ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/4028/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.

розглянувши апеляційну скаргу в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Жилстройсервіс-2», м. Одеса

на рішення Господарського суду Одеської області від 02.12.2024 року м. Одеса, суддя першої інстанції Д`яченко Т.Г., повний текст складено та підписано 02.12.2024 року

у справі № 916/4028/24

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Баухаус Груп», м.Одеса

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Жилстройсервіс-2», м.Одеса

про стягнення 140 417 грн 67 коп.,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

Товариство з обмеженою відповідальністю Баухаус Груп, м. Одеса звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Жилстройсервіс-2, м. Одеса про стягнення заборгованості у розмірі 120805 грн 19 коп., інфляційних втрат в розмірі 7402 грн 75 коп., 3% річних в розмірі 4928 грн 32 коп. та пені в сумі 7281 грн 41 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору підряду в частині своєчасної оплати виконаних робіт на суму 120805 грн 19 коп. Крім того, позивачем було здійснено нарахування на суму простроченої заборгованості інфляційних втрат у розмірі 7402 грн 75 коп., 3% річних у розмірі 4928 грн 32 коп. та пені у розмірі 7281 грн 41 коп.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 02.12.2024 по справі №916/4028/24 судом було частково задоволено позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Баухаус Груп", м. Одеса. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Жилстройсервіс-2, м. Одеса на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Баухаус Груп, м. Одеса заборгованість у розмірі 120805 (сто двадцять тисяч вісімсот п`ять) грн. 19 коп., інфляційні втрати у розмірі 7402 (сім тисяч чотириста дві) грн. 75 коп., 3% річних у розмірі 4848 (чотири тисячі вісімсот сорок вісім) грн. 89 коп., пеню у розмірі 6402 (шість тисяч чотириста дві) грн. 68 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3007 (три тисячі сім) грн. 34 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення основного боргу, обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов договору підряду щодо своєчасної оплати виконаних робіт на суму 120805 грн 19 коп.

Задовольняючи позов в частині стягнення інфляційних втрат суд послався, що у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання з оплати основного боргу, позивач обґрунтовано нарахував інфляційні втрати. Частково задовольняючи вимоги про стягнення 3% річних, суд першої інстанції послався на те, що позивач невірно визначив період нарахування відсотків річних. Частково задовольняючи вимоги про стягнення пені, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем невірно визначено розмір пені за кожний день прострочення виконання основного зобов`язання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Жилстройсервіс-2» м. Одеса з рішенням суду першої інстанції не погодилося, тому звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Одеської області від 02 грудня 2024 по справі №916/4028/24 скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю Баухаус Груп, м. Одеса до Товариства з обмеженою відповідальністю Жилстройсервіс-2, м. Одеса про стягнення 140417 грн 67 коп. по справі №916/4028/24 залишити без задоволення, стягнути з позивача судові витрати

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні справи та прийнятті оскаржуваного рішення не з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а також не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, викладені у рішенні суду першої інстанції висновки не відповідають встановленим обставинам справи, судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставами згідно ст. 277 Господарського процесуального кодексу України для скасування рішення Господарського суду Миколаївської області у даній справі.

15.11.2024 до суду відповідачем надано клопотання про призначення експертизи, відповідно до якого відповідач просив суд призначити по справі №916/4028/24 будівельно-технічну експертизу, на розгляд якої поставити наступні питання: визначити причини появи тріщин та відкріплення плитки на клумбах стилобату при поліпшенні об`єкта на об`єкті « НОМЕР_1 поверховий оздоровчий комплекс з паркінгом» за адресою: АДРЕСА_1 . Чи могли виявлені недоліки статись внаслідок неналежного виконання робіт ТОВ «БАУХАУС ГРУП» за договором підряду №01-06/21? Яка вартість відновлення до первинного стану клумб стилобату на об`єкті замовника: « 24- поверховий оздоровчий комплекс з паркінгом», за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 60/1, які були пошкоджені внаслідок ненадійного виконання робіт?

Господарським судом було залишено клопотання про призначення експертизи без задоволення на підставі того, що апелянтом не було подано суду клопотання про розгляд справи за правилами загального провадження та у зв`язку з тим, що до відзиву відповідачем не було надано жодних доказів на підтвердження своїх посилань.

