ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2025 р. м. ХарківСправа № 922/4746/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Катречко Д.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОІНВЕСТ", 49044, м. Дніпропетровськ, вул. Шевченко, буд. 17
до Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини", 61037, м. Харків, просп. Героїв Харкова, 199
про стягнення 1 613 205,90 грн.
за участю представників сторін:

позивача: Колодочка Г.В. (в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів);

відповідача: Бакуліна А.С.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЄВРОІНВЕСТ" звернулось до Господарського суду Харківської області із позовом до Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" про стягнення:

- індексу інфляції у розмірі 1 223 380,01 грн. та 3 % річних у розмірі 386 388,71 грн., що нараховані на заборгованість стягнену рішенням господарського суду Харківської області від 07.10.2020 року у справі № 922/2387/20;

- індексу інфляції у розмірі 2 608,42 грн. та 3 % річних у розмірі 828,76 грн., що нараховані на заборгованість стягнену додатковим рішенням господарського суду Харківської області від 21.10.2020 року у справі № 922/2387/20.

Також, у пункті 4 прохальної частини позовної заяви позивача просить суд, порядку частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України зобов`язати орган, що здійснюватиме примусове виконання: нарахувати відповідачу інфляційні втрати, та 3 % річних як це передбачено частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, за весь період прострочення оплати боргу, що не був врахований в рішенні суду, відповідно до визначених у прохальній частині періодів та розрахунків.

Також до стягнення заявлені судові витрати, а саме суму судового збору у розмірі 24 198,09 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

Ухвалою суду від 30.12.2024 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОІНВЕСТ" (вх. № 4746/24) залишено без руху. Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ЄВРОІНВЕСТ" на усунення недоліків позовної заяви - п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

06.01.2025 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява (вх. № 153/25) про усунення недоліків позовної заяви, у якій останній, просить суд, прохальну частину позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОІНВЕСТ" до Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" про стягнення індексу інфляції та 3 процентів річних у загальному розмірі 1 613 205,90 грн. змінити та читати в наступній редакції:

- стягнути з Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОІНВЕСТ" індекс інфляції у розмірі 1 223 380,01 грн. та 3 % річних у розмірі 386 388,71 грн., що нараховані на заборгованість стягнену рішенням господарського суду Харківської області від 07.10.2020 року у справі № 922/2377/20;

- стягнути з Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОІНВЕСТ" індекс інфляції у розмірі 2608,42 грн. та 3 % річних у розмірі 828,76 грн., що нараховані на заборгованість стягнену додатковим рішенням господарського суду Харківської області від 21.10.2020 року у справі № 922/2387/20.

В порядку частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України зобов`язати орган, що здійснюватиме примусове виконання:

- нарахувати відповідачу інфляційні втрати, як це передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, за весь період прострочення оплати боргу, що не був врахований в рішенні суду, починаючи з 15.11.2024 року, по дату повного погашення боргу, за формулою: Сінф.втрат = Сп х Пс, Де: Сінф.втрат сума інфляційних втрат за період прострочки. Сп - загальна сума грошової заборгованості разом з інфляційними втратами на початок періоду. Пс індекс інфляційного розрахунку за весь період прострочки, розрахунок, якого здійснюється за формулою: Пс = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ..... ІІz - індекс інфляції за останній місяць прострочення, та стягувати ці інфляційні втрати з відповідача, якщо буде мати місце примусового виконання рішення;

Розрахунок інфляційних втрат в Позові виконано станом на 15.11.2024 року;

- нараховувати відповідачу 3% річних, як це передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, за весь період прострочення оплати боргу, що не був врахований в рішенні суду, починаючи з 25.12.2024 року, по дату повного погашення боргу, за формулою: Сума санкції = Ск x 3 % (ст.625 ЦКУ) x Д : 365 : 100, де Ск загальна сума грошової заборгованості разом з інфляційними втратами на кінець періоду, Д - кількість днів прострочення, та стягувати даний відсоток з Відповідача на користь Позивача, якщо буде мати місце примусове виконання рішення.

Розрахунок суми 3 % річних у позові виконано станом на 25.12.2024 р.

Стягнути з відповідача суму судового збору у розмірі 24 198,09 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

Ухвалою суду від 13.01.2025 року прийнято позовну заяву (із урахуванням заяви про усунення недоліків вх. № 153/25 від 06.01.2025 року) до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження Підготовче засідання призначено на 22 січня 2025 року о 13:30 год. Встановлено відповідачу строк у 15 (п`ятнадцять) календарних днів з моменту отримання цієї ухвали для подання відзиву на позов. Встановлено відповідачу 5 (п`ятиденний) строк з дня отримання відповіді на відзив для подання до суду заперечень відповідно до вимог статті 167 Господарського процесуального кодексу України, та із доказами направлення їх іншим учасникам справи (з описом вкладення, та із урахуванням вимог Господарського процесуального кодексу України в частині реєстрації та використання електронних кабінетів у ЄСІТС). Встановлено позивачу 5 (п`ятиденний) строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подання до суду відповіді на відзив.

