СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року м. Харків Справа №5023/5722/11 (922/5201/23)

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Россолов В.В., суддя Склярук О.І.,

за участю секретаря судового засідання Ярош В.В.,

позивача не з`явився;

відповідача не з`явився;

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 (вх.№709Х/1) на рішення Господарського суду Харківської області від 24.02.2025 року у справі №5023/5722/11 (922/5201/23),

за позовом ОСОБА_1 ,

до фізичної особи-підприємця Співака Владислава В`ячеславовича,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 ,

про визнання права іпотекодержателя,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Харківської області з позовом до фізичної особи-підприємця Співака Владислава В`ячеславовича, в якому просила суд визнати за нею (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) право іпотекодержателя на нежитлові приміщення 1 поверху літ № 17. в літ "А-3", загальною площею 11 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Господарського суду Харківської області від 24.02.2025 року у справі №5023/5722/11 (922/5201/23), (повний текст складено 06.03.2025 року, суддя Прохоров С.А.) у позові відмовлено повністю.

Позивач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 24.05.2025 року у справі №5023/5722/11 (922/5201/23) та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції неправильно з`ясував обставини справи та в порушення 45, 47 Господарського процесуального кодексу України безпідставно визначив, що позовні вимоги пред`явлені до неналежного відповідача. Так, на момент звернення з позов у даній справі, сторонами договору іпотеки є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . У свою чергу, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 не є стороною правочину, а лише власником спірного приміщення.

Скаржник вказує, що третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 не є стороною договору іпотеки, а предметом позову є саме визнання права іпотекодержателя за договором іпотеки. Рішення суду дійсно може вплинути на її права та обов`язки щодо володіння, користування та розпорядження майном, яке належить їй на праві власності, разом з тим, відповідно до ст. 50 ГПК України вона вірно залучена судом третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

На переконання апелянта суд першої інстанції, невірно з`ясувавши обставини справи, не врахував предмет позову, в порушення норм процесуального права неправильно встановив коло учасників даної справи, прийшов до помилкового висновку та безпідставно відмовив у задоволені позовних вимог.

Крім того скаржник зазначає, що суд першої інстанції у своєму рішенні, як на підставу для відмови у задоволені позову послався на постанову Верховного Суду по справі №521/12780/19 від 11.12.2024 року. Однак, дана практика Верховного Суду не є релевантною до цієї справи, оскільки предмет спору по №521/12780/19 є іншим - скасування рішень державного реєстратора та записів. Більш того, висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 11.12.2024 року по справі №521/12780/19 стосується обраного позивачем способу захисту, а ні обраного позивачем кола учасників судового процесу.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 31.03.2025 року відкрито апеляційне провадження за скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Харківської області від 24.02.2025 року у справі №5023/5722/11 (922/5201/23). Встановлено строк на протязі якого учасники справи мають право подати до суду відзиви на апеляційну скаргу, а також встановлено строк на протязі якого мають право подати до суду клопотання, заяви, документи та докази в обґрунтування своєї позиції по справі. Справу призначено до розгляду в судове засідання і роз`яснено шляхи реалізації права учасників справи на участь у судовому засіданні, а також шляхи реалізації права учасників справи на подання документів до суду засобами електронного зв`язку. Витребувано з Господарського суду Харківської області матеріали справи №5023/5722/11 (922/5201/23).

Вказана ухвала була направлена зареєстрованим учасникам справи до електронного кабінету користувача у підсистемі Електронний сул і доставлені їм 01.04.2025 року. Третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача копія ухвали суду була направлена засобами поштового зв`язку у зв`язку із відсутністю зареєстрованого електронного кабінету.

При цьому, згідно приписів чинного законодавства ухвала суду від 31.03.2025 року була опублікована на офіційному сайті Єдиного державного реєстру судових рішень, доступ до якого є необмеженим.

04.04.2025 року матеріали справи №5023/5722/11 (922/5201/23) на вимогу надійшли до Східного апеляційного господарського суду.

