ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2025 р. Справа№ 910/643/24 (757/32067/22-ц)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Остапенка О.М.

Отрюха Б.В.

за участю секретаря судового засідання Макухи О.А.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду міста Києва

від 30.01.2025 (суддя Стасюк С.В.)

у справі № 910/643/24 (757/32067/22-ц)

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансо плюс"

про відшкодування моральної шкоди,

в межах справи № 910/643/24

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансо плюс" (код 43923221),

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року в суд звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансо плюс" (далі - ТОВ "Фінансо плюс", відповідач) про стягнення моральної шкоди у розмірі 16238,45 грн.

Позов обґрунтований тим, що внаслідок неправомірних дій відповідача, які полягали у безпідставному заволодінні її коштів, позивачка перенесла душевне потрясіння - як через втрату коштів, так і через усвідомлення непорядності, недобросовісності дій відповідача, що було неочікуваним і не вкладалось у власний світогляд. З`ясувавши, що кошти сплачені на рахунок відповідача, позивачка перебувала у психологічному напруженні, переживала через невизначеність ситуації, сподівалась на добровільне повернення відповідачем цих коштів. Переконавшись у відсутності таких намірів у відповідача, позивачку охопив розпач та відчуття краху. Позивачку постійно турбували пригнічений настрій, нервозність, порушення сну, переслідували нав`язливі спогади про події, пов`язані із втратою коштів. Позивачка знову і знову переживала ті події, аналізувала та обдумувала їх. Внаслідок дій відповідача позивачка втратила відчуття довіри до людей, у неї з`явились непритаманні раніше підозрілість, повсякчасне очікування недобросовісних вчинків від оточуючих. Це вплинуло на особисті та сімейні стосунки, позивачу стало важко виконувати звичайні повсякденні справи, віддалилась від близьких та від суспільного життя.

При визначенні розміру компенсації моральної шкоди позивач виходить з того, що моральна шкода спричинена тільки діями відповідача, причому тільки тими його діями, які полягали в безпідставному одержанні належних ОСОБА_1 коштів у сумі 32 476,90 грн. У зв`язку з чим позивачка вважає, що розмір компенсації моральної шкоди має бути похідним від суми безпідставно одержаних коштів. Враховуючи заподіяні моральні страждання, беручі до уваги поведінку відповідача, керуючись принципами справедливості та розумності, позивачка вважає розмір компенсації в сумі 16238,45 грн як половина суми безпідставно одержаних коштів, такою що не призведе до збагачення за рахунок відповідача і не поставить відповідача у вкрай тяжкий матеріальний стан.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.01.2025 у справі № 910/643/24 (757/32067/22-ц) відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансо плюс" про відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачка звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2025, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансо плюс" відшкодування моральної шкоди у розмірі 16238,45 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не з`ясував обставин, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2025 звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2977,20 грн; відкрито апеляційне провадження у справі №910/643/24 (757/32067/22-ц); розгляд справи призначено на 29.04.2025.

25.04.2025 позивач подав клопотання про проведення розгляду справи без його участі, вимоги апеляційної скарги підтримує.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а оскаржуване рішення підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 15.02.2021 по 17.02.2021 ОСОБА_1 (1941 р.н.) здійснила три платежі на користь ТОВ "Фінансо плюс" на загальну суму 32 476,90 грн. Так, 15.02.2021 здійснила переказ коштів у сумі 9 100 грн на рахунок відповідача НОМЕР_1 в АТ "ПУМБ" із призначенням платежу: "за надані консультаційні послуги", 6962 грн на той самий рахунок з аналогічним призначенням платежу та 17.02.2021 сплатила на той самий рахунок грошові кошти в сумі 16414,90 грн з аналогічним призначенням платежу.

Переказ грошових коштів на рахунок відповідача відбувся за наступних обставин.

У грудні 2020 року ОСОБА_1 натрапила на шахрайську організацію під назвою "Квантум Сістем" (Quantum System, quantum-system.org), яка передала реєстраційні дані іншій аналогічній шахрайській організації - "Траст Макворі Кепітал" (Trust Macquarie Capital, trust-m-capital.com). У телефонних розмовах менеджери компанії "Траст Макворі Кепітал", як про це вказує позивач, запропонували їй фінансові послуги - розміщення депозитного вкладу. В ході співробітництва з цією фінансовою організацією від імені ОСОБА_1 було вчинено декілька платежів.

Позивач зазначає, що приблизно 14-15 лютого 2021 року їй зателефонував менеджер компанії "Траст Макворі Кепітал" і повідомив, що за виведення її коштів з компанії ОСОБА_1 повинна оплатити комісію в еквіваленті 570 доларів США. Оплату необхідно було провести через систему інтернет-банкінгу "Приват24". Оскільки, як про це вказує позивач, вона ніколи самостійно не користувалася інтернет-банкінгом, то платіж здійснювався за допомогою і під керівництвом менеджера компанії "Траст Макворі Кепітал". Як з`ясувалося у подальшому, ці грошові кошти були сплачені не на користь компанії "Траст Макворі Кепітал", а на рахунок ТОВ "Фінансо плюс" (два платежі від 15.02.2021 у сумі 9 100 грн та 6962 грн відповідно).