15.01.2025 року від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. № 1031) про участь у справі № 922/4746/24 в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 20.01.2025 року клопотання (вх. № 1031 від 15.01.2025 року) позивача про участь у справі № 922/4746/24 в режимі відеоконференції - задоволено частково.

Ухвалою суду від 22.01.2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом у підготовчому засіданні оголошено перерву до 26 лютого 2025 року о(б) 12:15 год. Також, судом задоволено усне клопотання позивача від 22.01.2025 року про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції.

28.01.2025 року від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 2449/25) у якому останній, просить суд, відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення річних та інфляційних втрат. Здійснити розподіл витрат зі сплати судового збору, відповідно до розміру задоволених позовних вимог, як того вимагають норми Господарського процесуального кодексу України.

29.01.2025 року від позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив (вх. № 2538/25) у якій позивач, просить суд, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

03.02.2025 року від відповідача через канцелярію суду надійшли заперечення (вх. № 2925/25), у яких відповідач, просить суд, прийняти до розгляду дані заперечення.

Ухвалою суду від 26.02.2025 року продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів. Підготовче засідання у справі відкладено на "19" березня 2025 р. о(б) 13:10 год. Запропоновано учасникам справи визначитися із своєю участю в судовому засідання в режимі відеоконференції, зокрема поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, враховуючи приписи частини 4 статті 197 Господарського процесуального кодексу України. Явку представників учасників справи визнано обов`язковою.

Ухвала суду від 19.03.2025 року підготовче засідання у справі - закрито. Призначено справу до розгляду по суті на "09" квітня 2025 р. о(б) 13:00 год.

21.03.2025 року від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. № 7252/25) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 21.03.2025 року клопотання позивача (вх. № 7252 від 21.03.2025 року) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено частково.

03.04.2025 року від позивача через канцелярію суду надійшли письмові пояснення (вх. № 8315/25).

Ухвалою суду від 09.04.2025 року виправлено описку, допущену при виготовленні протоколу судового засідання від 19.03.2025 року у справі №922/4746/24, а саме зазначивши наступне: "Суд дослідивши матеріали справи постановляє ухвалу: 1. Підготовче засідання у справі - закрити. 2. Призначити справу до розгляду по суті на "09" квітня 2025 р. о(б) 13:00 год. 3. Засідання відбудеться у приміщенні господарського суду за адресою: 61022, місто Харків, майдан Свободи 5, 8-й під`їзд, 1-й поверх, зал № 113. 4. Запропонувати учасникам справи визначитися із своєю участю в судовому засідання в режимі відеоконференції, зокрема поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, враховуючи приписи частини 4 статті 197 Господарського процесуального кодексу України. 5. Явку представників учасників справи визнати обов`язковою.".

Ухвалою суду від 09.04.2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом з розгляду справи оголошено перерву до 23.04.2025 року о(б) 13:20 год.

Ухвалою суду від 23.04.2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом з розгляду справи оголошено перерву до 07.05.2025 року о(б) 13:20 год.

07.05.2025 року від позивача через канцелярію суду надійшли пояснення (вх. № 11181/25).

Ухвалою суду від 07.05.2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом вищевказані документи долучено до матеріалів справи та подальший розгляд справи ведеться із його урахуванням.

Присутній у судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення щодо позовних вимог, та просив суд, позов задовольнити у повному обсязі, що витрат на правничу допомогу зазначив, що позивачем буде подано відповідну заяву про ухвалення додаткового рішення.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача надав усні заперечення щодо позовних вимог, та просив суд, відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та наданих запереченнях, також просив врахувати наданий відповідачем до суду контррозрахунок суми позовних вимог.

Суд у судовому засіданні 07.05.2025 року перейшов до стадії ухвалення судового рішення, та 07.05.2025 року судом було оголошено рішення (скорочене) вступну та резолютивну частини.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, заслухавши присутнього у судовому засіданні представника позивача та відповідача, суд встановив наступне.

Як зазначає позивач, рішенням суду від 07.10.2020 року позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Юнікон" до Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" на користь Приватного акціонерного товариства "Юнікон" заборгованість у розмірі 1 736 614, 84 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 26 502, 81 грн., суму 1% річних у розмірі 5 202,61 грн., пеню у розмірі 33 844,55 грн. , а також судовий збір у розмірі 27 526,58 грн.

Додатковим рішенням від 21.10.2020 року заяву (вх.№23994 від 15.10.2020) представника Приватного акціонерного товариства "Юнікон" задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" на користь Приватного акціонерного товариства "Юнікон" суму витрат на правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн. В іншій частині відмовлено.

30.10.2020 року на виконання рішення суду, судом було видано відповідний наказ (Сума стягнення (всього): 1 829 691,39 грн.).

24.11.2020 року на виконання додаткового рішення суду, судом було видано відповідний наказ (Сума стягнення (всього): 4 000,00 грн.).

Також, позивач зазначає, що:

- наказ від 30.10.2020 року на примусове виконання рішення господарського суду Харківської області від 07.10.2020 року у справі №922/2387/20 було пред`явлено до виконання, про що свідчить постанова Відділу примусового виконання рішень Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про відкриття виконавчого провадження № 63686517 про стягнення 1 829 691,39 грн.;

- наказ від 24.11.2020 року на примусове виконання рішення господарського суду Харківської області від 21.10.2020 року у справі №922/2387/20 було пред`явлено до виконання, про що свідчить постанова Відділу примусового виконання рішень Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про відкриття виконавчого провадження № 66265963 про стягнення 4 000,00 грн.

