ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В., за участю секретаря судового засідання Друккера Д.Д., розглянувши
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Навчально-виробничий центр «Безпека Праці» вх. № суду 3204 від 04.04.2025 про ухвалення додаткового рішення
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Тріумф»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Навчально-виробничий центр «Безпека Праці»
про стягнення 1 095 000,00 грн
Учасники судового процесу:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: не з`явився;
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
04.04.2025 до суду через підсистему «Електронний суд» від ТОВ «Навчально-виробничий центр «Безпека Праці» надійшла заява вх. № суду 3204 від 04.04.2025 про ухвалення додаткового рішення, в якому заявник просить суд стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 85 000, 00 грн.
Частиною 2 ст. 226 ГПК України встановлено, що про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету.
За приписами ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до частин 3, 4 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Ухвала суду від 16.04.2025 була доставлена сторонам в їх електронні кабінети 16.04.2025 о 17:19, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа.

07.04.2025 до суду через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання вх. № суду 4645/25 від 07.04.2025 про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому позивач просив суд заяву відповідача від 04.04.2025 про ухвалення додаткового рішення у справі (про покладення витрат на правову допомогу на позивача) залишити без розгляду. Водночас, у разі прийняття судом рішення про задоволення заяви відповідача від 04.04.2025 про ухвалення додаткового рішення у справі (про покладення витрат на правову допомогу на позивача), позивач просив суд зменшити розмір витрат відповідача на правову допомогу, що відшкодовуються позивачем, до 6 016, 67 грн.

01.05.2025 в судове засідання для вирішення питання про судові витрати представники сторін не з`явились, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином.

Оскільки неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви, суд дійшов висновку щодо можливості вирішення питання про судові витрати в судовому засіданні 01.05.2025.

Відповідно до ст. 232 ГПК України, судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази.

Разом з цим, відповідно до ч. 3 ст. 244 ГПК України, додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Аналіз положень статті 244 ГПК України дозволяє дійти висновку, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати. Також додаткове судове рішення може бути процесуальним засобом реалізації прав учасника справи, якщо воно ухвалюється за спеціальною заявою такого учасника, поданою з дотриманням відповідної процедури. Неповнота судового рішення може полягати в невирішеності деяких питань, що стояли перед судом. Однак, через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі при прийнятті додаткового рішення скасовувати чи змінити первісне рішення, проте він має право виправити деякі його недоліки, зокрема пов`язані з необхідністю розподілу судових витрат. Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21.

01.05.2025 в судовому засіданні судом підписано скорочену (вступну та резолютивну частини) додаткової ухвали, з урахуванням тієї обставини, що у даній справі було постановлено ухвалу про залишення позову без розгляду (що є формою закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду по суті спору), а вирішення питання розподілу судових витрат ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення в розумінні ч. 3 ст. 244 ГПК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України, складання повної ухвали залежно від складності справи може бути відкладено на строк не більш як на п`ять днів з дня проголошення скороченої (вступної та резолютивної частин) ухвали.

Розглянувши подану відповідачем заяву про ухвалення додаткового рішення та наявні в матеріалах справи докази, а також клопотання позивача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, Господарський суд Київської області

ВСТАНОВИВ:

04.04.2025 ТОВ «Навчально-виробничий центр «Безпека Праці» звернулось до Господарського суду Київської області із заявою вх. № суду 3204 від 04.04.2025 про ухвалення додаткового рішення, в якому заявник просить суд стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 85 000, 00 грн.

За приписами ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, суд дослідив заперечення позивача, викладені у клопотанні про зменшення витрат на оплату правничої допомоги від 07.04.2025, стосовно того, що жоден з поданих відповідачем до суду документів не містить заяви відповідача про те, що відповідні документи (договори, рахунки тощо) будуть подані до закінчення судових дебатів відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, у зв`язку із чим, на думку позивача, заява відповідача від 04.04.2025 про ухвалення додаткового рішення підлягає залишенню без розгляду. З приводу цього суд зазначає наступне.

Потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи. Неподання заяви чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів у підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.06.2022 у справі № 161/5317/18, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.04.2023 у справі № 917/527/18).

Суд звертає увагу позивача, що положення щодо здійснення стороною відповідної усної або письмової заяви про те, що докази понесення судових витрат будуть подані до суду відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, стосуються випадків, коли докази понесення витрат на професійну правничу допомогу не можуть бути подані стороною до закінчення судових дебатів.