Від відповідача арбітражного керуючого надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№4901 від 18.04.2025 року), в якому зазначає, що підтримує позицію скаржника. Так, 16.04.2019 року на підставі ухвали Господарського суду Харківської області ОСОБА_1 стала єдиним кредитором по справі, вимоги якої забезпечені іпотекою спірного майна. Таким чином, сторонами за договором іпотеки на даний час є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Отже в розумінні ст. 45, ст. 47 ГПК України суд першої інстанції безпідставно визначив, що позовні вимоги пред`явлені до неналежного відповідача.

Відповідач вказує, що право власності на спірні нежитлові приміщення було зареєстровано за ОСОБА_4 та в подальшому за іншими власниками, в тому числі за ОСОБА_2 при наявності арешту на це майно на підставі ухвали Господарського суду Харківської області від 05.11.2010 року по справі №Б-39/162-10, що є неприпустимим. Також вважає за необхідне зазначити, що справа про банкрутство ФОП Співак В.В. розглядається вже майже 15 років. Єдиним та можливим завершенням процедуру банкрутства ФОП Співак В.В. є визнання права іпотекодержателем за ОСОБА_1 , що є належним та допустимим способом захисту.

25.04.2025 року від позивача надійшло клопотання (вх.№5200), в якому повідомлено про неможливість повноважного представника взяти участь у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду у даній справі, яке призначено на 28.04.2025 року, оскільки буде зайнятий у іншому судовому процесі. Таким чином, позивач просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату.

Розглянувши клопотання позивача про відкладення розгляду справи, колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення з огляду на наступне:

1) в силу приписів Господарського процесуального кодексу України відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні;

2) згідно ухвали суду від 31.03.2025 року явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась, а позивачем у своєму клопотанні не обґрунтовано мотивів, з яких його участь слід вважати обов`язковою;

3) колегією суддів надавався час учасникам судового провадження для надання усіх необхідних на їх думку документів та пояснень у справі; з моменту отримання 01.04.2025 року та до дати засідання 28.04.2025 року позивач не був обмежений у праві надати свої додаткові пояснення чи мотивування його апеляційної скарги;

4) бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, не зумовлює необхідність перенесення розгляду справи в силу положень чинного Господарського процесуального кодексу України;

5) судом апеляційної інстанції враховується принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.

У судове засідання представники відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.

Суд в ухвалі 31.03.2025 року доводив до відома учасників справи, що нез`явлення у судове засідання апеляційної інстанції (особисто чи представників) належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, а також відсутність відповідного клопотання, не тягне за собою відкладення розгляду справи на іншу дату, а також не перешкоджає розгляду справи по суті.

Зважаючи на те, що відповідно до ч. 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а явка сторін обов`язковою не визнавалась, суд дійшов висновку про розгляд апеляційної скарги у даному судовому засіданні за відсутності представників учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Так, ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Харківської області з позовом до фізичної особи-підприємця Співака Владислава В`ячеславовича, в якому просить суд визнати за нею (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) право іпотекодержателя на нежитлові приміщення 1 поверху літ. №17. в літ. "А-3", загальною площею 11 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказана позовна заява подана в межах справи про банкрутство ФОП Співака В.В.

У провадженні Господарського суду Харківської області знаходиться справа №5023/5722/11 про визнання ФОП Співак В.В. банкрутом.

Постановою Господарського суду Харківської області від 22.11.2011 року фізичну особу-підприємця Співака Владислава В`ячеславовича визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатора.

З матеріалів справи №5023/5722/11 вбачається, що нежитлові приміщеннями 1-го поверху № II, ІІІ, 1-13, 15-19 у літ."А-3", загальною площею 224,7 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , належали ФОП Співаку В.В. та були реалізовані в ліквідаційній процедурі на аукціоні, що підтверджується протоколом №4 проведення аукціону від 23.12.2011 року.