Ухвалою суду від 15.09.2021 року заяву (вх.№20556 від 06.09.2021) представника Приватного акціонерного товариства "Юнікон" про заміну сторони у виконавчому провадженні задоволено. Замінено боржника - Державне підприємство "Завод "Електроважмаш" його правонаступником - Акціонерним товариством "Завод "Електроважмаш" у виконавчому провадженні №63686517 з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області від 30.10.2020 року у справі №922/2387/20 про стягнення з Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" на користь Приватного акціонерного товариства "Юнікон" заборгованості у розмірі 1 736 614,84 грн., суми інфляційних втрат у розмірі 26 502,81 грн., суми 1% річних у розмірі 5 202,61 грн., пені у розмірі 33 844,55 грн., а також судового збору у розмірі 27 526,58 грн. Замінено боржника - Державне підприємство "Завод "Електроважмаш" його правонаступником - Акціонерним товариством "Завод "Електроважмаш" у виконавчому провадженні №66265687 з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області від 24.11.2020 року у справі №922/2387/20 про стягнення з Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" на користь Приватного акціонерного товариства "Юнікон" суми витрат на правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн.

За твердженнями позивача, 10 січня 2023 року між АТ «ЮНІКОН» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОІНВЕСТ», (новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги.

Відповідно до пунктів 1.1. та 1.2.15. договору первісний кредитор відступає новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора до покупця - ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ЗАВОД ЕЛЕКТРОВАЖМАШ», правонаступником якого є АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ЗАВОД «ЕЛЕКТРОВАЖМАШ», за договором №238- 16/663-ВК від 24.10.2019 року у сумі 1 833 691,39 грн., що стягнена рішенням господарського суду Харківської області від 07.10.2020 року та додатковим рішення господарського суду Харківської області від 21.10.2020 р. у справі №922/2387/20.

Ухвалою суду від 28.08.2024 року заяву (вх.№18960 від 29.07.2024) представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроінвест" про заміну сторони у виконавчому провадженні задоволено. Замінено сторону (стягувача) у виконавчому провадженні №63686517 з виконання наказу Господарського суду Харківської області від 30.10.2020 року у справі №922/2387/20 з Приватного акціонерного товариства «ЮНІКОН» на Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРОІНВЕСТ». Замінено сторону (стягувача) у виконавчому провадженні №66265963 з виконання наказу Господарського суду Харківської області від 24.11.2020 року у справі №922/2387/20 з Приватного акціонерного товариства «ЮНІКОН» на Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРОІНВЕСТ». Замінено сторону (боржника) у виконавчому провадженні №63686517 з виконання наказу Господарського суду Харківської області від 30.10.2020 року у справі № 922/2387/20 з Акціонерного товариства «Завод «Електроважмаш» на Акціонерне товариство «Українські енергетичні машини». Замінено сторону (боржника) у виконавчому провадженні №66265963 з виконання наказу Господарського суду Харківської області від 24.11.2020 року у справі №922/2387/20 з Акціонерного товариства «Завод «Електроважмаш» на Акціонерне товариство «Українські енергетичні машини».

Отже, як зазначає позивач, станом на день подачі даної позовної заяви кредитором за договором є Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРОІНВЕСТ», а Акціонерне товариство «Українські енергетичні машини» - боржником.

Також зазначає, що станом на день подачі даної позовної заяви рішення господарського суду Харківської області від 07.10.2020 року, додаткове рішення господарського суду Харківської області від 21.10.2020 року не виконані.

У зв`язку із чим, позивач звернувся із відповідним позовом до суду про стягнення із відповідача 3 % річних та інфляційних втрат нарахованих на суми стягнуті рішенням господарського суду Харківської області від 07.10.2020 року та додатковим рішенням господарського суду Харківської області від 21.10.2020 року у справі № 922/2387/20.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (стаття 11 Цивільного кодексу України).

Згідно вимог статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

В розумінні статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається із матеріалів справи, факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором № 238-16/663-ВК від 24.10.2019 року встановлено рішенням господарського суду Харківської області від 07.10.2020 року у справі № 922/2387/20 яким стягнуто із відповідача суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції, 1% річних га пені за договором № 238-16/663-ВК від 24.10.2019 року заборгованість у розмірі 1 736 614, 84 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 26 502, 81 грн., суму 1% річних у розмірі 5 202,61 грн., пеню у розмірі 33 844,55 грн., а також судовий збір у розмірі 27 526,58 грн.

Додатковим рішенням від 21.10.2020 року у справі № 922/2387/20 заяву (вх.№23994 від 15.10.2020) представника Приватного акціонерного товариства "Юнікон" задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" на користь Приватного акціонерного товариства "Юнікон" суму витрат на правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн.