На думку апелянта, очевидним є той факт, що в разі подання клопотання про призначення експертизи в рамках судового спору, що було відкрито в порядку спрощеного провадження, суду, у випадку виникнення сумнівів щодо обґрунтованості підстав для її призначення, необхідно призначити судове засідання для з`ясування відповідних обставин.

Як вважає апелянт, без проведення зазначеної експертизи неможливо буде встановити істину по справі, адже предмет позову - стягнення коштів за договором підряду напряму пов`язаний з належним виконанням таких робіт за договором підряду.

Тобто, на переконання апелянта, без належного врахування доводів, викладених у відзиві на позовну заяву та клопотанні про призначення експертизи, господарським судом було враховано лише позицію та аргументи позивача, не було з`ясовано всіх обставин, що мають значення для справи, що призвело до порушення основоположних принципів судочинства.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.02.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Жилстройсервіс-2», м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 02.12.2024 року у справі №916/4028/24 та справу вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового закритого провадження.

13.02.2025 року через підсистему Електронного суду до Південно-західного апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю Баухаус Груп, м. Одеса надійшов відзив, у якому Товариство просило суд апеляційної інстанції у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖИЛСТРОЙСЕРВИС-2», м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 02.12.2024 року відмовити; рішення Господарського суду Одеської області від 02.12.2024 року залишити без змін; судові витрати покласти на апелянта.

В обґрунтування даного відзиву Товариство з обмеженою відповідальністю Баухаус Груп, м. Одеса зазначає, що замовник не надавав мотивованої відмови від підписання актів відповідно до п. 5.1.1 та п. 3.5 договору, не повідомляв жодним чином підрядника про виявлені недоліки в роботі, не повертав акт здачі-приймання виконаних робіт та/або довідку про вартість виконаних робіт, що свідчить про відсутність зауважень до якості виконання роботи підрядника, а також строку виконання робіт, а також не висловлював у будь-якій формі зауважень протягом всього гарантійного строку та не направляв повідомлення про розірвання договору підряду на підставах, висловлених у своєму відзиві на позовну заяву, натомість, прийняв роботи шляхом підписання вищезазначених актів відповідно до п. 3.5 договору та у термін до 3 робочих днів прийняв виконані підрядником роботи, підписавши акти здачі-приймання виконаних робіт та довідку про вартість виконаних робіт, чим визнав належне виконання таких робіт підрядником відповідно п. 3.5 договору.

У своєму клопотанні про призначення експертизи сторона відповідача ґрунтувалася на припущеннях, не надаючи як додатки до клопотання «фотофіксацію виявлених недоліків», на які він спирався, натомість, він мав об`єктивну можливість, як вважає позивач, їх долучити.

Позивач зазначає, що роботи виконувались у 2021 році - три роки тому та були прийняті відповідачем півтори роки тому - за весь цей час, як вже зазначалося вище, ані усних, ані письмових зауважень, про які стверджує відповідач у відзиві на позовну заяву, щодо виконаних робіт не надходило.

Таким чином, позивач вважає, шо апеляційна скарга є безпідставною, адже обставини, якими відповідач обґрунтовував клопотання про призначення експертизи, є дійсно недоведеними, надуманими та такими, що ґрунтуються на припущеннях, підстави для призначення експертизи - відсутні. Єдиною підставою для призначення експертизи з боку відповідача є затягування розгляду справи.

Приписи п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначають, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму на 01 січня відповідного року (що станом на момент подання позову у даній справі складає 3028 грн.).

В порядку спрощеного провадження за законом підлягають розгляду малозначні справи, і в даному випадку, єдиним критерієм для такого розгляду є саме ціна позову.

Судова колегія дійшла висновку, що у даному випадку справа № 916/4028/24 відповідає ознакам малозначної справи за законом, оскільки ціна позову складає 140 417 грн. 67 коп.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржуване у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 02.12.2024 року у справі №916/4028/24 є таким, що не підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю Баухаус Груп, як підрядником, та Товариством з обмеженою відповідальністю Жилстройсервіс-2, як замовником, було укладено договір підряду №01-06/21, відповідно до якого підрядник зобов`язується на свій ризик за завданням замовника виконати з використанням власних матеріалів чи матеріалів замовника комплекс робіт з облицювання полірованими плитами клумб стилобату при поліпшенні об`єкту замовника: « 24-поверховий оздоровчий комплекс з паркінгом», за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 60/1 (п.1.1. договору).

