208, які підписані сторонами без заперечень та зауважень.

27.08.2024 між Фізичною особою підприємцем Погребняком Андрієм Олександровичем ( Суборендодавець) та Приватним підприємством "ХОЛДЕР АГРО" (Суборендар) укладено Договір суборенди транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з екіпажем №240827 (далі Договір суборенди), відповідно до п. 1.1 якого у порядку та на умовах, визначених цим Договором, Суборендодавець зобов`язується передати Суборендареві в строкове платне користування транспортні засоби та самохідні машини чи механізми ( далі Техніка) разом із обслуговуючим персоналом, що знаходиться у трудових відносинах із Суборендодавцем ( далі Екіпаж), а Суборендар зобов`язується прийняти Техніку Орендодавця та сплачувати Суборендодавцеві суборендну плату за її використання.

Передача Техніки в оренду здійснюється сторонами за Актом приймання-передачі. Акт приймання-передачі підписується повноважними представниками Сторін та скріплюється печатками Суборендаря та Суборендодавця ( за наявності у Суборендодавця печатки) ( п. 2.2 Договору суборенди).

Орендна плата за Договором становить загальну вартість наданих послуг та розраховується згідно узгодженої ціни 1300,00 без ПДВ, за 1 гектар збирання врожаю соняшника. Суборендна плата нараховується за весь період перебування предмета оренди у Суборендаря. Якщо, не залежно від причин, об`єкт оренди не використовується Суборендарем в господарській діяльності це є підставою для зменшення орендної плати ( п. 5.1 Договору суборенди).

Суборендар зобов`язується сплатити Суборендодавцеві орендну плату протягом 5 робочих днів з моменту підписання акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), шляхом перерахування коштів на рахунок Суборендодавця, відповідно до умов цього Договору, на підставі рахунку на оплату ( п. 5.2 Договору суборенди).

За прострочення оплати, передбаченої п. 5.2 даного Договору, Суборендодавець має право стягнути з Суборендаря пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, за кожен день прострочення платежу ( п. 6.2 Договору суборенди).

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня календарного року, в якому цей Договір був підписаний. Закінчення строку дії даного Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії даного Договору ( п. 7.1 Договору суборенди).

Згідно Додатку №1 до договору №240827 від 27.08.2024 суборенди транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з екіпажем визначено перелік техніки, що передається в суборенду з екіпажем, а саме: John Deer S670, державний номер НОМЕР_4 , рік випуску 2014 та John Deer 9770STS, державний номер НОМЕР_2 , рік випуску 2008.

Факт передачі техніки в оренду підтверджується Актом приймання-передачі до договору №240827 від 27.08.2024 суборенди транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з екіпажем від 27.09.2024, згідно якого Суборендодавець передав, а Суборендар прийняв в суборенду (строкове платне користування) наступну техніку: John Deer S670, державний номер НОМЕР_4 , рік випуску 2014 та John Deer 9770STS, державний номер НОМЕР_2 , рік випуску 2008. Акт приймання-передачі підписаний сторонами без зауважень та скріплений печатками.

Суборендованою сільськогосподарською технікою та агрегатами з екіпажем були проведені роботи ( надані відповідачу послуги) на загальну суму 1 651 000,00грн, що підтверджується Актами виконаних робіт № 10 від 03.09.2024 на суму 770 900,00грн. та №11 від 16.09.2024 на суму 880 100,00грн, підписані сторонами без зауважень та скріплені печатками.

Відповідач свої зобов`язання за Договором суборенди щодо оплати наданих послуг виконав частково, перерахувавши на рахунок позивача кошти в сумі 270 900, 00грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1302 від 24.09.2024, у зв`язку з чим виникла заборгованість за надані послуги в розмірі 1 380 100,00грн.

19.10.2024 ФОП Погребняк А.О. направив на адресу Приватного підприємства "ХОЛДЕР АГРО" претензію №20 від 07.10.2024 з вимогою оплатити заборгованість в розмірі 1 380 100,00грн та пеню в розмірі 23 738,14грн. Зазначена претензія отримана відповідачем 29.10.2024, що підтверджується витягом з офіційного сайту Укрпошта, однак залишена відповідачем без відповіді та виконання.