Натомість, у даній справі, відповідні докази понесення відповідачем витрат на правову допомогу при розгляді справи № 910/10752/24 були подані відповідачем до суду 02.04.2025 разом з клопотанням про долучення до матеріалів справи доказів понесення витрат на правову допомогу, тобто відповідні докази були подані до суду до постановлення судом у даній справі ухвали від 03.04.2025 про залишення позову без розгляду (що є формою закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду по суті спору).

З огляду на наведене вище, суд відхиляє заперечення позивача стосовно того, що жоден з поданих відповідачем до суду документів не містить заяви відповідача про те, що відповідні документи (договори, рахунки тощо) будуть подані відповідачем до закінчення судових дебатів, оскільки докази понесення відповідачем витрат на правову допомогу при розгляді справи № 910/10752/24 були подані до постановлення судом у даній справі ухвали від 03.04.2025 про залишення позову без розгляду.

У статті 244 ГПК України зазначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, в тому числі, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Частиною 1 ст. 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Статтею 1 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У відзиві на позовну заяву ТОВ «Навчально-виробничий центр «Безпека Праці» повідомило суд, що планує понести судові витрати відповідно до змісту укладеного ним договору про надання професійної правничої допомоги № 10/2024 від 15.05.2024 у розмірі 50 000, 00 грн та по 5 000, 00 грн за представлення його інтересів у кожному судовому засіданні.

Частинами 1-4 ст. 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Наразі, обґрунтовуючи розмір понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 85 000, 00 грн, відповідачем долучено до матеріалів справи копії:

- договір про надання професійної правничої допомоги № 10/2024 від 15.05.2024, укладений між ТОВ «Навчально-виробничий центр «Безпека Праці» та Адвокатським об`єднанням «Право та Справедливість»;

- додаткову угоду № 1 від 11.10.2024 до договору про надання професійної правничої допомоги № 10/2024 від 15.05.2024;

- акт приймання-передачі наданих послуг № б/н від 25.03.2025 за договором про надання професійної правничої допомоги № 10/2024 від 15.05.2024 та додаткової угоди до договору № 1 від 11.10.2024 на суму 85 000, 00 грн;

- платіжні інструкції № 1709 від 17.05.2024 на суму 5 000, 00 грн, № 1977від 13.03.2025 на суму 5 000, 00 грн, № 1945 від 06.02.2025 на суму 10 000, 00 грн, № 1896 від 20.12.2024 на суму 5 000, 00 грн, № 1882 від 26.11.2024 на суму 5 000, 00 грн, № 1881 від 26.11.2024 на суму 15 000, 00 грн, № 1857 від 30.10.2024 на суму 20 000, 00 грн, № 1856 від 30.10.2024 на суму 5 000, 00 грн, № 1842 від 14.10.2024 на суму 15 000, 00 грн;

- ордер на надання правничої допомоги серії АІ № 1720129 від 08.10.2024, виданий на підставі договору № 10/2024 від 15.05.2024 Адвокатським об`єднанням «Право та Справедливість» на ім`я адвоката Лисич Юрія Володимировича на представлення інтересів ТОВ «Навчально-виробничий центр «Безпека Праці» в Господарському суді Київської області;

- свідоцтво адвоката Лисич Юрія Володимировича про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 5648/10 від 28.04.2016.

Дослідивши докази, якими відповідач обґрунтовує розмір понесених судових витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи № 910/10752/24, судом встановлено наступне.

15.05.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Навчально-виробничий центр «Безпека Праці» (далі клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Право та Справедливість» (далі адвокатське об`єднання) укладено договір про надання професійної правничої допомоги № 10/2024 від 15.05.2024 (далі договір), за змістом п. 1.1 якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Згідно з п. 2.1 договору, сторони додатково обумовлюють об`єм, вид та порядок оплати юридичної допомоги шляхом укладення додаткових угод до договору.

Відповідно до п. 4.1 договору, гонорар адвокатського об`єднання обумовлюються сторонами додатково шляхом укладення відповідних угод до договору.

За результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті сторони можуть визначити інший порядок оплати та/чи вартість юридичної допомоги (пп. 4.1, 4.4 договору).

За змістом п. 7.1 договору, даний договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання.

