ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року м. Черкаси Справа № 925/203/25

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Вовчанській К.Ю., за участі представників сторін: позивача ОСОБА_1 - за самопредставництвом, адвоката Березенка Є.А., відповідача адвоката Татаранова О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, справу №925/203/25 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Черкаської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про стягнення 394270 грн. 41 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в Господарський суд Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Черкаської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (далі відповідач), про стягнення, на підставі договору про надання послуг №ЧкФ/100/22-Р-НД-77/24 від 16.10.2024 року, 382590 грн. боргу, 9465 грн. 96 коп. інфляційних втрат, 2214 грн. 45 коп. 3% річних, що разом становить 394270 грн. 41 коп. та відшкодування судових витрат.

Позов мотивовано порушенням відповідачем обов`язку щодо проведення розрахунку за надані позивачем послуги з перевезення організованих відповідачем пасажирів за встановленими маршрутами за договором про надання послуг №ЧкФ/100/22-Р-НД-77/24 від 16.10.2024 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 21.03.2025 року, після усунення недоліків встановлених ухвалою суду від 06.03.2025 року, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 925/1491/24 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 15.04.2025 року.

Відповідач в особі свого представника подав суду:

07.04.2025 року відзив на позовну заяву (вх. № 5399/25, а.с. 55-56), в якому заперечив обґрунтованість позовних вимог, вказав про невідповідність оформлення позивачем документів, неналежність доказів фактичного обсягу наданих послуг, що вважає обґрунтованою підставою несплати наданих послуг, просив відмовити у задоволенні позову повністю;

15.04.2025 року клопотання про доручення додаткових доказів, а саме акту від 26.11.2024 року погодженого сторонами (вх. № 5857/25, а.с.68-69).

В судовому засіданні 15.04.2025 року суд долучив подані відповідачем докази, оголосив перерву до 24.04.2025 року.

В судовому засіданні 24.04.2025 року позивач та його представник позов з підстав і у розмірі, викладених у позовній заяві, підтримали і просили суд задовольнити повністю, представник відповідача заперечив проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просив відмовити у його задоволенні повністю.

Згідно із ст.ст. 233 ч. 6, 240 ч. 1 ГПК України у судовому засіданні 24.04.2025 року судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє повністю з таких підстав.

16.10.2024 року позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , як виконавець, та відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Черкаської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», як замовник, уклали договір про надання послуг №ЧкФ/100/22-Р-НД-77/24 (далі Договір, а.с. 9-11), за умовами п. 1.1. якого виконавець зобов`язався за плату здійснювати перевезення організованих замовником груп пасажирів, відповідно до маршрутів перевезення (додаток №1 до договору) та з використанням автотранспорту, наведеного у додатку №2, а замовник зобов`язався примати та здійснювати оплату наданих послуг на умовах і в строки, визначені даним договором.

Сторони Договору погодили усі істотні умови цього договору, зокрема, домовилися про наступне:

п. 2.1. загальна вартість цього договору складається з вартості всіх послуг наданих виконавцем замовнику, згідно з усіма підписаними протягом строку дії договору актами приймання-передачі, але не може перевищувати 999999 грн без ПДВ;

п. 2.2. розрахунки за договором між сторонами здійснюються в національній валюті України (гривні) в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів замовником на поточний рахунок виконавця на підставі наданих виконавцем рахунків для оплати та актів приймання-передачі послуг;

п. 2.3. вартість послуг виконавця визначається в додатках до договору: з урахуванням наступних умово плата за рейс розраховується наступним чином: тариф на 1 км маршруту *кількість км по маршруту, зазначеному у додатку №1 до договору. Оплата за послуги виконавця не коригується в більшу сторону, навіть у випадку якщо кількість годин проведена у дорозі більша, ніж регламентовано (затор, повітряна тривога, ремонт дороги);

п. 2.4. замовник оплачує надані виконавцем послуги протягом 5 робочих днів з дати отримання від виконавця рахункуфактури для здійснення оплати, але в будь-якому випадку не раніше підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг;