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором №240827 від 27.08.2024 суборенди транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з екіпажем щодо оплати виконаних робіт (наданих послуг) стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Оцінивши подані позивачем докази на предмет належності, допустимості, достовірності, вірогідності, суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно негайно або у строк, встановлений договором найму.

Частина 1 статті 759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 3ст. 774 Цивільного кодексу України до договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків (ст. 611 ЦК України).

У відповідності до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачені ст. 625 ЦК України, втрати пов`язані з інфляційними процесами в державі, за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, а три проценти річних - платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником.

Щодо компенсаційного характеру заходів відповідальності у цивільному праві, зокрема встановленого ст.625 ЦК України, то такий сформульований Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 19.06.2019р. у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 18.03.2020р. у справі №902/417/18, від 16.09.2021р. у справі №915/2222/19.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України, 230 ГК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею), іншими видами забезпечення встановленими договором або законом. При цьому, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 22.11.1996р., платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, при цьому, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 1.9 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" передбачено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Матеріалами справи, а саме Актами виконаних робіт № 10 від 03.09.2024 на суму 770 900,00грн. та №11 від 16.09.2024 на суму 880 100,00 грн підтверджено факт виконання суборендованою сільськогосподарською технікою та агрегатами з екіпажем робіт ( надання послуг) на загальну суму 1 651 000,00 грн.

Також в матеріалах справи міститься платіжна інструкція №1302 від 24.09.2024 на суму 270 900, 00 грн, що підтверджує факт оплати відповідачем лише частини заборгованості.

Доказів виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повної оплати суборенди сільськогосподарської техніки та агрегатів з екіпажем, матеріали справи не містять.

Отже, вказане свідчить, що відповідач Приватне підприємство "ХОЛДЕР АГРО" станом на дату подання позову має заборгованість перед позивачем Фізичною особою-підприємцем Погребняк Андрієм Олександровичем на загальну суму 1 380 100,00 грн, які не сплачені та відповідач визнає таку у повному обсязі, а відтак позовна вимога про стягнення заборгованості у сумі 1 380 100,00 грн підлягає задоволенню.

Позивач відповідно до ст.625 ЦК України здійснив нарахування на суму боргу 63 189,19 грн - інфляційних втрат за період з 11.09.2024 по 10.12.2024 .

Перевіривши правильність нарахування втрат від інфляції, суд дійшов до висновку що розрахунок проведено вірно, а тому, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача заявлених 63 189,19 грн - інфляційних втрат.

Позивач здійснив нарахування на суму боргу 9 708,23 грн - 3% річних за період з 24.09.2024 по 10.12.2024.

Здійснивши перерахунок трьох процентів річних, сума 3% річних за вказаний за період прострочення становить 9 645,04 грн - 3% річних.

А тому, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача 9 645,04 грн. -3 % річних. В частині позовних вимог щодо стягнення 63,19 грн. 3% річних в задоволені слід відмовити, як безпідставно заявлені.

Відповідно до п.6.2 Договору суборенди та вимог чинного законодавства позивач, у зв`язку з несвоєчасною оплатою відповідачем виконаних робіт нарахував останньому пеню за період 24.09.2024 по 10.12.2024, яка згідно детального розрахунку позивача становить 84 137,99 грн.

Здійснивши перерахунок нарахованої позивачем пені, суд дійшов до висновку, що пеня за прострочення виконання зобов`язання становить 83 590,36 грн.

А тому, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача 83 590,36 грн пені.

Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 547,63грн. пені, оскільки така нарахована без врахування пункту 1.9 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" на день фактичної оплати заборгованості.