11.10.2024 між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору, за змістом п. 1.1 якої клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Відповідно до п. 2.1 додаткової угоди № 1 до договору, адвокатське об`єднання, на підставі звернення клієнта, приймає на себе зобов`язання з надання юридичної допомоги по захисту та представництву інтересів клієнта в Господарському суді Київської області у справі № 910/10752/24 за позовом ТОВ «Будівельна компанія «Тріумф» до ТОВ «Навчально-виробничий центр «Безпека Праці» про стягнення 1 095 000, 00 грн.

Пунктом 2.2 додаткової угоди № 1 сторони узгодили, що гонорар адвокатського об`єднання становить 50 000, 00 грн.

У пункті 2.3 додаткової угоди № 1 сторонами визначено, що окрім гонорару, визначеного у п. 2.2 додаткової угоди, клієнт сплачує адвокатському об`єднанню по 5 000, 00 грн за участь у кожному судовому засіданні, що буде призначена у справі.

25.03.2025 між сторонами, на виконання договору та додаткової угоди № 1 до нього, складено та підписано акт приймання-передачі наданих послуг, за змістом якого послуги, передбачені в п. 2.1 договору, надані у встановлений строк, в повному обсязі та із дотриманням інших умов згідного вище договору. Вартість наданих послуг становить 85 000, 00 грн. Разом 85 год.

Відповідно до змісту акта, адвокатське об`єднання надало клієнту наступу правову допомогу на виконання умов договору та додаткової угоди № 1 до нього:

1. Ознайомлення з матеріалами судової справи в Господарському суді Київської області; кількість годин: 2 год.;

2. Вивчення та правовий аналіз позовної заяви з додатками; кількість годин: 20 год.;

3. Надання юридичних консультацій щодо змісту позовної заяви та порядку захисту прав клієнта в суді; кількість годин: 5 год.;

4. Вивчення та правовий аналіз наданих клієнтом доказів; кількість годин: 8 год.;

5. Підготовка відзиву на позовну заяву; кількість годин: 16 год.;

6. Підготовка письмових пояснень від 04.02.2025; кількість годин: 8 год.;

7. Вивчення та правовий аналіз наданих позивачем до суду письмових пояснень; кількість годин: 4 год.;

8. Підготовка письмових пояснень від 24.03.2025; кількість годин: 8 год.;

9. Участь у 7 судових засіданнях; кількість годин: 14 год.;

Відповідач, на виконання умов договору та додаткової угоди № 1 до нього, перерахував на користь адвокатського об`єднання грошові кошти в загальній сумі 85 000, 00 грн, що підтверджується копіями платіжних інструкцій № 1709 від 17.05.2024 на суму 5 000, 00 грн, № 1977від 13.03.2025 на суму 5 000, 00 грн, № 1945 від 06.02.2025 на суму 10 000, 00 грн, № 1896 від 20.12.2024 на суму 5 000, 00 грн, № 1882 від 26.11.2024 на суму 5 000, 00 грн, № 1881 від 26.11.2024 на суму 15 000, 00 грн, № 1857 від 30.10.2024 на суму 20 000, 00 грн, № 1856 від 30.10.2024 на суму 5 000, 00 грн, № 1842 від 14.10.2024 на суму 15 000, 00 грн.

Отже, відповідно до поданих відповідачем доказів, адвокатське об`єднання в межах розгляду справи № 910/10752/24 надало ТОВ «Навчально-виробничий центр «Безпека Праці» професійну правничу допомогу на загальну суму 85 000, 00 грн.

Згідно з ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, 07.04.2025 до суду від позивача надійшло клопотання вх. № суду 4645/25 від 07.04.2025 про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому позивач, у разі прийняття судом рішення про задоволення заяви відповідача від 04.04.2025 про ухвалення додаткового рішення у справі (про покладення витрат на правову допомогу на позивача), просив суд зменшити розмір витрат відповідача на правову допомогу, що відшкодовуються позивачем, до 6 016, 67 грн.