Позивач відзначає, що невдовзі їй зателефонував співробітник компанії "Квантум Сістем" і повідомив, що вона повинна оплатити "податок" в еквіваленті 585 доларів США за начебто додатково нараховані ОСОБА_1 кошти. Процедура оплати відбувалася аналогічним способом. Як пізніше дізналася позивачка, 17.02.2021 кошти в сумі 16 414,90 грн були також зараховані на рахунок ТОВ "Фінансо плюс", а не компаній "Квантум Сістем" або "Траст Макворі Кепітал".

Позивач вказує, що з часом зрозуміла, що має справу із шахрайською схемою і перестала вкладати кошти у зазначені "компанії", а також їй стало відомо, що фінансових організацій із назвами "Квантум Сістем" або "Траст Макворі Кепітал" офіційно не існує ані в Україні, ані за кордоном та від імені цих "організацій" на території України не виступає жоден легітимний суб`єкт господарської діяльності.

При тому, ОСОБА_1 зазначає, що особисто вона не знайома з жодним із працівників, посадових осіб або засновників ТОВ "Фінансо плюс", ніколи ні з ким із них не зустрічалася і не спілкувалася, жодних послуг, у тому числі консультаційних, вказане товариство їй не надавало.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, серед зареєстрованих видів діяльності вказаного товариства немає і не було жодного, який мав би відношення до фінансових послуг. ТОВ "Фінансо плюс" було створено незадовго до описаних вище подій, а саме, 02.02.2021.

У червні 2021 року інформація про шахрайську організацію "Trust Macquarie Capital" була розміщена в розділі "Попередження інвесторам" на офіційному веб-сайті Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку. Наявна на той час інформація містила попередній висновок НКЦПФР із детальним описом діяльності проекту, зокрема було зазначено, що кошти жертв переводяться не на рахунки "Trust Macquarie Capital", а на рахунки фізичних осіб-підприємців та ТОВ "Фінансо плюс" ()

12.04.2021 ОСОБА_1 подала до Печерського районного суду міста Києва позовну заяву до ТОВ "Фінансо плюс" про стягнення безпідставно одержаних коштів.

У зв`язку з наведеними обставинами, пов`язаними з безпідставним одержанням відповідачем коштів, позивачка перенесла сильне душевне потрясіння, що стало підставою для звернення із даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що позивачка не довела причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та появою у неї стресу, а також виявленими у позивачки захворюваннями, адже подані до суду медичні документи не містять відомостей про те, що стрес став фактором (збудником) чи призвів до активізації наявних у позивачки захворювань. Позивач не довів обставин, на підставі яких можливо би встановити спричинення моральної шкоди саме відповідачем та неправомірність поведінки відповідача стосовно позивача. Позивачка не довела, що моральна шкода перебуває у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з діями відповідача, та що ці дії були у встановленому законом порядку визнані протиправними, а відтак немає складу цивільного правопорушення у діях відповідача.

Статтею ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Статтею 280 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено правовий висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Тобто, суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

При цьому, причинний зв`язок між протиправними діяннями заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як із поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17, зокрема, дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Верховним Судом зауважено, що саме позивач повинен довести, які саме дії спричинили страждання, яку саме шкоду вони заподіяли та в якому розмірі.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; відповідач доводить відсутність протиправності та вини.

Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, частина перша статті 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Отже, сама по собі наявність моральної шкоди ще не породжує абсолютного права особи на її відшкодування будь-якою іншою особою, оскільки необхідно довести наявність усіх складових цивільно-правової відповідальності та правильно визначити суб`єкта такої відповідальності.

При цьому, кожна із вказаних складових має бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Лише наявність усіх чотирьох умов є підставою для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди, відсутність хоча б однієї з зазначених умов свідчить про необґрунтованість та недоведеність відповідних позовних вимог.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення вирішення спору.

Колегія суддів зазначає, що моральну шкоду не слід відшкодувати позивачу у заявленому ним розмірі, оскільки немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи, а тому розмір моральної шкоди має бути визначений судом у межах заявленого розміру на власний розсуд.

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими чинним законодавство, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення, встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), такий, що є найбільш оптимальним в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Разом з тим, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст.74 ГПК України); належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.76 ГПК України); обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 ГПК України).