п. 2.7. сторони у випадку виникнення необхідності, зобов`язуються провести фінансову звірку згідно цього договору та підписати акт звірки взаєморозрахунків на письмову вимогу однієї із сторін, але не частіше, ніж один раз на квартал. Для цього зацікавлена сторона надсилає (надає) іншій стороні акти звірки взаєморозрахунків у двох примірниках з підписом та печаткою. Акти взаєморозрахунків мають бути підписані, один примірник акту має бути направлений (переданий) іншій стороні протягом 4 робочих днів з моменту їх отримання. Кожна сторона забезпечує підписання вказаних актів посадовими особами, які мають право підпису таких документів, а самі акти звірки взаєморозрахунків визнаються сторонами належними підтвердженням існування чи відсутності заборгованості згідно цього договору;

п. 2.8. приймання-передача наданих послуг проводиться уповноваженими представниками сторін та оформлюється шляхом підписання акту приймання-передачі наданих послуг. Разом з актом приймання-передачі наданих послуг виконавець надає замовнику звіт з детальним зазначенням поїздок (час і дата) з підписом і печаткою;

п. 2.10. замовник протягом 5 робочих днів з дати отримання актів від виконавця, зобов`язується розглянути та підписати їх або надати (надіслати) виконавцю вмотивовану відмову від їх підписання;

п. 2.11. якщо протягом 10 робочих днів, з моменту отримання замовником актів приймання-передачі наданих послуг, замовник не пред`явив у письмовому вигляді свої претензії виконавцю, то послуги вважаються виконаними у повному обсязі;

п. 6.1. договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2024 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

Договір підписаний його сторонами та скріплений їхніми печатками.

Невід`ємною частиною Договору є:

Додаток № 1(а.с. 12), в якому сторони погодили два маршрути перевезення та вартість послуг перевезення, а саме:

Маршрут №1 від зупинки «АТБ 30-річчя» до зупинки «Газ Мережі», з переліком 23 зупинок між ними, часом прибуття на кожну; довжина маршруту 60 км; тариф за 1 км рейсу 58 грн. 50 коп. без ПДВ; загальна вартість послуги за маршрут 3510 грн. без ПДВ;

Маршрут№2 від зупинки «Чорновола Чайковського» до зупинки «Газ Мережі», з переліком 19 зупинок між ними, часом прибуття на кожну; довжина маршруту 60 км; тариф за 1 км рейсу 58 грн. 50 коп. без ПДВ; загальна вартість послуги за маршрут 3510 грн. без ПДВ.

Також сторонами в Додатку №1 погоджено: загальну довжину маршрутів №№1, 2 120 км; вартість одного перевезення за маршрутами №№1,2 7020 грн. без ПДВ; мінімальна вартість послуг перевезення з 1 день не може бути менше ніж 7020 грн. без ПДВ.

Додаток № 2 (а.с. 13), в якому сторони погодили перелік автомобілів у кількості 10 одиниць із зазначенням марки ТЗ, номерного знаку ТЗ, кількості пасажирських місць: Неоплан 116 СА2054 СА 51; Неоплан 116 СА2116 АА 57; Ютонг СА0081AF 42; Ютонг СА0080AF 42; БАЗ СА0157AF 30; Богдан НОМЕР_1 27; Мерседес НОМЕР_2 21; Мерседес НОМЕР_3 21; Мерседес НОМЕР_4 18; Мерседес НОМЕР_5 18.

Із рахунків фактур: №1 від 31.10.2024 року на суму 84240 грн, №2 від 29.11.2024 року на суму 143910 грн., №3 від 31.12.2024 року на суму 154440 грн. (а.с. 14, 17, 20), актів здачі-прийняття робіт (надання послуг): № 1 від 31.10.2024 року на суму 84240 грн, № 2 від 29.11.2024 року на суму 143910 грн, № 3 від 31.12.2024 року на суму 154440 грн, (а.с. 15, 18, 21), звітів з детальним зазначенням поїздок: №1 за період з 16.10.2024-31.10.2024 року на суму 84240 грн, №2 за період з 01.11.2024-29.11.2024 року на суму 143910 грн, №3 за період з 01.12.2024-31.12.2024 року на суму 154440 грн (а.с. 16, 19, 22) вбачається, що позивачем надано послуги з перевезення працівників відповідача за погодженими сторонами маршрутами на загальну суму 382590 грн. Вказані рахунки фактури, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), звіти направлено позивачем на погодження відповідачу, які останнім отримано, не підписано, однак, і не заперечено факт надання позивачем вказаних послуг.