Також, ухвалою суду від 28.08.2024 року у справі № 922/2387/20 було встановлено факт передачі права вимоги Приватним акціонерним товариством "Юнікон" за рішенням господарського суду Харківської області від 07.10.2020 року, додатковим рішенням господарського суду Харківської області від 21.10.2020 року та постановою Східного апеляційного господарського суду від 09.12.2020 року у справі № 922/2387/20 Товариству з обмеженою відповідальністю "Євроінвест", а також встановлено факт правонаступництва Акціонерним товариством "Українські енергетичні машини", до якого перейшли всі права, обов`язки та зобов`язання Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш", у зв`язку із чим у справі № 922/2387/20 було замінено сторони виконавчого провадження, як стягувача так і боржника.

За приписами частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач у наданому до суду відзиві на позовну заяву (вх. № 2449/25 від 28.01.2025 року) зазначає, що згідно Розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку об`єктів великої приватизації державної власності» від 16.01.2019 року №36-р, відповідач (орган управління Кабінет Міністрів України), включений до переліку об`єктів великої приватизації державної власності (розмір пакета акцій - 75,22407664%). До даного переліку відповідач був включений згідно пункту 3 Розпорядження Кабінету Міністрів України «Про погодження реорганізації акціонерного товариства Завод Електроважмаш шляхом приєднання до акціонерного товариства «Турбоатом» від 26.08.2021 року №1005-р (набрало чинності 26.08.2021 року) під попередньою назвою Акціонерне товариство «Турбоатом». Під нинішньою назвою відповідач зазначений у вказаному переліку згідно пункту 2 Розпорядження Кабінету Міністрів України «Деякі питання управління акціонерним товариством «Українські енергетичні машини» від 06.10.2021 року №1228-р (набрало чинності 06.10.2021 року). З даного переліку відповідач після його внесення не виключався.

Також зазначає, що АТ «Завод «Електроважмаш» також віднесений до переліку об`єктів великої приватизації державної власності, згідно Розпорядження Кабінету Міністрів України №36-р від 16.01.2019 року. При чому спочатку правопопередник вказаного товариства ДП «Завод «Електроважмаш» з моменту набрання чинності Розпорядження №36-р, а потім й АТ «Завод «Електроважмаш» перебували постійно у переліку об`єктів великої приватизації державної власності. А тому від самого моменту набрання законної сили судового рішення від 07.10.2020 року, а також додаткового рішення у справі №922/2387/20 та моменту відкриття за ними виконавчого провадження у відповідача (правопопередника) існували законні підстави не виконувати дані рішення, які є й на цей час.

Також зазначає, що на цей час у відповідності до Наказу Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України від 02.12.2024 року №167, Акціонерне товариство «Українські енергетичні машини» включено до переліку підприємств, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняється у період воєнного стану.

Вищевказане на думку відповідача свідчить про те, що з відповідача не можуть стягуватися річні та інфляційні витрати за даним позовом на будь-які суми, на які вони нараховані через відсутність вини відповідача щодо невиконання рішень у справі №922/2387/20, яка є необхідною ознакою для застосування до боржника міри відповідальності, у тому числі таких як стягнення річних та інфляційних.

Крім того, відповідач також посилається на військову агресію Російської Федерації проти України, та зазначає, що 28 лютого 2022 року Торгово-промислова палата України у листі №2024/02.0-7.1 засвідчила, що військова агресія рф проти України та введення воєнного стану в Україні є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) та з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Вказаний документ Торгово-промислової палати міститься у публічному доступі, та з огляду на викладені у відзиві обставини, відповідач вважає, що можливим та обґрунтованим є врахування наявності воєнного стану як форс-мажорної обставини, що має наслідком звільнення відповідача від відповідальності за невиконання обов`язків по спірному договору і таке врахування може бути здійснено у загальному порядку, як це передбачено у листі Торгово-промислової палати №2024/02.0-7.1 від 28.02.2024 року як на підставі даного листа так і на підставі наданих доказів.

Також, зазначає, що відповідач до 01.12.2021 року не мав жодного відношення до позивача, оскільки не укладав з ним будь-яких договорів та не мав судових спорів. Договір №238-16/663-ВК від 24.10.2019 року , через невиконання якого були винесені судове рішення від 07.10.2020 року, а також додаткового рішення у справі № 922/2387/20 укладався між правопопередниками позивача та відповідача. Вказані рішення виносилися стосовно відповідача Державного підприємства «Завод «Електроважмаш», який у подальшому був реорганізований у Акціонерне товариство «Завод «Електроважмаш». У справі №922/2387/20 відбулася заміна боржника на стадії виконавчого провадження, як про це зазначено у позові з ДП «Завод «Електроважмаш» на АТ «Завод «Електроважмаш», як правонаступника. 01.12.2021 року між відповідачем та Акціонерним товариством «Завод «Електроважмаш» були підписані передавальний акт балансових рахунків, матеріальних цінностей та активів, згідно якого всі підтверджені належним чином права та обов`язки, зобов`язання перейшли від АТ «Завод «Електроважмаш» відповідачу. При цьому, з моменту виникнення зобов`язань у відповідача перед позивачем до моменту початку повномасштабного вторгнення рф на територію України минуло лише 85 днів (з 01.12.2021 року до 24.02.2022 року) оскільки до відповідача була передана кредиторська заборгованість АТ «Завод «Електроважмаш» на суму більше 2 млрд. грн. більше ніж 260 кредиторів, цей строк був занадто малим, щоб вирішити будь-яким належним чином питання погашення заборгованості перед позивачем. У зв`язку з цим у період 01.12.2021 року-23.02.2022 року лише тривав процес передання документів від АТ «Завод «Електроважмаш» до відповідача, а тому вирішення питань виплати боргів кредиторам не було можливим.