Позивач вважав, що надані відповідачем докази є недостовірними, оскільки представник відповідача провів в судових засіданнях одну годину, а не чотирнадцять, як це зазначено в акті від 25.03.2025, відтак, нараховані відповідачем 14 тис. грн за участь представника в судових засіданнях підлягають зменшенню до 1 016, 67 грн. Щодо решти заявлених вимог в розмірі 50 000, 00 грн, позивач звернув увагу суду, що ознайомлення із матеріалами справи в Господарському суді Київської області відповідачем вказано обсягом 2 години. Водночас, на думку позивача, за відсутності наданих відповідачем доказів щодо витраченого часу витрати на ознайомлення не можуть бути взяті до уваги, оскільки не відповідають критеріями розумності та реальності. Також, на думку позивача, такі послуги адвоката відповідача, як вивчення та правовий аналіз позовної заяви із додатками (20 годин), надання юридичних консультацій щодо змісту позовної заяви та порядку захисту прав клієнта в суді (5 годин), вивчення та правовий аналіз наданих відповідачем доказів (8 годин) є складовою частиною послуги «підготовка відзиву на позовну заяву» (16 годин). Таким чином, за доводами позивача, загалом на складання відзиву адвокат відповідача витратив 49 годин, що не відповідає критеріям розумності та реальності, адже відзив відповідача за обсягом становить лише 4 сторінки та містить лише 2 додатки квитанції про надсилання відзиву сторонам. На думку позивача, складання відзиву обсягом 4 сторінки не може перевищувати 2 годин, навіть у разі врахування часу на ознайомлення, у зв`язку із чим, виходячи із критеріїв розумності та реальності, вартість послуг адвоката відповідача по складанню відзиву повинна становити 2 000, 00 грн. Позивач також вважає, що складання письмових пояснень від 04.02.2025 обсягом 6 сторінок не може перевищувати 3 годин, а виходячи із критеріїв розумності та реальності, вартість послуг адвоката відповідача по складенню пояснень від 06.02.2025 повинна становити 3 000, 00 грн. Щодо такого виду наданих адвокатським об`єднанням послуг як вивчення та правовий аналіз поданих позивачем до суду письмових пояснень позивач зазначив, що за відсутності наданих стороною відповідача доказів витраченого часу, ці витрати не можуть бути взяті до уваги. Стосовно складення представником відповідача письмових пояснень від 24.03.2025 позивач зазначив, що жодні пояснення від 24.03.2025 у електронному кабінеті не містяться, а позивач вказані пояснення не отримував, у зв`язку із чим надання послуг зі складання пояснень від 24.03.2025 не підтверджуються документально, а відтак не відповідають критеріям реальності і не можуть бути враховані судом. З урахуванням зазначеного вище, на думку позивача, витрати сторони відповідача на правову допомогу, виходячи із критеріїв розумності та справедливості, повинні становити 6 016,67 грн.

Також, позивач наголосив на тому, що відповідачем не надано до суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом відповідача, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, що унеможливлює визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу. Позивач вважає, що заявлений відповідачем розмір витрат на правову допомогу в розмірі 85 000, 00 грн не є співмірним зі складністю справи та ціною позову.

Дослідивши клопотання позивача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а також подані відповідачем докази, якими останній обґрунтовує понесені витрати на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

В питанні надання доказів судом приймається до уваги позиція Верховного Суду у справі № 922/2604/20 від 20.07.2021, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

За змістом ч. 3 ст. 237 ЦК України, однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону № 5076-VI).

Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (п. 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; п. 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Частинами 1, 2 ст. 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Отже, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Аналогічна правова позиція викладена в пунктах 122-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 по справі № 922/1964/21.

Системний аналіз наведених положень законодавства дозволяє зробити такі висновки: 1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в ч. 2 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); 2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім того, на такий договір поширюється дія загальних норм та принципів договірного права, включаючи, але не обмежуючись, визначені главою 52 Цивільного кодексу України; 3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення: при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; 5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як положеннями цивільного права, так і нормами Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Отже, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з нормами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Подібні правові позиції викладено у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/14598/20 та додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18.

Судом було встановлено вище та передбачено у п. 2.1 договору, що сторони додатково обумовлюють об`єм, вид та порядок оплати юридичної допомоги шляхом укладення додаткових угод до договору.

Відповідно до п. 4.1 договору, гонорар адвокатського об`єднання обумовлюються сторонами додатково шляхом укладення відповідних угод до договору.

За результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті сторони можуть визначити інший порядок оплати та/чи вартість юридичної допомоги (пп. 4.1, 4.4 договору).