Згідно до п. 3.1. договору, загальна сума цього договору складається з витрат підрядника на придбання матеріалів для виконання робіт, передбачених цим договором, та вартості самих робіт, що виконуються підрядником. Загальна вартість робіт, виконання яких покладається на підрядника, визначається договірною ціною (додаток №1), яка є невід`ємною частиною даного договору. Договірна ціна може бути змінена за взаємною згодою сторін в процесі виконання його умов.

Відповідно до п. 3.2. договору, вартість передбачених цим договором робіт складає 620 805 грн 19 коп., в т.ч. 20% - 103 467 грн 53 коп.

Відповідно до п. 3.2.1. договору авансовий платіж у розмірі, що становить 50% (п`ятдесят відсотків) від ціни договору. зазначена у п.3.1. договору, що складає 310 402 грн 60 коп. (триста десять тисяч чотириста дві гривні 60 коп.), у тому числі ПДВ 20% - 51 733 грн 77 коп, сплачується замовником протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту підписання договору та отримання відповідного рахунку підрядника.

Відповідно до п. 3.2.2. договору, остаточний розрахунок за виконані роботи здійснюється протягом 5 робочих днів після підписання сторонами актів приймання-передачі виконаних робіт.

Відповідно до п. 3.4. договору підряду оплата за цим договором здійснюється в безготівковій формі шляхом перерахування замовником на банківський поточний рахунок підрядника коштів у національній валюті України на підставі актів виконаних робіт та довідок про їх вартість.

Відповідно до п. 3.5. договору підряду підрядник надає замовнику акт приймання виконаних робіт, оформлений за формою Кб-2в та довідку про вартість виконаних робіт з зазначенням вартості виконаних робіт, оформлений за формою Кб-3. За відсутності зауважень до якості виконаних робіт він повинен бути підписаний замовником протягом 5-ти робочих днів з дня отримання. В разі неповернення підписаних актів та ненадання Замовником в зазначений термін зауважень щодо якості або кількості виконаних та вказаних в актах робіт відповідні акти вважаються підписаними. Роботи прийняті на підставі акту виконаних робіт вважаються виконаними та підлягають своєчасній оплаті.

Відповідно до п. 3.6. договору підряду остаточний розрахунок з підрядником здійснюється протягом 5 (п`яти) банківських днів після остаточного виконання робіт та підписання сторонами останнього акту виконаних робіт.

Відповідно до п. 4.1. договору підряду підрядник виконує роботи, передбачені п. 1 цього договору у строк, що не перевищує 45 (сорок п`ять) календарних днів з моменту отримання за актом приймання-передачі фронту робіт та матеріалів поставки замовника.

Відповідно до п. 4.2. договору підрядник має право виконати роботи за більш короткий термін, але не довше, ніж зазначено у п.4.1. договору.

Відповідно до п. 4.3. договору строк дії договору: початок 27.04.2021,

закінчення - дата підписання акту приймання передачі виконаних робіт між сторонами.

Відповідно до п. 4.4. договору приймання-передача результату виконаних робіт здійснюється за формами КБ-2в та КБ-3.

Відповідно п. 5.1.1, 5.1.3, 5.1.4 договору підряду замовник має право:

- відмовитись від прийняття закінчених робіт у разі виявлення недоліків, які виключають можливість їх використання відповідно до мети, зазначеної у проектній документанції та договорі, до усунення недоліків підрядником, підтверджених актом;

- вимагати безкоштовного виправлення недоліків, що виникли внаслідок виявлених порушень підрядником;

- відмовитись від договору та вимагати відшкодування збитків, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботи або виконує їх настільки повільно, що закінчення їх у строк, визначений цим договором стає неможливим.

Відповідно до п. 5.2.5. договору замовник зобов`язаний оплатити підряднику роботу в розмірах, в строки та порядку, встановленими дійсним договором.

Відповідно до п. 5.2.6 договору замовник має право розглянути акти виконаних робіт на протязі 5-ти днів з моменту передачі підрядником та підписати їх або внести обґрунтовані зауваження та виправлення.

Відповідно до п. 5.2.7. договору замовник зобов`язаний сплатити неустойку, відшкодувати збитки та моральну шкоду в разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за цим договором.

Пунктом 7.1 договору встановлено, що підрядник гарантує якість виконаних робіт; гарантійний строк виконаних робіт становить 12 місяців від дня їх прийняття замовником. Початком гарантійного строку вважається день підписання акту виконаних робіт.