Відповідач у відзиві на позов просить зменшити розмір неустойки, 3 % річних та інфляційних втрат до 5%. В обґрунтування підстав для зменшення посилається на наступне:

- скрутне фінансове становище відповідача, а саме наявність податкового боргу, заборгованість із виплати заробітної плати, що призвело до неможливого вчасного виконання грошових зобов`язань перед позивачем;

- відсутності в матеріалах справи доказів завдання позивачу збитків, внаслідок допущеного відповідачем порушення ;

- просить врахувати часткове погашення відповідачем основї заборгованості в розмірі 270 900,00грн.

Статтею 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд наголошує, що положення ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій є універсальними у правозастосуванні, що підтверджується сталою та послідовною практикою Верховного Суду.

Зокрема, об`єднана палата у постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 вказала на те, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 ГК України і частині третій статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України. Такий підхід є усталеним в судовій практиці.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.09.2024 у справі №915/1308/23 зазначено про те, що висновки судів попередніх інстанцій про можливість зменшення судом розміру трьох процентів річних (у цій справі до 1,5 %), заявленого до стягнення на підставі статті 625 ЦК України є такими, що узгоджуються із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у пунктах 8.38, 8.41 постанови 18.03.2020 у справі №902/417/18. За переконанням колегії, суди попередніх інстанцій цілком правомірно врахувавши загальний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, розглянули клопотання товариства про зменшення 3% річних та дійшли висновку про його часткове задоволення з мотивів, викладених у постанові.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.10.2024 у справі №911/952/22 сформувала висновки щодо застосування означених норм права та у розділі Висновки щодо застосування норм матеріального права, зокрема, в пунктах 213, 214, зазначила:

213. Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

214. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчать про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

У постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 Велика Палата Верховного Суду у постанові зазначила, зокрема, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв,суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання (пункт 8.38 постанови).

В ухвалах від 18.05.2021 у справі №904/3177/20 та від 28.02.2024 у справі №915/534/22, якими Велика Палата Верховного Суду повертала справи колегії Касаційного суду у складі Верховного Суду для розгляду, наголосила, зокрема, на тому, що: у справі №902/417/18, від висновків у якій вважає за необхідне відступити Касаційний господарський судом, зроблено загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшувати розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, тоді як підстави та обставини для такого зменшення процентів річних суд повинен встановлювати у кожному конкретному випадку.

У пункті 8.38 постанови від 15.09.2020 у справі №902/417/18 Велика Палата Верховного Суду, посилаючись на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, вказала, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Крім того, у пункті 72 постанови від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу та зазначила, зокрема: …, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку, за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів. Тому в питаннях підстав для зменшення розміру штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд вирішує це питання на власний розсуд з огляду на конкретні обставини, якими обумовлене таке зменшення".

Тобто у вказаних постановах Великою Палатою Верховного Суду було сформульовано правові висновки щодо застосування приписів статті 625 ЦК України до відносин про стягнення відсотків річних, невиконанням грошових зобов`язань та зроблені загальні висновки про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України. У тому числі і висновки про те, що в питаннях підстав для зменшення розміру штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, не може бути подібних правовідносин.

Таким чином, на підставі частини 3 статті 551 ЦК України, частини 1 статті 233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки до її розумного розміру.

При цьому, ні у зазначених нормах, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, також не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Завдання неустойки - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Вона не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Зменшення неустойки (зокрема пені) є протидією необґрунтованому збагаченню однієї із сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення неустойки спрямоване на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагента на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

Застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості, водночас зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.

При цьому реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст.551 ЦК України та ст.233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Між тим, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку та не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій.

Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні; інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання; незначності прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання; невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання; негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Подібний за змістом висновок щодо застосування норм права, а саме ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, неодноразово послідовно викладався Верховним Судом у постановах, зокрема, але не виключно, від 26.07.2018 у справі №924/1089/17, від 12.12.2018 у справі №921/110/18, від 14.01.2019 у справі №925/287/18, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 27.03.2019 у справі №912/1703/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 03.06.2019 у справі №914/1517/18, від 23.10.2019 у справі №917/101/19, від 06.11.2019 у справі №917/1638/18, від 17.12.2019 у справі №916/545/19, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 14.01.2020 у справі №911/873/19, від 10.02.2020 у справі №910/1175/19, від 19.02.2020 у справі №910/1303/19, від 26.02.2020 у справі №925/605/18, від 17.03.2020 №925/597/19, від 18.06.2020 у справі №904/3491/19.