У зв`язку з нездійсненням відповідачем у встановлений Договором строк оплати за надані послуги 04.12.2024 року позивач звертався до відповідача з листом-претензією № 1 (а.с. 23), в якому вимагав оплатити надані позивачем послуги у розміром 228150 грн., повідомив у разі несплати про призупинення з 09.12.2024 року надання обумовлених Договором послуг.

Відповідач 20.12.2024 року у відповіді на претензію повідомив позивача про зазначення неповної інформації у звіті за період жовтня-листопада 2024 року, тому відмовляє у погодженні актів здачі-прийняття робіт, у разі усунення позивачем недоліків, за умови проведення звірки взаємних розрахунків вирішить питання оплати послуг (а.с. 24-25).

31.12.2024 року позивач супровідним листом № 2 повторно направив відповідачу на погодження рахунки фактури, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), звіти з детальним зазначенням поїздок за період жовтня-грудня 2024 року (а.с. 26), а також лист-вимогу №3, в якому наголосив на проведенні фінансової звірки за Договором, підписанні взаємних актів звірки, долучив відповідний примірник акту погоджений ним на суму 382590 грн. (а.с. 27-28).

Відповідач листом від 10.01.2025 року повідомив позивача, що надані ним документи не містять підтверджень фактичного надання послуг у повному обсязі тому відмовляє у підписанні акту звірки взаємних розрахунків, у разі приведення документів у відповідність умовам Договору висловлює готовність їх розгляду (а.с. 29).

30.01.2025 року представник позивача адвокат Березенко Є.А. звернувся до відповідача із адвокатським запитом, в якому просив надати інформацію чи виконувались позивачем обумовлені Договором послуги, чи мали місце порушення умов виконання Договору позивачем (а.с. 30).

03.02.2025 року відповідач пославшись на конфіденційність запитуваної інформації відмовив у її наданні адвокату Березенку Є.А.(а.с.31).

За розрахунком позивача заборгованість відповідача за Договором становить 382590 грн., про стягнення якої подано даний позов до Господарського суду Черкаської області, також позивач на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу заявив про стягнення з відповідача 9465 грн. 96 коп. інфляційних втрат, 2214 грн. 45 коп. 3 % річних.

Відповідач заперечив належне виконання позивачем обумовлених Договором послуг, враховуючи невідповідність наданих позивачем доказів на погодження відповідачу, фактичної протяжності маршруту даним вказаних у Додатку №1, на підтвердження чого долучив акт складений сторонами 26.11.2024 року (а.с.70), в якому погоджено загальну фактичну протяжність маршрутів №№1, 2 - 78 км 800м, а саме: маршруту №11 20 км 400 м, маршруту №2 19 км.

Отже, спірні правовідносини сторін виникли із договору про надання послуг №ЧкФ/100/22-Р-НД-77/24 від 16.10.2024 року вимоги позивача витікають із прав та обов`язків сторін за цим договором.

Спірні правовідносини сторін за правовою природою віднесені до договірних зобов`язань послуг та перевезення, загальні положення про послуги визначені главою 63, про перевезення главою 64, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов`язання і договір розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, главами 19, 20 ГК України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України.

Згідно з ч. 1, ч. 2 п.п. 5, 8 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу (ГК) України передбачено право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 205 ЦК України визначені вимоги до форми правочину, способів волевиявлення. Згідно з частинами 1, 2 цієї статті ЦК, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Розділ I книги 5 ЦК України врегульовує загальні положення про зобов`язання, зокрема:

зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509);

сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (ч.ч. 1, 3 ст. 510);

одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525);

зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526);

кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги (ч. 2 ст. 527);

якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530);

зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч.ч. 1, 2 ст. 598);

зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599);

порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610);

у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (п. 3 ч. 1 ст. 611);

боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612).

