ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року

м. Київ

cправа № 922/1836/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т. Б. - головуючого, Багай Н. О., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Денисюк І. Г.,

представники учасників справи:

позивача - Годунов В. С.,

відповідача - Кітченко М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "МІШЕМ"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 06.02.2025 (судді: Склярук О. І. - головуючий, Россолов В. В., Хачатрян В. С.) та постанову Східного апеляційного господарського суду від 06.02.2025, ухвалену за результатами перегляду додаткового рішення Господарського суду Харківської області від 07.10.2024 (суддя Рильова В. В.)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МІШЕМ"

до Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради

про стягнення 1 837 009,20 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1.1. У травні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "МІШЕМ" (далі - ТОВ "МІШЕМ") звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради (далі - Департамент будівництва та шляхового господарства) про стягнення заборгованості за договором про закупівлю робіт від 21.09.2021 № 759 у сумі 1 837 009,20 грн, у зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань за договором щодо оплати виконаних робіт.

1.2. У відзиві на позовну заяву Департамент будівництва та шляхового господарства просив відмовити в її задоволенні, вказуючи, зокрема, на те, що у відповідача не виникло обов`язку приймати окремі етапи та/або окремі види робіт, виконані до повного виконання підрядником всього визначеного проектно-кошторисною документацією обсягу робіт та сплачувати вартість таких робіт.

Крім того відповідач зазначав, що надані позивачем акти форми КБ-2в та КБ-3 на підтвердження наявності підстав для прийняття робіт та їх оплати, не є належними доказами, оскільки замовник не отримував повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, а вказані акти робіт були повернуті Департаментом і більше не надавалися.

2. Короткий зміст судових рішень у справі

2.1. Рішенням Господарського суду Харківської області від 30.09.2024 позовні вимоги задоволені, стягнуто з Департаменту будівництва та шляхового господарства на користь ТОВ "МІШЕМ" заборгованість за договором про закупівлю робіт від 21.09.2021 № 759 у сумі 1 837 009,20 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 22 044,11 грн.

Суд першої інстанції вказав на те, що передання і прийняття робіт на підставі підписаного в односторонньому порядку акта і виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе за наявності реального виконання робіт за договором у разі неотримання обґрунтованої відмови про причини неприйняття робіт у строк, визначений договором.

Суд вказав на те, що для здійснення відповідачем оплати виконаних позивачем робіт за договором, останній повинен направити замовнику визначені умовами пункту 4.7 договору документи, зокрема, акти форми КБ-2в, КБ-3, а замовник повинен їх підписати та/або надати вмотивовану відмову від їх підписання.

Суд визнав доведеними та встановленими обставини стосовно того, що замовник - Департамент будівництва та шляхового господарства не виконав обов`язку заявити позивачу (підряднику) про недоліки протягом майже 6 місяців до моменту звернення ТОВ "МІШЕМ" з цим позовом до суду і в матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до позивача з відповідною заявою про недоліки робіт відповідно до статті 853 Цивільного кодексу України.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що враховуючи надіслання та отримання відповідачем акта виконаних робіт, що підтверджується матеріалами справи, та не заперечується відповідачем, відсутність вмотивованої відмови від підписання вказаного акта, відсутністю повідомлення підрядника про причину відмови підписати акт приймання виконаних будівельних робіт, а також відсутність заперечень щодо факту виконання робіт чи їх якості зі сторони відповідача, то роботи за актом приймання виконаних будівельних робіт на суму 1 837 009,20 грн вважаються наданими та прийнятими відповідачем.

2.2. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 06.02.2025 рішення Господарського суду Харківської області від 30.09.2024 скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Суд апеляційної інстанції вказав на те, що предметом укладеного між сторонами договору будівельного підряду є результат роботи - закінчені роботи відповідно до проектно-кошторисної документації та тендерної документації. При цьому сторони за взаємною згодою погодили, що весь перелік робіт виконуваних за цим договором робіт є 1 робота.