20.03.2014 року кредитор - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звертався до суду з заявою (вх.№10456/11 від 20.03.2013 року) та з урахуванням уточнень (вх.№13596 від 22.04.2014 року), в якій просив суд визнати недійсним аукціон з продажу майна, а саме нежитлових приміщень 1-го поверху № ІІ, III, 1-13, 15-19, в літ. "А-3", загальною площею 224,7 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , проведений Товарною біржею «Всеукраїнський торгівельний центр» 23.12.2011 року в рамках процедури ліквідації ФОП Співака В.В.; визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 15.02.2012 року, укладений між ліквідатором боржника Самойленко О.М. та Шкуматом Ігорем Миколайовичем, з продажу нежитлових приміщень 1-го поверху № ІІ, III, 1-13, 15-19, в літ. "А-3", загальною площею 224,7 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ; застосувати правові наслідки недійсності правочину та повернути нежитлові приміщення 1-го поверху № ІІ, III, 1-13, 15-19, в літ. "А-3", загальною площею 224,7 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , до ліквідаційної маси боржника.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 29.05.2014 року, яка є чинною, у справі №5023/5722/11 відмовлено ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в задоволенні заяви (вх.№10456 від 20.03.2014 року) про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна боржника та аукціону з продажу майна з урахуванням уточнень (вх.№13596 від 22.04.2014 року).

АТ «Райффайзен Банк Аваль» був кредитором банкрута, вимоги якого виникли на підставі генеральної кредитної угоди №07-01-56-08 від 13.03.2008 року та кредитного договору №010-2/07-01-0228-08 від 13.03.2008 року.

Вимоги банку були частково забезпечені іпотекою нерухомого майна банкрута, а саме: в іпотеку банку банкрутом було передано нежитлові приміщення 1-го поверху № ІІ. ІІІ. 1- 13, 15-19 в літ. "А-3", загальною площею 224,7 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Харків, вул. Потебні, 4 (договір іпотеки №07-01-56/1-08 від 13.03.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карафетовою К.В. та зареєстрований в реєстрі за номером 2150).

Вказане майно належало Співаку В.В. на праві власності.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.04.2017 року здійснено заміну кредитора у справі, а саме: Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» замінено на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт».

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.04.2019 року заяву ОСОБА_1 про заміну сторони правонаступником задоволено; здійснено заміну кредитора фізичної особи-підприємця Співак Владислава В`ячеславовича - ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» (код 40658146) на його правонаступника - фізичну особу ОСОБА_1 на загальну суму 6034740,05 грн, з яких основний борг 5790292,51 грн та неустойка у розмірі 244447,53 грн та які забезпечені іпотекою нерухомого майна, а саме нежитловими приміщеннями АДРЕСА_2 за іпотечним договором №07- 01-56/1-08 від 13.03.2008 року, укладеним між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 .

13.05.2019 року ОСОБА_1 , яка є кредитором боржника, звернулась до суду з заявою про визнання недійсним аукціону, оформленого Товарною біржею «Всеукраїнський торгівельний центр» протоколом №4 проведення аукціону 23.12.2011 року з продажу майна банкрута - ФОП Співака В.В. (код НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) - лоту №1 - нежитлові приміщення 1-го поверху № ІІ, III, 1-13, 15-19, в літ."А-3", загальною площею 224,7 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , переможцем якого став ОСОБА_4 .

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.09.2019 року, яка є чинною, у справі №5023/5722/11 закрито провадження з розгляду заяви ОСОБА_1 про визнання недійсним аукціону (вх.№11448 від 13.05.2019 року) на підставі п.3 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Також, з матеріалів справи вбачається, що на даний час нежитлові приміщення 1-го поверху № ІІ, III, 1-13, 15-19, в літ."А-3", загальною площею 224,7 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , не належать ФОП Співаку В.В. до якого ОСОБА_1 заявлено позовні вимоги.