В обґрунтування апеляційної скарги, позивачка посилається на те, що виконала свій процесуальний обов`язок і детально описала негативні емоційні переживання, які виникли у внаслідок неправомірних дій відповідача. Також надала медичні документи, які вказували на перенесений нею ішемічний інсульт. Оцінка моральних переживань не може залежати виключно від документальних доказів душевних страждань та погіршення стану здоров`я. Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення прав фізичної особи, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, так само можуть свідчити про заподіяння моральної шкоди. Проте позивач вважає, що і надані медичні документи були цілком достатніми для формування об`єктивного уявлення про характер перенесеного тяжкого захворювання (інсульт) і його хронологічний зв`язок із періодом стресових подій та подальших негативних емоційних переживань.

Як зазначив позивач, суд першої інстанції не вважав доведеним сам факт неправомірної поведінки ТОВ «Фінансо плюс», адже, на думку суду, дії відповідача не були у встановленому законом порядку визнані протиправними.

У 2021 році позивачка звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ "Фінансо плюс" про стягнення безпідставно одержаних коштів (цивільна справа № 757/22900/21-ц).

Станом на дату подання даного позову (07.11.2022) про відшкодування моральної шкоди, справа № 757/22900/21-ц не була розглянута. При цьому в ході розгляду справи № 757/32067/22-ц позивачка клопотала про зупинення провадження у справі до завершення розгляду справи № 757/22900/21-ц, а в подальшому також подавала клопотання про об`єднання в одне провадження цих справ для їх спільного розгляду. Клопотання не були розглянуті Печерським районним судом м. Києва. Між тим зазначені справи були пов`язані підставами виникнення позовних вимог, оскільки в обох справах йшлося про безпідставне одержання відповідачем коштів у сумі 32 476,90 грн. При цьому у справі № 757/22900/21-ц розглядалася вимога про стягнення з відповідача безпідставно одержаних коштів, а у даній справі - вимога про відшкодування моральної шкоди, спричиненої безпідставним одержанням відповідачем коштів.

У рішенні від 18.10.2023 у справі № 757/22900/21-ц Печерський районний суд м. Києва встановив, що спірні кошти в розмірі 32 476,90 грн були отримані ТОВ "Фінансо плюс" безпідставно.

У клопотанні від 18.03.2024 у даній справі позивачка повідомила суд про ухвалення рішення у справі № 757/22900/21-ц, яким були повністю задоволені позовні вимоги до ТОВ "Фінансо плюс" про стягнення безпідставно одержаних коштів.

За висновком позивачки, суд першої інстанції фактично самоусунувся від оцінки доводів позовної заяви щодо протиправних дій відповідача. Повноваження щодо такої оцінки в контексті позовних вимог не могли бути перекладені на будь-який інший орган, окрім Господарського суду міста Києва, оскільки саме до цього суду була передана справа № 757/32067/22-ц для розгляду відповідно до ч. 3 ст. 7 КУзПБ. Зрештою, суд першої інстанції не дав оцінку процесуальній позиції та процесуальній поведінці відповідача, одночасно відповідач не подав відзиву на позовну заяву і взагалі не надав будь-яких пояснень щодо спірних правовідносин.

Погоджуючись із наведеними доводами апеляційної скарги, на переконання колегії суддів позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди належить задовольнити частково в сумі 10000 грн, оскільки позивачка наводить достатні обґрунтування заподіяння їх моральної шкоди саме незаконним (безпідставним) заволодінням відповідачем грошовими коштами позивачки та бездіяльністю з їх повернення.

Тобто, в даному випадку, доведені обставини причинно-наслідкового зв`язку між моральною шкодою та незаконними діями відповідача як заподіювача такої шкоди. Відтак наявний повний склад цивільного правопорушення та підстави для покладення відповідальності за його вчинення, позаяк відповідач не подав жодних доказів на спростування своєї вини та власних протиправних дій, які полягали у безпідставному отриманні грошових коштів.

Невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи призвело до прийняття помилкового рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, а відтак рішення суду підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - частковому задоволенню. За результатами апеляційного розгляду справи належить прийняти нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 129 ГПК України, судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги належить покласти на відповідача та стягнути в дохід бюджету в сумі 5458,20 грн, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору в обох судових інстанціях.

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2025 у справі № 910/643/24 (757/32067/22-ц) скасувати.

3. Прийняти нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансо плюс" (ідентифікаційний код 43923221; місцезнаходження: 01042, м. Київ, вул. Іоанна Павла II, 4, корпус А) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) 10000 (десять тисяч) грн моральної шкоди.

В решті позову відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансо плюс" (ідентифікаційний код 43923221; місцезнаходження: 01042, м. Київ, вул. Іоанна Павла II, 4, корпус А) в доход державного бюджету України 5458 (п`ять тисяч чотириста п`ятдесят вісім) грн 20 коп. судового збору.

5. Видачу відповідних наказів доручити Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена та підписана 12.05.2025.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді О.М. Остапенко

Б.В. Отрюх