Відповідач також наголошує про необґрунтованість розрахунків позивача, зокрема зазначає, що позивач нараховує інфляційні витрати та річні на повні суми присуджені йому за рішеннями у справі №922/2387/20. До того ж річні він нараховує ще й із урахуванням суми інфляційних витрат, нарахованих ним за позовом у цій справі. Тобто, за основним рішенням від 07.10.2020 року позивач нараховує дані компенсаційні суми на суму 1 829 691,39 грн. При цьому, Верховний Суд у своїх численних висновках виснував, що інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Отже, вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 року у справі №910/4590/19 та інші). Також, відповідач зазначає, що положення статей 3, 509, 625 Цивільного кодексу України, передбачають нарахування інфляційних втрат і 3% річних на суму основного боргу, а не на інфляційні втрати і 3% річних, нараховані за попередній період, таким чином помилковим є твердження, що під час нарахування інфляційних втрат урахуванню (обчисленню) підлягає не тільки основний борг, а й сума, на яку збільшився цей борг за попередні періоди внаслідок інфляційних процесів (постанова Верховного Суду від 21.05.2019 року у справі №916/2889/13). Основною сумою боргу згідно рішення від 07.10.2020 року у справі №922/2387/20 визнана сума 1 736 614,84 грн. (також були присуджені суми пені в розмірі 33844,55 грн., 1% річних в сумі 5202,61 грн., втрат від інфляції в сумі 26502,81 грн., суми судового збору 27526,58 грн. Загалом 1 829 691,39 грн.), тому вважає, що річні та інфляційні витрати не можуть бути нараховані на суму витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вказані суми не є заборгованістю, яка утворилась внаслідок невиконання боржником зобов`язань за договорами, як це робить позивач стосовно суми присудженій згідно додаткового рішення від 21.10.2020 року.

За твердженнями відповідача, як зазначено у рішенні Господарського суду від 07.10.2020 року, відповідно до пункту 9.5 договору №238-16/663-ВК від 24.10.2019 року, за порушення строку оплати продукції, передбачених цим договором, позивач має право вимагати оплати 1% річних та індексу інфляції. З огляду на це та оскільки умовами договору передбачена зменшена сума річних, тому є необґрунтованим нарахування позивачем 3% річних. Також, відповідачем було здійснено власний контррозрахунок суми заявлених до стягнення позовних вимог.

У зв`язку із чим, відповідач просить суд, відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення річних та інфляційних втрат. Здійснити розподіл витрат зі сплати судового збору, відповідно до розміру задоволених позовних вимог, як того вимагають норми Господарського процесуального кодексу України.

Суд, дослідивши матеріали справи та відзив відповідача із урахуванням позиції позивача, зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення.

Грошове зобов`язання - це зобов`язання боржника заплатити кредиторові певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частинами 1, 3 статті 202 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов`язання припиняється, між іншим, виконанням, проведеним належним чином.

До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

При цьому, статтею 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Таким чином, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом зазначеної норми закону нарахування трьох процентів річних та збитків від інфляції входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, на які заборгованість за грошовим зобов`язанням підвищена в порядку індексації, а також процентів річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання, зокрема, за період після прийняття судом відповідного рішення. Кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Це положення спрямоване на захист майнового права та інтересу стягувача (кредитора у зобов`язанні), реальне забезпечення виконання зобов`язань та рішень суду. Оскільки у зв`язку з невиконанням боржником рішення суду та зобов`язання, стягувач (кредитор) зазнає матеріальних втрат від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та від неправомірного користування належними йому до сплати коштами.

При цьому, відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини 1 та частини 2 статті 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

З аналізу вищевикладеного слідує, установлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дозволяє ставити його виконання в залежність від волі боржника або будь-яких інших осіб, зокрема виконавця, на вчинення чи не вчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів.

В свою чергу умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України "Про виконавче провадження" і саме в рамках цього закону зупиняються вчинення виконавчих дій. Таким чином зупинення вчинення виконавчих дій не звільняє відповідача від обов`язку добровільно виконати рішення суду. При цьому відмова від добровільного виконання рішення призводить до відповідальності встановленої законом.

У зв`язку із чим, необґрунтованими є посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що від самого моменту набрання законної сили судового рішення від 07.10.2020 року, а також додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №922/2387/20 та моменту відкриття за ними виконавчого провадження у відповідача (правопопередника) існували законні підстави не виконувати дані рішення, які є й на цей час, та на те, що з відповідача не можуть стягуватися річні та інфляційні витрати за даним позовом на будь-які суми, на які вони нараховані через відсутність вини відповідача щодо невиконання рішень у справі №922/2387/20, яка є необхідною ознакою для застосування до боржника міри відповідальності, у тому числі таких як стягнення річних та інфляційних

При цьому, суд приймає до уваги, що застосування статті 625 Цивільного кодексу України після винесення рішення суду, спонукає боржника виконати таке рішення, адже сума коштів, що підлягає до стягнення продовжує зростати до моменту фактичного виконання рішення суду і може бути стягнена за бажанням стягувача (кредитора).