Так, 25.10.2016 року приватним нотаріусом ХМНО Непочатих В.В. було посвідчено договір купівлі-продажу нерухомого майна за реєстровим №729 та зареєстровано в Державному реєстрі правочинів за №32131751, за яким ОСОБА_5 (третя особа по справі) стала власником нежитлових приміщень 1-го поверху №11, III, 1-13, 15-19, в літ. "А-3", загальною площею 224,7 кв.м,, за адресою АДРЕСА_2 .

У подальшому, 16.03.2018 року відбувся поділ нежитлових приміщень по вищезазначеній адресі 1-го поверху №11, III, 1-13, 15-19, в літ. "А-3", загальною площею 224,7 кв.м, на два об`єкти нерухомого майна, а саме: нежитлові приміщення 1 поверху №8-13, 15,16 в літ. "А-3", загальною площею 100,2 кв.м, за адресою АДРЕСА_2 та нежитлові приміщення 1 поверху №ІІ,ІІІ, №1-7, №17- 19 в літ. "А-3", загальною площею 124,5 кв.м, за адресою АДРЕСА_2 , власником яких залишилась ОСОБА_6 .

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.

Завданням судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (п.1 ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою.

Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.). По своїй суті такий спосіб захисту як визнання права охоплює собою і визнання права відсутнім.

Іпотека є правом на чужу річ. А такий спосіб захисту права, як визнання права іпотекодержателя є належним.

У разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (частина перша та друга статті 23 Закону України «Про іпотеку»).

У разі якщо позивач вважає, що іпотека є та залишається чинною, належним способом захисту є звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесено запис про іпотекодержателя. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11.12.2024 року у справі №521/12780/19.

Згідно зі ст. 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі позивачами і відповідачами можуть бути особи, зазначені у ст. 4 цього Кодексу.

Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Статтею 47 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо іншої сторони діє в судовому процесі самостійно.

За змістом наведених норм сторони - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які захищають свої інтереси і на яких поширюється законна сила судового рішення. Відповідачем є особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник). При цьому відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, за рахунок якої можливо було б задовольнити позовні вимоги. В судовому порядку підлягають захисту порушене право й охоронювані законом інтереси саме від відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 року у справі №910/17792/17).

Отже належним відповідачем є така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, тоді як неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача належить іншій особі - належному відповідачеві.

Відтак належним відповідачем є особа, яка дійсно є суб`єктом відповідного матеріального правовідношення (подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27.02.2020 року у справі №Б-39/02-09).

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 17.04.2018 року у справі №523/9076/16-ц, пункт 41).

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 07.07.2020 року у справі №712/8916/17, від 09.02.2021 року у справі №635/4741/17.

Як вже зазначалось, позивач звернувся з позовом про визнання права іпотекодержателя і визначив коло учасників справи, а саме відповідача ФОП Співак В.В.

У той час, відповідач ФОП Співак В.В., як станом на момент подання позовної заяви, винесення рішення судом першої інстанції так і станом на момент апеляційного провадження не є власником майна, на праві іпотекодержателі якого наполягає позивач у даній справі.

Іпотекодержатель не позбавлений права звернутися до суду з відповідним позовом (про визнання права іпотекодержателя) до належних відповідачів, заявивши вимоги, зокрема до останнього набувача спірного іпотечного майна, про визнання права іпотекодержателя за договором іпотеки, а суд при розгляді таких вимог має надати оцінку добросовісності іпотекодержателя й набувача нерухомого майна.

Такий висновок викладено в постанови Верховного Суду від 11.12.2024 року у справі №521/12780/19.

У справі за позовом іпотекодержателя про визнання права іпотеки (чи про визнання права іпотекодержателя або визнання предметом іпотеки чи іпотечним майном) при відчуженні предмета іпотеки належним відповідачем є особа, яка набула статус іпотекодавця (набувач відповідного нерухомого майна).

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08.01.2025 року у справі №127/12920/23.