11.10.2024 між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору, за змістом п. 2.1 якої адвокатське об`єднання, на підставі звернення клієнта, приймає на себе зобов`язання з надання юридичної допомоги по захисту та представництву інтересів клієнта в Господарському суді Київської області у справі № 910/10752/24 за позовом ТОВ «Будівельна компанія «Тріумф» до ТОВ «Навчально-виробничий центр «Безпека Праці» про стягнення 1 095 000, 00 грн.

Пунктом 2.2 додаткової угоди № 1 сторони узгодили, що гонорар адвокатського об`єднання становить 50 000, 00 грн.

У пункті 2.3 додаткової угоди № 1 сторонами визначено, що окрім гонорару, визначеного у п. 2.2 додаткової угоди, клієнт сплачує адвокатському об`єднанню по 5 000, 00 грн за участь у кожному судовому засіданні, що буде призначена у справі.

Отже, у додатковій угоді № 1 сторони узгодили фіксований розмір гонорару адвокатського об`єднання за надання професійної правничої допомоги під час захисту та представництва інтересів відповідача в Господарському суді Київської області у справі № 910/10752/24, який становить 50 000, 00 грн, а також фіксований розмір гонорару адвокатського об`єднання за кожне судове засідання у справі, який складає 5 000, 00 грн, і розмір гонорару не залежить від кількості витраченого адвокатським об`єднанням часу на надання професійної правничої допомоги.

25.03.2025 між сторонами, на виконання договору та додаткової угоди № 1 до нього, складено та підписано акт приймання-передачі наданих послуг, за змістом послуги, передбачені в п. 2.1 договору, надані у встановлений строк, в повному обсязі та із дотриманням інших умов згідного вище договору.

Відповідно до змісту акта приймання-передачі наданих послуг, вартість наданих послуг становить 85 000, 00 грн. Разом 85 год.

Отже, вартість наданих послуг відповідає погодженому сторонами в пп. 2.2, 2.3 додаткової угоди № 1 фіксованому розміру гонорару адвоката: 50 000, 00 грн (гонорар, передбачений п. 2.2 додаткової угоди) та гонорар за 7 судових засідань, призначених в межах розгляду справи по 5 000, 00 грн кожне, відповідно до п. 2.3 додаткової угоди.

При цьому суд зазначає, що хоча в акті приймання-передачі наданих послуг від 25.03.2025 вказано кількість годин на кожний вид послуги, проте зміст акта не дає суду підстави для висновку, що сторонами погоджено інший порядок оплати, спосіб визначення та/чи вартість юридичної допомоги відповідно до п. 4.4 договору, зокрема шляхом узгодження сторонами розміру гонорару виходячи з витрачених адвокатським об`єднанням годин на надання відповідного виду правової допомоги.

Вказаний вище акт приймання-передачі наданих послуг не містить погодження сторонами вартості 1 години послуг адвокатського об`єднання.

З огляду на наведене вище, суд вважає необґрунтованими та не приймає до уваги здійснені позивачем у клопотанні про зменшення витрат на оплату правничої допомоги вирахування двартості наданої адвокатським об`єднанням правової допомоги, виходячи з дійсної кількості (на думку позивача) витраченого представником відповідача часу на надання відповідного виду правничої допомоги, оскільки між адвокатським об`єднанням та відповідачем узгоджено фіксований розмір гонорару, який не залежить від кількості витраченого адвокатським об`єднанням часу на надання професійної правничої допомоги.

Стосовно посилань позивача на те, що відповідачем не надано до суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом відповідача, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, що унеможливлює визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду в пунктах 139-147 своєї постанови від 16.11.2022 по справі № 922/1964/21 також зазначила, що ч. 3 ст. 126 ГПК України визначає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Оцінюючи зміст зазначених приписів, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Статтею 126 ГПК України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

У свою чергу відповідачем подано до суду акт приймання-передачі наданих послуг від 25.03.2025, складений між сторонами на виконання договору та додаткової угоди № 1 до договору, в якому міститься перелік видів послуг, що надавались адвокатським об`єднанням відповідачу та кількість годин.

Суд вважає, що відповідачем виконано вимоги процесуального законодавства та з метою розподілу судових витрат подано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (що безпосередньо зазначений в акті приймання-передачі наданих послуг від 25.03.2025), який є достатнім для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

З огляду на погодження сторонами фіксованого розміру гонорару адвокатського об`єднання, позивач може доводити неспівмірність заявлених відповідачем витрат посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Як вже було зазначено вище, загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України.