Розділ IІ книги 5 ЦК України врегульовує загальні положення про договір, зокрема:

договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626);

відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627);

зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628);

договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629);

ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається (ч.ч. 1-3 ст. 632);

договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638);

договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639);

договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч.ч. 1, 2 ст. 640).

Підрозділом І розділу ІІІ книги 5 ЦК України визначено окремі види договірних зобов`язань.

Главою 63 врегульовано загальні положення про послуги, зокрема:

за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання (ст. 901);

якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 903);

перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них (ст. 908).

Відповідно до викладених обставин справи та наведених норм законодавства суд вбачає, що 16.10.2024 року сторонами укладено договір про надання послуг №ЧкФ/100/22-Р-НД-77/24 щодо надання послуг з перевезення організованих відповідачем пасажирів за обумовленими маршрутами.

Пунктами 2.2.-2.4., 2.11. Договору сторони обумовили, що розрахунки за договором між сторонами здійснюються в національній валюті України (гривні) в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів замовником на поточний рахунок виконавця на підставі наданих виконавцем рахунків для оплати та актів приймання-передачі послуг; вартість послуг виконавця визначається в додатках до договору: з урахуванням наступних умов оплата за рейс розраховується наступним чином: тариф на 1 км маршруту *кількість км по маршруту, зазначеному у додатку №1 до договору. Оплата за послуги виконавця не коригується в більшу сторону, навіть у випадку якщо кількість годин проведена у дорозі більша, ніж регламентовано (затор, повітряна тривога, ремонт дороги); замовник оплачує надані виконавцем послуги протягом 5 робочих днів з дати отримання від виконавця рахункуфактури для здійснення оплати, але в будь-якому випадку не раніше підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг; кщо протягом 10 робочих днів, з моменту отримання замовником актів приймання-передачі наданих послуг, замовник не пред`явив у письмовому вигляді свої претензії виконавцю, то послуги вважаються виконаними у повному обсязі.

Також сторонами в Додатку №1 до Договору погоджено два маршрути перевезення загальною довжиною 120 км; та загальну вартість послуг перевезення 7020 грн. без ПДВ; мінімальна вартість послуг перевезення з 1 день не може бути менше ніж 7020 грн. без ПДВ, а саме:

Маршрут №1 від зупинки «АТБ 30-річчя» до зупинки «Газ Мережі», з переліком 23 зупинок між ними, часом прибуття на кожну; довжина маршруту 60 км; тариф за 1 км рейсу 58 грн. 50 коп. без ПДВ; загальна вартість послуги за маршрут 3510 грн. без ПДВ;

Маршрут№2 від зупинки «Чорновола Чайковського» до зупинки «Газ Мережі», з переліком 19 зупинок між ними, часом прибуття на кожну; довжина маршруту 60 км; тариф за 1 км рейсу 58 грн. 50 коп. без ПДВ; загальна вартість послуги за маршрут 3510 грн. без ПДВ.

Позивач у період жовтня-грудня 2024 року надавав послуги з перевезення пасажирів відповідача обумовленими транспортними засобами, за погодженими маршрутами, що підтверджено даними рахунків фактур: №1 від 31.10.2024 року, №2 від 29.11.2024 року., №3 від 31.12.2024 року., актів здачі-прийняття робіт (надання послуг): № 1 від 31.10.2024 року, № 2 від 29.11.2024 року, № 3 від 31.12.2024 року, звітів з детальним зазначенням поїздок: №1 за період з 16.10.2024-31.10.2024 року, №2 за період з 01.11.2024-29.11.2024 року , №3 за період з 01.12.2024-31.12.2024 року на загальну суму 382590 грн. Відповідач заперечень щодо якості надання послуг, неналежності надання послуг не вказав, але вартість наданих послуг не сплатив, обгрунтувавши причини несплати: невідповідністю наданих документів, незгодою з фактичною протяжністю маршрутів, невикористанням всіх вказаних в додатку №2 транспортних засобів. Разом з тим, будь яких додаткових угод про внесення змін до попередньо погоджених умов Договору сторонами не внесено, як і не погоджено акт взаємних розрахунків.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на принцип сontra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. При цьому це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the diminant sinfluence of the party).