Судом встановлено, що умовами укладеного між сторонами договору не передбачено авансові чи поетапні платежі, а також не передбачено обов`язку замовника приймати окремі етапи та/або окремі види робіт, виконані до повного виконання підрядником всього визначеного проектно-кошторисною документацією обсягу робіт.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд апеляційної інстанції установив, що оскільки роботи, передбачені в акті приймання виконаних будівельних робіт є лише частиною робіт, передбачених умовами договору, позивач не може вважатися таким, що належним чином виконав свій обов`язок щодо передачі виконаних робіт, а відповідач відповідно до приписів статті 612 Цивільного кодексу України не є таким, що прострочив оплату виконаних позивачем робіт за договором. Отже, це свідчить про передчасність звернення позивача до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача 1 837 009,2 грн заборгованості за договором про закупівлю робіт від 21.09.2021 № 759.

2.3. Додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 07.10.2024, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 06.02.2025, відмовлено у задоволенні ТОВ "МІШЕМ" у стягненні з Департаменту будівництва та шляхового господарства витрат на професійну правничу допомогу у сумі 25 000,00 грн.

Суди виходили з того, що договір про надання правової допомоги від 29.03.2024 № 29/03, позивачем було укладено з АО "БОГОМОЛОВ ТА ПАРТНЕРИ", у той час як заявник не довів належними та допустимими доказами наявності договірних правовідносин між цим адвокатським об`єднанням та адвокатом Годуновим В.С. щодо представництва ТОВ "МІШЕМ" під час розгляду даної справи у Господарському суді Харківської області.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. Не погоджуючись з постановою Східного апеляційного господарського суду від 06.02.2025, ТОВ "МІШЕМ" у касаційній скарзі просить її скасувати, а рішення Господарського суду Харківської області від 30.09.2024 залишити в силі, обґрунтовуючи підстави для касаційного оскарження судового рішення посиланням на пункти 1, 2, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

3.1.1. Так, скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції не застосував до спірних відносин правовий висновок Верховного Суду стосовно наслідків відсутності заперечень щодо виконаних робіт після їх прийняття, викладений у постановах від 24.10.2018 у справі № 910/2184/18, від 16.09.2019 у справі № 921/254/18, від 15.10.2019 у справі № 921/262/18, в яких Верховний Суд дійшов висновку про те, що статтю 882 Цивільного кодексу України треба розглядати у системному зв`язку з іншими положеннями цього Кодексу, які регулюють правовідносини підряду, зокрема з положеннями частини 1 статті 853 Цивільного кодексу України, яка визначає, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник у порушення вимог статей 853, 882 Цивільного кодексу України безпідставно ухиляється від прийняття робіт, не заявляючи про виявлені недоліки чи інші порушення, які унеможливили їх прийняття, то нездійснення ним оплати таких робіт є відповідно порушенням умов договору і вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України.

Суд першої інстанції правильно застосував положення статті 853 Цивільного кодексу України, у той час як суд апеляційної інстанції вказаного не врахував, оцінку застосування частини 1 вказаної норми не надав.

3.1.2. Скаржник зазначає також про те, що як встановлено судами обох інстанцій, договір містить суперечливі між собою умови, з одного боку за ним слід виконати 1 роботу (пункти 1.1, 1.2), з іншого - оплата здійснюється на підставі актів, які підписують уповноважені представники сторін (пункт 4.1).

Суд апеляційної інстанції здійснюючи тлумачення умов договору не врахував принципу "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem". У світлі застосування цього правового висновку скаржник вважає, що суперечність у підставах для оплати за виконані роботи має тлумачитися на користь підрядника, а отже пріоритетним є застосування пункту 4.1 договору.

3.1.3. На думку заявника касаційної скарги суд апеляційної інстанції не застосував до спірних відносин правовий висновок щодо застосування до оцінки поведінки замовника доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), в основі якої знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17).