Як вбачається із матеріалів позовної заяви, позивачем здійснено нарахування відповідачу 3% річних та інфляційних втрат, а саме:

- індексу інфляції у розмірі 1 223 380,01 грн. та 3 % річних у розмірі 386 388,71 грн., що нараховані на заборгованість стягнену рішенням господарського суду Харківської області від 07.10.2020 року у справі № 922/2377/20;

- індексу інфляції у розмірі 2 608,42 грн. та 3 % річних у розмірі 828,76 грн., що нараховані на заборгованість стягнену додатковим рішенням господарського суду Харківської області від 21.10.2020 року у справі № 922/2387/20.

Судом здійснено перевірку заявлених позивачем до стягнення із відповідача сум інфляційних втрат та 3 % річних, та встановив, що як вбачається із надано до суду розрахунку суми позовних вимог, позивачем здійснено нарахування:

- індексу інфляції у розмірі 1 223 380,01 грн. (за період з 07.10.2020 року по 15.11.2024 року) та 3 % річних у розмірі 386 388,71 грн. (за період з 07.10.2020 року по 25.12.2024 року), що нараховані на заборгованість стягнену рішенням господарського суду Харківської області від 07.10.2020 року у справі № 922/2377/20 а саме на загальну суму стягнуту за рішенням у загальному розмірі 1 829 691,39 грн. (які складаються з: заборгованості у розмірі 1 736 614, 84 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 26 502, 81 грн., суму 1% річних у розмірі 5 202,61 грн., пеню у розмірі 33 844,55 грн., а також судового збір у розмірі 27 526,58 грн.);

- індексу інфляції у розмірі 2 608,42 грн. (за період з 21.10.2020 року по 15.11.2024 року) та 3 % річних у розмірі 828,76 грн. (за період з 21.10.2020 року по 25.12.2024 року), що нараховані на заборгованість стягнену додатковим рішенням господарського суду Харківської області від 21.10.2020 року у справі № 922/2387/20, а саме на загальну суму стягнуту за додатковим рішенням у загальному розмірі 4 000,00 грн. (які складаються з: суму витрат на правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн.). та зазначає наступне.

Крім того, судом із наведеного розрахунку позовних вимог у позовній заяві встановлено, що позивачем для розрахунку 3 процентів річних взято всю суму стягнену рішенням суду та із урахуванням індексу інфляції за період з 07.10.2020 року по 25.12.2024 року (за рішенням господарського суду Харківської області від 07.10.2020 року у справі № 922/2387/20), за період з 21.10.2020 року по 25.12.2024 року (за додатковим рішенням господарського суду Харківської області від 21.10.2020 року у справі № 922/2387/20)

Положення статей 3, 509, 625 Цивільного кодексу України, передбачають нарахування збитків від інфляції та 3% річних на суму основного боргу, а не на інфляційні втрати, 3% річних, пеню, що нараховані за попередній період, таким чином помилковим є твердження, що під час нарахування інфляційних втрат урахуванню (обчисленню) підлягає не тільки основний борг, а й сума, на яку збільшився цей борг за попередні періоди внаслідок інфляційних процесів.

Наведену правову позицію також викладено у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 року у справі № 916/2889/13.

При цьому, суд враховує, що на суми пені, річних та інфляційних втрат, які за своєю суттю є мірою відповідальності відповідача перед кредитором не можуть бути повторно застосовані санкції у вигляді стягнення 3% річних та втрат від інфляції.

Крім того 3% річних та збитки від інфляції не можуть бути нараховані на суму витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вказані суми не є заборгованістю, яка утворилась внаслідок невиконання боржником зобов`язань за договорами. Отже, правомірним є нарахування річних та інфляційних втрат виключно на суму основного боргу. Нарахування 3% річних та збитків від інфляції на встановлену рішенням суду заборгованість до складу якої, окрім основного боргу, входять суми 3% річних не відповідає принципу заборони подвійної цивільно-правової відповідальності (пункт 48-50 постанови Касаційного господарського суду Верховного Суду від 15.11.2019 року у справі № 905/1753/18).

З аналізу вищевикладеного слідує, що враховуючи те, що грошове зобов`язання виникло до ухвалення судового рішення по суті спору та не припинилося внаслідок набрання ним законної сили, нарахування річних та інфляційних, згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України, належить здійснювати на суму основного боргу, стягнуту цим судовим рішенням до її повної сплати боржником, без урахування стягнутих цим рішенням сум річних, пені та інфляційних втрат, а не як помилково зазначено позивачем на загальну суму стягнуту за рішенням суду у тому числі і на судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

Близька за змістом правова позиція викладена у пункту 59-62 постанови Касаційного господарського суду Верховного Суду від 15.11.2019 року у справі № 905/1753/18.