Разом з тим у ч. 5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, також визначені положеннями частин 6, 7 та 9 ст. 129 цього Кодексу.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7 та 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

При цьому, критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема наданих у підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

У вирішенні спірного питання чи є розмір витрат відповідача на правничу допомогу обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у цій справі, суд враховує також конкретні обставини справи, зокрема: суб`єктний склад, характер спірних правовідносин, предмет та підстави позову, кількість документів, на дослідження яких представник відповідача витратив час.

Суд зазначає, що дана справа не є складною для кваліфікованого юриста, позовна заява є незначною за об`ємом та складністю, а відтак, матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження та збирання б яких представник відповідача витратив значний час, застосування великої кількості законів та підзаконних актів спірні правовідносини не передбачають.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач подав до суду наступні заяви по суті спору, а саме: відзив на позовну заяву на 4 арк. (фактичного тексту відзиву на 2,5 акр.) та додатки до відзиву: повноваження адвоката та докази направлення відзиву сторонам; письмові пояснення у справі від 04.02.2025 на 6 акр. (фактичного тексту пояснень на 4 арк.) з додатками та письмові пояснення від 24.03.2025 на 12 арк. (фактичного тексту пояснень на 3 арк.). Отже, подані відповідачем до суду заяви по суті спору незначні за змістом, а відтак, адвокатське об`єднання не витратило значний час на їх виготовлення.

З огляду на наведене, матеріалами справи підтверджується, що погоджений сторонами в п. 2.2 додаткової угоди № 1 фіксований гонорар адвокатського об`єднання в сумі 50 000, 00 грн не є співмірним із обсягом матеріалів у справі, складністю справи, кількістю та обсягом підготовлених представником відповідача процесуальних документів.

Крім того, суд вважає завищеною суму гонорару адвокатського об`єднання за одне судове засідання, призначене у справі, у розмірі 5 000, 00 грн та вважає співрозмірною та правильною, на переконання суду, суму витрат на правничу допомогу за участь в одному судовому засіданні у розмірі 1 000, 00 грн з урахуванням тривалості таких судових засідань.

Суд враховує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19 тощо).

Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

З урахуванням наведеного, суд не погоджується з тим, що витрати на оплату правничої допомоги, понесені відповідачем, з огляду на наданий адвокатським об`єднанням відповідачу обсяг послуг, в даному випадку мають повністю покладатись на позивача, оскільки заявлені відповідачем витрати не відповідають обґрунтованості, співмірності та розумності.

На підставі наведеного, суд, керуючись критеріями обґрунтованості, співмірності та розумності, дійшов висновку, що витрати відповідача на професійну правничу допомогу, понесені за наслідками розгляду справи № 910/10752/24 в Господарському суді Київської області, підлягають лише частковому покладенню на позивача.

Враховуючи зазначене вище, дослідивши надані відповідачем докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням заперечень позивача, виходячи з приписів чинного господарського процесуального законодавства стосовно необхідності розподілу судових витрат, враховуючи обставини даної справи, її складність, предмет та підстави позовних, виходячи з критерію розумності відповідних витрат, а також їх реальності, дійсної необхідності та неминучості саме у відповідній справі, враховуючи обсяг наданих адвокатських послуг і виконаних робіт у межах розгляду справи № 910/10752/24, господарський суд вважає, що розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу в цьому випадку має бути зменшений та підлягає до стягнення з позивача в сумі 25 000, 00 грн.

Керуючись приписами ст. 123, 126, 129, 221, 226, 234-235, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Навчально-виробничий центр «Безпека Праці» вх. № суду 3204 від 04.04.2025 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

2. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Тріумф» вх. № суду 4645/25 від 07.04.2025 про зменшення витрат на оплату правничої допомоги задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Тріумф» (місцезнаходження: проспект Героїв Сталінграда, буд. 6, корп. 8, офіс 1, м. Київ, 04210; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Навчально-виробничий центр «Безпека Праці» (місцезнаходження: вул. Васильківська, буд. 32, м. Київ, 03022; ) 25 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

4. В іншій частині заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити.

5. Згідно з ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання. Дана ухвала може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повна ухвала складена та підписана 08.05.2025.

Суддя Л.В. Сокуренко