Відповідно до п. 7.2 договору підрядник відповідає за недоліки (дефекти), виявлені в виконаних роботах протягом гарантійного строку.

Відповідно до п. 7.4. договору за порушення сторонами виконання зобов`язань за цим договором винна сторона сплачує іншій стороні пеню в розмірі 0,1% від суми невиконаних зобов`язань від неоплаченої суми або від вартості несвоєчасно виконаних робіт (невиконання робіт за кожний день прострочення).

Відповідно до п. 10.5 договору наявність недоліків і строки їх усунення фіксуються двостороннім актом замовника та підрядника.

Відповідно до п. 10.7 договору при відмові підрядника від складання або підписання акту виявлених недоліків, для їх підтвердження замовник призначає кваліфіковану експертизу, яка складає відповідний акт по фіксуванню недоліків і їх характеру, що не виключає право сторін звертатись в господарський суд з цього питання.

Відповідно до додатку №1 до договору підряду №01-06/21 договірна ціна на облицювання полірованими плитами стін клумб стилобату при поліпшенні об`єкту « 24-поверховий оздоровчий комплекс з паркінгом», за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 60/1, що здійснюється в 2021 році, складає 620 805 грн 19 коп.

18.04.2023 між сторонами спору було підписано акт приймання виконаних будівельних робіт та витрати (за формою КБ-2в) за квітень 2023 року на суму 620 805 грн 19 коп.

Також, матеріали справи містять підписану 18.04.2023 між сторонами довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (за формою КБ-3) за квітень 2023 року на суму 620 805 грн 19 коп.

Відповідно до довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за квітень 2023р. відповідачем позивачу було перераховано суму 500 000 грн.

Інших доказів матеріали справи не містять.

Предметом розгляду даної справи є встановлення обставин наявності або відсутності підстав для стягнення боргу та нарахованих сум інфляційних, 3% річних, пені з відповідача в зв`язку з несвоєчасною оплатою виконаних робіт за договором підряду.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, та доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.

Таким чином, у розумінні закону суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч.1 ст. 875 Цивільного кодексу України, за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Згідно до ч. 4 ст. 882 Цивільного кодексу України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акту про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Відповідно до ч. 4 ст. 879 Цивільного кодексу України, оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Як було встановлено вище за текстом постанови, правовідносини між Товариством з обмеженою відповідальністю Баухаус Груп, як підрядником, та Товариством з обмеженою відповідальністю Жилстройсервіс-2, як замовником, виникли на підставі укладеного між ними 01.06.2021 договору підряду №01-06/21.

Відповідно до п. 3.2.1. договору авансовий платіж у розмірі, що становить 50% (п`ятдесят відсотків) від ціни договору. зазначена у п.3.1. договору, що складає 310 402 грн 60 коп. (триста десять тисяч чотириста дві гривні 60 коп.), у тому числі ПДВ 20% - 51 733 грн 77 коп., сплачується замовником протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту підписання договору та отримання відповідного рахунку підрядника.

Відповідно до п. 3.2.2. договору, остаточний розрахунок за виконані роботи здійснюється протягом 5 робочих днів після підписання сторонами актів приймання-передачі виконаних робіт.

Тобто, оплата робіт за умовами договору здійснюється у два етапи: 50 % сплачується замовником протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту підписання договору та отримання відповідного рахунку підрядника, а остаточна оплата здійснюється протягом 5 робочих днів після підписання сторонами актів приймання-передачі виконаних робіт.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.04.2023 між сторонами у даній справі було підписано акт приймання виконаних будівельних робіт та витрати (за формою КБ-2в) за квітень 2023 року та довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (за формою КБ-3) за квітень 2023 року на суму 620 805 грн 19 коп.

Акт та довідка були підписані уповноваженими представниками сторін належним чином, в добровільному порядку, без зауважень та заперечень, скріплено печатками сторін.

Таким чином, від 18.04.2023 слід відраховувати строк виконання зобов`язання з повної оплати виконаних будівельних робіт, тому крайній строк виконання такого зобов`язання припадав на 25.04.2023.

Відповідно до довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за квітень 2023 року відповідачем було сплачено позивачу суму 500 000 грн.