При цьому, суд не приймає посилання позивача на те, що нарахування відсотків за цим позовом здійснюється за прострочення виконання грошових зобов`язань уже стягнутих за рішенням суду, а тому величина відсотків, що встановлена у розмірі три відсотки статті 625 Цивільного кодексу України, фактично є мінімальною величиною, а тому посилання відповідача на те, що розмір відсотків, який повинен застосовуватися для нарахування втрат від прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем, не повинен перевищувати встановлений договором є недоречним, оскільки як вже було зазначено судом вище, за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (статті 599 Цивільного кодексу України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України сум.

З вищевикладеного слідує, що якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання нарахованих на суму основного боргу, а не як помилково зазначено позивачем у позовній заяві на загальну суму стягнуту рішенням суду.

Крім того, судом встановлено, що як вбачається із матеріалів справи та не заперечується ані позивачем а ні відповідачам у справі, сторони у спірному договорі погодили нарахування 1% річних у разі порушення відповідачем грошових зобов`язань. Вказане також встановлено у рішенні суду від 07.10.2020 року у справі № 922/2387/20.

Враховуючи вищевикладене, та те, що грошові зобов`язання відповідача за спірним договором не припинились після ухвалення рішення у справі № 922/2387/20, з останнього підлягають стягненню річні у розмірі, який встановлено саме вказаним договором, а не як помилково вважає позивача у розмірі 3%.

При цьому, судом встановлено, що як вбачається із долученого позивачем до позовної заяви розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, останній є таким, що здійснений без урахування наведеного вище, а тому є таким що не відповідає вимогам законодавства, у зв`язку із чим судом було здійснено власний розрахунок річних та інфляційних втрат в онлайн системі «Ліга закон».

У зв`язку із чим, судом із урахуванням вищевикладеного, та того, що положення статей 3, 509, 625 Цивільного кодексу України передбачають нарахування інфляційних втрат і річних на суму основного боргу, який у даному випадку за рішенням суду від 07.10.2020 року у справі № 922/2387/20 становить суму у загальному розмірі 1 736 614,874 грн., а не на річні, пеню, інфляційні втрати, витрати на судовий збір та на професійну правничу допомогу, як помилково вважає позивач, та із урахуванням умов договору щодо встановлення 1% річних у разі порушення відповідачем грошових зобов`язань, здійснено власний розрахунок за допомогою онлайн - системи "Ліга-закон", та встановлено, що до стягнення підлягає сума:

- 1 % річних за період з 07.10.2020 року по 15.11.2024 року у розмірі 71 362,53 грн.

та інфляційні втрати за період з 07.10.2020 року по 25.12.2024 року у розмірі 1 201 715,23 грн.

Також, суд не приймає контррозрахунок 3% річних та збитків від інфляції наведений відповідачем у відзиві на позовну заяву, оскільки останній було здійснено не вірно, та без урахування вищевикладеного судом.

В частині позовних вимог про стягнення:

- індексу інфляції у розмірі 21 564,78 грн. та 3 % річних у розмірі 315 026,18 грн., що нараховані на заборгованість стягнену рішенням господарського суду Харківської області від 07.10.2020 року у справі № 922/2387/20;

- індексу інфляції у розмірі 2 608,42 грн. та 3 % річних у розмірі 828,76 грн., що нараховані на заборгованість стягнену додатковим рішенням господарського суду Харківської області від 21.10.2020 року у справі № 922/2387/20 відмовити.

Щодо клопотання відповідача викладеного у наданих до суду запереченнях (вх. № 2925/25 від 03.02.2025 року) про зменшення розміру штрафних санкцій, суд зазначає, що проценти, встановлені статтею 625 Цивільного кодексу України є спеціальним видом відповідальності за порушення зобов`язання.

При цьому, суд враховує, що положення статті 233 Господарського кодексу України передбачають зменшення саме штрафних санкцій.

Водночас, як вже зазначалось судом, відповідальність, передбачена положеннями статті 625 Цивільного кодексу України у вигляді обов`язку боржника сплатити інфляційні та 3% річних не є штрафною санкцією, а є мірою відповідальності, що носить компенсаторний характер і пов`язаний особливою природою грошей, що мають властивість знецінюватись. На відміну від штрафних санкцій метою яких є збагачення кредитора, інфляційні та відсотки річних будучи акцесорними до основного зобов`язання у свої природі є особливого роду збитками, (сателітні), що не вимагають доведення та існують в силу змісту грошового зобов`язання, завданням яких є відновлення майнових прав кредитора.

Відтак, заходи відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, передбачені статті 625 Цивільного кодексу України, не є неустойкою чи штрафними санкціями, тому не можуть бути зменшені судом на підставі статті 233 Господарського кодексу України, статті 551 Цивільного кодексу України.

При цьому, суд приймає до уваги, що стаття 625 Цивільного кодексу України є спеціальною та такою, що не передбачає жодних підстав для звільнення від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання.

Крім того, суд враховує, що сторони у договорі №238-16/663-ВК від 24.10.2019 року, що було встановлено рішенням господарського суду Харківської області від 07.10.2020 року передбачили менший розмір процентів річних, а саме 1% ніж встановлений положеннями частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України (3%), а тому їх стягнення не призведе до порушення принципів справедливості, розумності та пропорційності.