Також як зазначив Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 року у справі №450/2286/16-ц (провадження №61-2032св19) добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium - принцип добросовісності.

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Отже, укладаючи договір надання послуг №ЧкФ/100/22-Р-НД-77/24 від 16.10.2024 року сторони погодили п.п. 2.2., 2.11. Договору, Додаток №1, тобто умови надання послуг позивачем, протяжність маршрутів, вартість послуг, строки оплати, відтак вимогу позивача про стягнення вартості наданих позивачем послуг, які відповідачем отримані, але не оплачені суд визнає обґрунтованою, доказаною і такою, що підлягає задоволенню.

Суд зауважує, що відповідач не був позбавлений можливості уточнити наявні невідповідності фактичної протяжності маршрутів послуги з перевезення працівників відповідача надавались позивачем, тому з урахуванням п.п. 2.2., 2.11. Договору, умов укладеного до нього Додатку №1, факт надання позивачем послуг на суму 382590 грн. та їх несплати відповідачем за Договором матеріалами справи підтверджено, а тому вимога про його стягнення підлягає задоволенню в судовому порядку.

Відповідно до частин 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів в Україні», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частин 1, 4 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У зв`язку з простроченням сплати основного грошового зобов`язання позивачем також заявлено до стягнення з відповідача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України- 2214 грн. 45 коп. 3% річних, 9465 грн. 96 коп. - інфляційних втрат, нарахованих:

За актом №1 від 31.10.2024 року на суму 84240 грн. 733 грн. 04 коп. 3% річних нарахованих за період з 15.11.2024 по 28.02.2025 року; 3846 грн. 84 коп. інфляційних втрат нарахованих за період листопада2024- січня 2025 року;

За актом №2 від 29.11.2024 року на суму 143910грн. 910 грн. 19 коп. 3% річних нарахованих за період з 14.12.2024 по 28.02.2025 року; 3765 грн. 84 коп. інфляційних втрат нарахованих за період грудня 2024- січня 2025 року;

За актом №3 від 31.12.2024 року на суму 154440 грн. 571 грн. 22 коп. 3% річних нарахованих за період з 15.01.2025 по 28.02.2025 року; 1853 грн. 28 коп. інфляційних втрат нарахованих за період січня 2025 року.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Щодо вимог позивача про стягнення 3 % річних, інфляційних втрат суд керується приписами статей 536, 625 ЦК України, їх розрахунок позивачем методологічно і арифметично проведено правильно, тому вимогу позивача і в цій частині суд визнає обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню, однак розрахунок позивача щодо інфляційних втрат проведено неправильно.

При цьому, судом із застосуванням калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій в ІПС LIGA 360, з урахуванням методики розрахунку, доведеної судам листом Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р і рекомендацій викладених в п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 07.12.2013 № 14 обраховано інфляційні втрати, разом з тим, заявлені позивачем суми є меншими від нарахованих судом, тому з урахуванням принципу диспозитивності суд задовольняє вимоги позивача про стягнення 9465 грн. 96 коп. інфляційних втрат.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь якій стадії судового процесу;

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладених обставин справи, умов Договору та наведених норм законодавства суд спірні вимоги позивача вважає обґрунтованими, позов задовольняє повністю.

На підставі статті 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати, з у рахуванням уточненого предмету позову - судовий збір у розмірі 5914 грн. 06 коп.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-240, 255-256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Черкаської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», ідентифікаційний код юридичної особи 45314134, місцезнаходження: 18028, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. М. Залізняка, буд. 142, на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 382590 грн. боргу, 9465 грн. 96 коп. інфляційних втрат, 2214 грн. 45 коп. 3 % річних, 5914 грн. 06 коп. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст рішення складено 05.05.2025 року.

Суддя В.М. Грачов