В той же час, в порушення умов договору, відповідачем не було остаточно проведено розрахунок з підрядником протягом 5 банківських днів після остаточного виконання робіт та підписання сторонами акту виконаних робіт.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, відповідачем не було спростовано неналежне виконання ним договірного зобов`язання з повної оплати виконаних підрядних робіт, у зв`язку з чим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 120 805 грн 19 коп. є правомірним, оскільки вони є обґрунтованими та підтвердженими відповідними доказами.

При цьому колегія суддів відхиляє доводи апелянта як безпідставні стосовно необхідності призначення у даному випадку експертизи з огляду на таке.

15.11.2024 до Господарського суду Одеської області відповідачем надано клопотання про призначення по справі №916/4028/24 будівельно-технічної експертизи, на розгляд якої поставити наступні питання: визначити причини появи тріщин та відкріплення плитки на клумбах стилобату при поліпшенні об`єкта на об`єкті « НОМЕР_1 поверховий оздоровчий комплекс з паркінгом» за адресою: АДРЕСА_1 . Чи могли виявлені недоліки статись внаслідок неналежного виконання робіт ТОВ «БАУХАУС ГРУП» за договором підряду №01-06/21? Яка вартість відновлення до первинного стану клумб стилобату на об`єкті замовника: « 24-поверховий оздоровчий комплекс з паркінгом», за адресою: АДРЕСА_1 , які були пошкоджені внаслідок ненадійного виконання робіт?

При цьому, відкриваючи провадження у даній справі, судом ухвалено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у порядку письмового провадження.

Частиною 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Судова колегія зазначає, що матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін за правилами загального позовного провадження у строки, визначені ч.7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, що доводить відсутність у суду першої інстанції процесуальної можливості призначити у даному випадку експертизу.

До того ж, дослідивши питання, запропоновані відповідачем для проведення експертизи, колегія суддів зазначає, що відповідач фактично намагається довести обставини того, що виконані позивачем роботи були неналежної якості, що по-перше, не було предметом розгляду даної справи, оскільки скаржник не заявляв зустрічні позовні вимоги, по-друге, матеріали справи не містять доказів мотивованої відмови від підписання акту відповідно до п. 5.1.1 та п. 3.5 договору, будь-яких повідомлень підрядника про виявлені недоліки в роботі та його зауваження протягом гарантійного строку, по-третє, не направляв повідомлення про розірвання договору підряду на підставах, висловлених в апеляційній скарзі, натомість, прийняв роботи шляхом підписання акту здачі-приймання виконаних робіт та довідки про вартість виконаних робіт, чим визнав належне виконання таких робіт підрядником відповідно п. 3.5 договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 859 Цивільного кодексу України якщо договором або законом передбачено надання підрядником замовникові гарантії якості роботи, підрядник зобов`язаний передати замовникові результат роботи, який має відповідати вимогам статті 857 цього Кодексу протягом усього гарантійного строку.

В свою чергу, договором підряду були встановлені гарантійні зобов`язання: а саме відповідно до:

- п. 7.1 договору: підрядник гарантує якість виконаних робіт; гарантійний строк виконаних робіт становить 12 місяців від дня їх прийняття замовником. Початком гарантійного строку вважається день підписання акту виконаних робіт;

- п. 7.2 підрядник відповідає за недоліки (дефекти), виявлені в виконаних роботах протягом гарантійного строку.

Отже, з моменту дня підписання акту виконаних робіт, а саме, з 18.04.2023 на момент звернення до суду з клопотанням про проведення експертизи 15.11.2024, пройшло майже дев`ятнадцять місяців, коли гарантійний строк виконаних робіт становить 12 місяців, з чого випливає, що гарантійний строк закінчився. А тому навіть виявлення недоліків підрядних робіт поза межами гарантійного строку, жодним чином не впливає на виникнення у відповідача обов`язку оплати виконаних позивачем, які, як вже зазначалося вище за текстом постанови, були прийняті скаржником без зауважень та заперечень.

Крім того, скаржник мав право скласти акт про виявлені недоліки і відповідно до п. 10.7 договору при відмові підрядника від складання або підписання такого акту виявлених недоліків, для їх підтвердження останній призначає кваліфіковану експертизу, яка складає відповідний акт по фіксуванню недоліків і їх характеру, що не виключає право сторін звертатись в господарський суд з цього питання. Доказів того, що відповідач звертався до суду з вимогами щодо неякісного виконання робіт, матеріали справи не містять.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання та вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів й отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем було здійснено нарахування 3% річних у розмірі 4928 грн 32 коп. та інфляційні втрати у розмірі 7402 грн 75 коп.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що такий розрахунок є вірним, а вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 7402 грн 75 коп. правильно задоволені судом.