При цьому, під винятковістю слід розуміти такі обставини, які дозволяють суду при обов`язковому застосуванні штрафних санкцій, передбачених договором або законом, їх зменшити, а не в будь-якому випадку, в разі подання стороною у справі клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Також слід зауважити, що штрафні санкції за своєю природою є засобами стимулювання боржника належним чином виконати свій обов`язок, а не покласти на нього додатковий, тому слід розуміти, що передбачені законом санкції будуть застосовані в разі порушення зобов`язань, а їх зменшення скоріше є виключенням.

Суд звертає увагу, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду. Господарський суд, оцінює надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності та на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2019 у справі №904/4685/18).

При цьому, виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру (постанова Верховного Суду від 30.03.2021 у справі 902/538/18).

При стягненні неустойки шкода кредитору, завдана порушенням зобов`язання презюмуються (її не треба доводити) і компенсується за рахунок неустойки.

При вирішенні питання про зменшення нарахованих штрафних санкцій суд бере до уваги співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №920/1013/18, від 26.03.2020 у справі №904/2847/19).

У постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Також, посилаючись на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, вказала, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Суд у справі №921/605/24 зазначає, що ухвалою Верховного Суду від 13.11.2024 було передано справу №922/444/24 на розгляд Великій Палаті Верховного Суду у зв`язку з необхідністю уточнити висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 щодо права суду зменшувати розмір відсотків річних, шляхом викладення правової позиції щодо неможливості зменшення встановленого законом мінімального розміру річних на рівні трьох процентів відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.

В ухвалі від 18.12.2024 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про необхідність повернення для розгляду справи №922/444/24 відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, виходячи з того, що Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду не обґрунтував, у чому саме є складність тлумачення та застосування статті 625 ЦК України та правового висновку Великої Палати Верховного Суду у справі №902/417/18 щодо права суду, враховуючи конкретні обставини справи, зменшити розмір процентів річних. До того ж, як зазначено в ухвалі, сама колегія Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вказує, що така позиція не може бути застосована судами як загальна практика при розгляді в інших справах питання зменшення розміру відсотків річних, нарахованих на підставі приписів статті 625 ЦК України на рівні мінімально визначеного розміру трьох процентів.

Наведене вище переконливо свідчить єдність та сталість правових висновків Великої Палати Верховного Суду в цьому питанні.

Позивач у поясненнях (запереченнях) зазначає, що за змістом наведених приписів розмір інфляційних нарахувань на суму боргу та три проценти річних не можуть бути зменшені у розумінні наведених норм матеріального права. В даному випадку розмір неустойки жодним чином не перевищує розмір збитків, а тому можна прийти до висновку, що розмір пені в повній мірі відповідає наслідкам порушення беручи до уваги те, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, та вона має обов`язковий характер для учасників правовідносин. Окрім того, варто відмітити, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, позивачем здійснювалось лише за три місяці, а тому відповідач фактично вже і так отримав зменшений розмір нарахованої пені, враховуючи дозволений період нарахувань, який визначений частиною 6 статті 232 ГК України. Незадовільний фінансовий стан не є безумовною підставою для зменшення розміру пені, трьох відотків річних та інфляційних нарахувань, а посилання на скрутний фінансовий стан відповідача не звільняє останнього від здійснення повної оплати, оскільки чинним законодавством України не передбачено звільнення від обов`язку повної оплати у зв`язку з відсутністю коштів.

Щодо зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат, судом враховується наступне.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Як було зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 №902/417/18, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст.625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

При цьому суд зважає, що з вказаної постанови Великої Палати Верховного Суду слідує, що під час розгляду справи встановлено, що умовами договору сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу, збільшили позовну давність за відповідними вимогами, а також пунктом 5.5 договору змінили розмір процентної ставки, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, і встановили її в розмірі сорока відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та дев`яносто шести відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів.