Позивач вважає, що іпотека є та залишилася чинною, а належним способом захисту таких порушених прав є саме звернення з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна; вимозі позивача про визнання права іпотеки, кореспондує обов`язок іншої сторони - власника майна, яким на час розгляду спору є саме ОСОБА_2 , яка і є належним відповідачем та належною стороною у спірних правовідносинах, оскільки задоволення позову прямо впливає на обсяг прав і обов`язків цієї особи.

Згідно ст. 48 Господарського процесуального кодексу України - суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Тобто, відповідно до норм Господарського процесуального кодексу України суд позбавлений можливості самостійно залучати у справі належного відповідача чи співідповідача у справі, оскільки визначенням особи, яка має бути відповідачем є виключно правом позивача.

Матеріали справи свідчать, що позивачем заявлено позов саме до ФОП Співака В.В., який не є власником спірного майна. Клопотань про залучення Харпатіної В.О. співвідповідачем у справі ОСОБА_1 також заявлено не було, як будь-яких вимог до вказаної особи позивачем не заявлено.

Заявлена позивачем вимога безпосередньо стосується прав та обов`язків ОСОБА_2 , яка є власником майна на яке позивач просить визнати його право, як іпотекодержателя та процесуальна заінтересованість якої вбачається з дійсних обставин справи. Однак, ОСОБА_2 не залучена судом до участі у спорі в якості відповідача або співвідповідача, а приймає участь в якості третьої особи на боці відповідача, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору.

Статтею 49 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін.

Зі змісту наведених норм вбачається, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача, якщо рішення у справі може вплинути на їхні права чи обов`язки щодо однієї зі сторін. Отже, особа, яка бажає взяти участь у справі як третя особа без самостійних вимог, має перебувати з однією зі сторін у матеріальних правовідносинах, які в результаті прийняття судом рішення у справі зазнають певних змін.

Підставою для вступу (залучення) в судовий процес такої третьої особи є її заінтересованість у результатах вирішення спору - ймовірність виникнення в майбутньому в неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Водночас предмет спору повинен перебувати за межами цих правовідносин, інакше така особа може мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб неможливий спір про право з протилежною стороною у зазначеному процесі. Якщо такий спір допускається, то ця особа повинна мати становище співвідповідача у справі, а не третьої особи.

Отже, не можна покладати на третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, будь-які матеріально-правові обов`язки, а також установлювати чи захищати їх права, тобто винести рішення або ухвалу суду про права чи обов`язки цих третіх осіб.

Стаття 50 Господарського процесуального кодексу України також передбачає відповідний процесуальний статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, за яким є неможливим винесення рішення або ухвали суду про права чи обов`язки цих третіх осіб.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлена позивачем вимога безпосередньо стосується прав та обов`язків ОСОБА_2 , яка є власником майна на яке позивач просить визнати його право, як іпотекодержателя, а тому в задоволенні вимог до ФОП Співака В.В. слід відмовити як в таких, що заявлені до неналежного відповідача.

Суд апеляційної інстанції відхиляє посилання апелянта щодо нерелевантності справи №521/12780/19 і висновків викладених у постанові від 11.12.2024 року. Дійсно предмет спору по №521/12780/19 є іншим - скасування рішень державного реєстратора та записів. Однак, в межах такої справи було надано висновок щодо належного та ефективного як такого способу захисту «визнання права іпотекодержателя». При цьому твердження, що в межах такої постанови було надано висновок, який стосується обраного позивачем способу захисту, а ні обраного позивачем кола учасників судового процесу, спростовується текстом самої постанови, оскільки в ній чітко вказано, що за позовними вимогами про визнання права іпотекодержателя відповідачем має виступати власник такого майна.

Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів та вчинені при довільному тлумаченні як норм права так і судової практики, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення Господарського суду Харківської області від 24.02.2025 року у справі №5023/5722/11 (922/5201/23) має бути залишене без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-79, 126, 129, 240, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 24.02.2025 року у справі №5023/5722/11 (922/5201/23) залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 07.05.2025 року.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя В.В. Россолов

Суддя О.І. Склярук