3.1.4. Оскаржуючи судові рішення у справі з підстави, передбаченої у пункті 2 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник вказує на те, що суд апеляційної інстанції послався на правовий висновок, від якого скаржник вважає за необхідне відступити, або його конкретизувати, викладений у постанові Верховного Суду від 12.10.2018 у справі № 927/603/17., в якій зазначено, що судами встановлено, що договором не передбачено як обов`язку замовника прийняти окремі етапи та/або окремі види робіт, виконані до повного виконання підрядником всього визначеного проектно-кошторисною документацією обсягу робіт, так і обов`язку замовника здійснювати проміжні оплати поетапних робіт в міру їх виконання.

Однак, скаржник наголошує, що у вказаних правових позиціях не враховані певні технічні особливості будівельних робіт, складовими яких є приховані роботи. Верховний Суд, формулюючи викладені вище висновки, не враховував те, що при закритті прихованих робіт (що фактично є прийняттям певного етапу робіт та унеможливлює виконання робіт цього етапу пізніше) замовник бере участь в особі технічного нагляду.

3.1.5. Оскаржуючи судові рішення з підстави, передбаченої у пункті 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, ТОВ "МІШЕМ" вказує на те, що апеляційний суд проігнорував як правову позицію позивача в принципі, так і абсолютно протилежний правовий висновок Східного апеляційного господарського суду у справах № 922/1837/24 та № 922/1844/24.

Подібність цієї справи та зазначених вище справ полягає в такому: акти виконаних робіт по всім договорам надавались з одним супровідним листом; на всіх об`єктах проводився технічний нагляд, вівся журнал по об`єкту, за участі технічного нагляду закривалися приховані роботи, не було жодних зауважень з цього приводу; по жодному об`єкту відповідач тривалий час не висловлював заперечень щодо обсягу та якості робіт (щонайменше до розгляду спору в суді); заперечення відповідача є суто формальними, фактично обсяг вказаних в актах робіт та їх вартість не оскаржується, докази на спростування цих обставин не надаються.

Заявник касаційної скарги вважає, що на теперішній час відсутній правовий висновок щодо того, хто саме несе відповідальність в разі прийняття прихованих робіт залученим замовником технічним наглядом.

Висновок може бути сформульований іншим чином, але має захищати добросовісного підрядника від таких випадків, коли після закриття прихованих робіт замовник відмовляється від правових наслідків прийняття робіт ним же залученим технічним наглядом. Безумовно, такі дії замовника (особливо коли він представлений розпорядником бюджетних коштів, як в нашій справі) є шкідливими для цивільного та господарського обороту в цілому.

3.1.6. Також ТОВ "МІШЕМ" акцентує у касаційній скарзі увагу на тому, що на вебпорталі "Прозоро" (https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2021-08-11-006011-a), який можна вважати загальновідомим джерелом інформації, щодо цього об`єкта замовник оприлюднив відомості про розірвання договору у зв`язку із закінченням строку дії договору про закупівлю.

Водночас відповідно до пункту 11.3 договору замовник сплачує підряднику за виконані роботи у разі розірвання договору у зв`язку з припиненням ремонту, у тому числі шляхом консервації або ліквідації незавершеного ремонту.

Отже, розірвання договору з боку замовника та оприлюднення відповідних відомостей відповідно до Закону України "Про публічні закупівлі" слід кваліфікувати як підставу для здійснення оплати за фактично виконані роботи у зв`язку з припиненням ремонту.

3.1.7. У касаційній скарзі скаржник вказав на те, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції становить 20 000,00 грн і докази понесення витрат будуть надані після завершення розгляду справи у строк 5 днів з дня вирішення спору по суті після узгодження остаточного обсягу наданих послуг.

3.2. Не погоджуючись з додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 07.10.2024 та постановою Східного апеляційного господарського суду від 06.02.2025, ТОВ "МІШЕМ" у касаційній скарзі просить їх скасувати та постановити нове судове рішення, яким заяву позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити, обґрунтовуючи доводи касаційної скарги посиланням на те, що через відсутність правового висновку касаційного суду зі спірних питань (пункт 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України) суди попередніх інстанцій помилково залишили без задоволення заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Скаржник, вважаючи помилковими висновки судів попередніх інстанцій, вказує на те, що зі змісту договору про надання правової допомоги від 29.03.2024 № 29/03, укладеного між АО "БОГОМОЛОВ ТА ПАРТНЕРИ" та ТОВ "МІШЕМ", а саме пункту 3.1 убачається, що відповідно до частини 6 статті 15 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" виконавець може залучати до виконання укладених договорів про надання правничої допомоги інших адвокатів на договірних засадах, у тому числі адвоката Годунова В. С.