У зв`язку із чим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача викладеного у наданих до суду запереченнях (вх. № 2925/25 від 03.02.2025 року) про зменшення розміру штрафних санкцій.

Також, суд не приймає посилання відповідача у відзиві на позовну заяву (вх. № 2449/25 від 28.01.2025 року) щодо необхідності враховувати наявність воєнного стану, оскільки матеріали справи не містять, а відповідачем у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України не надано будь-якого сертифікату виданого Торгово-промисловою палатою України чи уповноваженими регіональними торгово-промисловими палатами, що засвідчують наявність форс-мажорних обставин, які впливають на реальну можливість виконання зобов`язань відповідача саме за спірним договором № 238-16/663-ВК від 24.10.2019 року та прийнятим рішення у справі № 922/2387/20.

З вищевикладеного слідує, що у матеріалах справи відсутні, а відповідачем доказів виникнення у відповідача форс-мажорних обставин, які вплинули на реальну можливість виконання зобов`язань відповідача. Також матеріали справи не містять, а відповідачем не надано доказів повідомлення відповідачем позивача про форс-мажорні обставини та надання останньому з дня їх виникнення доказів про неможливість виконання відповідачем зобов`язань у зв`язку із настанням відповідних форс-мажорних обставин.

При цьому суд зазначає, що в силу положень статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 625 Цивільного Кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відтак, введення воєнного стану в Україні, а також надані відповідачем докази, зокрема, витяги з висновку експертиз, рапорти, витяг з ЄРДР, не звільняють відповідача від виконання ним зобов`язань перед позивачем.

Щодо позовних вимог позивача в частині застосування положень частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її застосування, оскільки за приписами даної статті суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Предметом позову у даній справі є стягнення річних та збитків від інфляції, нарахованих за невиконання відповідачем рішення суду у справі № 922/2387/20, яким і було стягнуто суму основного боргу, у зв`язку із чим положення частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України в даному випаду застосуванню не підлягають.

Крім того, частинами 1, 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

При цьому, решта доводів учасників процесу, їх письмових пояснень, заперечень, поданих до матеріалів справи документів, були ретельно досліджені судом, і наведених вище висновків суду не спростовують.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, та про стягнення із відповідача 1 % річних у розмірі 71 362,53 грн. (нарахованих на суму основного боргу стягнуту рішенням суду від 07.10.2020 року у справі № 922/2387/20 у загальному розмірі 1 736 614,84 грн. за період з 07.10.2020 року по 15.11.2024 року) та інфляційні втрати у розмірі 1 201 715,23 грн. (нарахованих на суму основного боргу стягнуту рішенням суду від 07.10.2020 року у справі № 922/12387/20 у загальному розмірі 1 736 614,84 грн. за період з 07.10.2020 року по 25.12.2024 року).

В частині стягнення :

- індексу інфляції у розмірі 21 564,78 грн. та 3 % річних у розмірі 315 026,18 грн., що нараховані на заборгованість стягнену рішенням господарського суду Харківської області від 07.10.2020 року у справі № 922/2387/20;

- індексу інфляції у розмірі 2 608,42 грн. та 3 % річних у розмірі 828,76 грн., що нараховані на заборгованість стягнену додатковим рішенням господарського суду Харківської області від 21.10.2020 року у справі № 922/2387/20

та в порядку частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України зобов`язати орган, що здійснюватиме примусове виконання нарахувати АТ "Українські енергетичні машини" інфляційні втрати, як це передбачено частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України за весь період прострочення оплати боргу, що не був врахований у рішенні суду, починаючи з 16.11.2024 року, по дату повного погашення боргу; нарахувати АТ "Українські енергетичні машини" 3 % річних, як це передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, за весь період прострочення оплати боргу, що не був врахований в рішенні суду, починаючи з 26.12.2024 року, по дату повного погашення боргу та роз`яснення органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення суду, щодо здійснення такого нарахування та його порядку - у позові відмовити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із чим, із відповідача підлягає до стягнення сума судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 19 096,17 грн.

Керуючись статтями 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" (61037, м. Харків, просп. Героїв Харкова, 199, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОІНВЕСТ" (49044, м. Дніпропетровськ, вул. Шевченко, буд. 17, ) індекс інфляції у розмірі 1 201 715,23 грн., 1 % річних у розмірі 71 362,53 грн., та судовий збір у розмірі 19 096,17 грн.

Видати наказ після набранням рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

В частині клопотання відповідача викладеного у наданих до суду запереченнях (вх. № 2925/25 від 03.02.2025 року) про зменшення розміру штрафних санкцій відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Інформацію щодо роботи суду та щодо розгляду конкретних судових справ можна отримати на сайті суду, а також за допомогою Телеграм-бота Господарського суду Харківської області https://t.me/GospSud_kh_bot.

Реквізити сторін:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ЄВРОІНВЕСТ" (49044, м. Дніпропетровськ, вул. Шевченко, буд. 17, );

відповідач: Акціонерне товариство "Українські енергетичні машини" (61037, м. Харків, просп. Героїв Харкова, 199, ).

Повне рішення складено "19" травня 2025 р.

Суддя О.О. Ємельянова