Проте, у даному випадку сторонами не встановлювався інший розмір процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання, а нарахування процентів здійснено позивачем у розмірі, встановленому ч.2 ст.625 ЦК України, а саме у розмірі 3% річних. Ці нарахування не є неспівмірно великими у порівнянні з сумою боргу, тому суд не вбачає підстав для зменшення розміру нарахованих 3% річних.

Крім того, враховуючи можливість зменшення розміру виключно неустойки (штрафу, пені), що прямо встановлено нормами статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України, законодавством не передбачено можливості суду зменшити нараховані інфляційні втрати.

Наведене вище виключає правові підстави для зменшення заявлених до стягнення позивачем у справі №921/7/25 сум 3% річних та інфляційних втрат.

Щодо зменшення розміру пені, судом враховується наступне.

Право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання господарським судом оцінки поданим учасниками справи доказам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Оцінюючи наведені сторонами доводи, суд зазначає, що питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії та поданих боржником доказів. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 14.08.2018 у справі №903/827/17, від 30.08.2018 у справі №925/1587/17.

На підтвердження викладених у письмових доводів щодо зменшення до 5% заявлених до стягнення сум неустойки, 3 % річних та інфляційних нарахувань, відповідачем надано фінансову звітність малого підприємства: 1. Баланс станом на 31.12.2024 та звіт про фінансові результати за 2024 рік. З поданої фінансової звітності слідує, що на підприємстві відбувається оборот коштів, підприємство отримує дохід.

Враховуючи наведене, клопотання відповідача заявлене у письмових поясненнях щодо зменшення розміру неустойки, 3 % річних та інфляційних втрат до 5 % від заявлених вимог, задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 1 ст.77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 2, 3 ст.80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ч.1 ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Сало проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Судовий збір.

Згідно ч.1 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем за подання позовної заяви до суду сплачено судовий збір у розмірі 23 057 грн 03 коп. згідно платіжної інструкції № 188 від 12.12.2024.

Відповідно до п.3 ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 130 ГПК України разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Частиною 3 стаття 7 Закону України Про судовий збір встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті визнано позов в частині стягнення основного боргу в сумі 1 380 100,00 грн, а тому 50 відсотків судового збору, який підлягав сплаті при поданні позову в цій частині позовних вимог, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.

З врахуванням п.3 ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, часткове визнання позову відповідачем та часткове задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача понесені витрати, пов`язані зі сплатою судового збору на суму 12 697,12 грн на користь позивача.

Витрати на правову допомогу.

Витрати на правову допомогу учасниками справи не заявлялись.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 123, 130, 129, ст.ст.236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Приватного підприємства "ХОЛДЕР АГРО" (09154, Тернопільська обл., Чортківський р-н, с. Васильків, вул. Петрівська, буд. 48, ) на користь Фізичної особи-підприємця Погребняк Андрія Олександровича ( АДРЕСА_1 ; фактична адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

- 1 380 100,00 грн основна заборгованість за договором,

- 83 590,36 грн пеня,

- 9 645,04 грн 3% річних,

- 63 189,19 грн інфляційні втрати.

- 12 697,12 грн судового збору в повернення сплачених судових витрат.

3.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В решті позову відмовити.

5.Повернути Фізичній особі-підприємцю Погребняку Андрію Олександровичу ( АДРЕСА_1 ; фактична адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) з Державного бюджету України судовий збір у сумі 10350,75 грн сплачений згідно платіжної інструкції №188 від 12.12.2024 на загальну суму 23057,03 грн.

6. Копію рішення надіслати:

-позивачу (в Електронний кабінет підсистеми ЄСІТС Електронний Суд);

-відповідачу (в Електронний кабінет підсистеми ЄСІТС Електронний Суд).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено та підписано: 15 травня 2025 року.

Суддя С.О. Хома