Щодо нарахування 3% річних, судом першої інстанції було вірно зазначено, що позивачем було допущено помилку при нарахуванні, оскільки умовами договору визначено, що остаточний розрахунок за виконані роботи здійснюється протягом 5 робочих днів після підписання сторонами актів приймання-передачі виконаних робіт, позивачем не було враховано, що 22.04.2023 та 23.04.2023 були вихідними днями, а крайній строк виконання зобов`язання з оплати виконаних робіт припадав на 25.04.2023 року.

Перевіривши здійсненний судом першої інстанції перерахунок 3% річних на суму 120805 грн 19 коп. за період прострочки виконання боржником його грошового договірного зобов`язання з 26.04.2023 по 26.08.2024, колегія суддів вважає його арифметично вірним та обґрунтованим, тому вимоги про стягнення 3% також правильно частково задоволені місцевим господарським судом на суму 4848 грн 89 коп. з відмовою в іншій частині цих позовних вимог.

Щодо позовних вимог про стягнення пені, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 230 Господарського Кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст. 549 Цивільного Кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 7.4. договору, за порушення сторонами виконання зобов`язань за цим договором, винна сторона сплачує іншій стороні пеню в розмірі 0,1% від суми невиконаних зобов`язань від неоплаченої суми або від вартості несвоєчасно виконаних робіт (невиконання робіт за кожний день прострочення).

Перевіривши розрахунок пені позивача, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що такий розрахунок виконано позивачем із застосуванням подвійної облікової ставки НБУ, тоді як умовами договору визначено пеню в розмірі 0,1% від неоплаченої суми, та такий розмір пені, як з`ясовано судом, не порушує вимоги ст. 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, адже визначений у договорі розмір пені не перевищує подвійну облікову ставку НБУ за період її нарахування. Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив, що нарахування пені має відбуватися за ставкою 0,1% за кожний день прострочення.

Перевіривши здійсненний судом першої інстанції перерахунок пені на суму 120805 грн 19 коп. за визначений позивачем період із застосуванням 0,1% від неоплаченої суми та розмір пені, колегія суддів вважає його арифметично вірним та обґрунтованим, тому вимоги про стягнення пені правильно частково задоволені судом першої інстанції на суму 6402 грн 68 коп. з відмовою в іншій частині цих позовних вимог.

Колегія суддів також зазначає, що за приписами частини першої статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд може спиратись на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що ним надано вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Колегією суддів були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Решта доводів та заперечень сторін судом до уваги не береться, оскільки вони не спростовують наведених вище висновків.

Враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наявними в матеріалах справи доказами, колегія суддів вважає що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Отже, судова колегія вважає, що доводи скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого відображення під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту ст.79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у постанові від 16.02.2021 у справі №927/645/19.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою ВС у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст.32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Як вже зазначалося раніше за текстом постанови, надаючи оцінку всім доказам та доводам Товариства з обмеженою відповідальністю «Баухаус Груп» м. Одеса у їх сукупності із застосуванням стандарту доказування «вірогідності доказів», судова колегія доходить висновку про те, що докази, надані Товариством з обмеженою відповідальністю «Баухаус Груп» м. Одеса на неналежне викання відповідачем умов договору підряду, є такими, що відповідають таким стандартам.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку суд першої інстанції ухвалюючи рішення, вірно застосував положення національного законодавства, надав вірну оцінку спірним правовідносинам у контексті зазначених норм, у зв`язку із чим висновок, викладений місцевим господарським судом у рішенні, яке переглядається в апеляційному порядку, є правомірним, а доводи апелянта, зазначені ним в апеляційній скарзі, є такими, що фактично зводяться лише до незгоди з судовим рішенням, що не може бути обґрунтованою підставою для його скасування або зміни.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Жилстройсервіс-2», м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 02.12.2024 року у справі № 916/4028/24 слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 02.12.2024 року у справі №916/4028/24 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Жилстройсервіс-2», м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 02.12.2024 року у справі №916/4028/24 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 02.12.2024 року у справі №916/4028/24 залишити без змін.

Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 05.05.2025 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва

Судді С.І. Колоколов

Я.Ф. Савицький