На думку заявника касаційної скарги, судами попередніх інстанцій невірно застосовані приписи частини 6 статті 15 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" у сукупності з відповідними положеннями Господарського процесуального кодексу України, які регулюють питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу та оцінку відповідних доказів (статті 73, 74, 76-80, 86, 126, 129 цього Кодексу).

Скаржник зазначає, що апеляційний суд не послався на жодні правові позиції Верховного Суду, що свідчить про їх відсутність.

3.3. Департамент у відзивах на касаційні скарги просить відмовити в її задоволенні, вказуючи на безпідставність доводів скаржника та правильність висновків суду апеляційної інстанції з підстав, вказаних у відзивах.

4. Розгляд касаційної скарги і позиція Верховного Суду

4.1. Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені у касаційних скаргах та запереченнях на них, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом в оскаржуваному судовому рішенні норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційні скарги слід задовольнити частково з огляду на таке.

4.2. Суди попередніх інстанцій установили, що 21.09.2021 між Департаментом будівництва та шляхового господарства (замовник) та ТОВ "МІШЕМ" (підрядник) було укладено договір про закупівлю робіт № 759 (далі - договір від 21.09.2021 № 759), за умовами якого підрядник зобов`язався виконати роботи з капітального ремонту просп. Перемоги, 54-А, 54-Б (внутрішньоквартальні дороги та тротуари); ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 (за відповідним кодом ЄЗС: ДК 021:2015:45233000-9 Будівництво, влаштовування фундаменту та покриття шосе, доріг) відповідно до проектно-кошторисної документації та тендерної документації, а замовник прийняти роботи та оплатити їх. Кількісні характеристики виконуваних за цим договором робіт визначаються відповідно до проектно-кошторисної документації, 1 робота.

Сторони у договорі також погодили такі умови:

- підрядник гарантує відповідність виконаних робіт та конструкцій проектній документації (пункт 2.4 договору);

- ціна цього договору становить 2 671 911,60 грн, у тому числі ПДВ у сумі 445 318,60 грн. Ціна цього договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін. Структура договірної ціни є динамічною (пункти 3.1, 3.2, 3.3 договору);

- відповідно до пункту 4.1 договору розрахунки проводяться шляхом оплати замовником на підставі актів виконаних робіт (форма КБ-2в, КБ-3), підписаних уповноваженими представниками сторін;

- пунктом 4.2 договору передбачено, що розрахунки здійснюються у формі післяоплати протягом 90 календарних днів з моменту підписання документів, зазначених у пункті 4.1 договору, у разі якщо відповідні бюджетні кошти надійшли на рахунок замовника;

- у пункті 4.7 договору передбачено, що замовник приймає виконані роботи на підставі акта виконаних робіт (форма КБ-2в, КБ-3), підписаного уповноваженими представниками сторін. Акт виконаних робіт передається підрядником уповноваженому представнику замовника;

- згідно з пунктом 5.1 договору строк виконання робіт до 31.12.2022. Початок робіт - вересень 2021, завершення робіт - грудень 2022 згідно з графіком виконання робіт;

- відповідно до пункту 5.7 договору приймання-передача в експлуатацію закінчених робіт (об`єкта ремонту) буде виконуватися згідно з вимогами Загальних умов, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 № 668, від 13.04.2011 № 461 та інших нормативних актів, що регламентують приймання закінчених об`єктів в експлуатацію;

- замовник зобов`язаний, зокрема, приймати виконані роботи згідно з актом виконаних робіт (форма КБ-2в, КБ-3), своєчасно та в повному обсязі сплачувати за виконані роботи тільки після підписання замовником актів виконаних робіт (форма КБ-2в, КБ-3) (пункт 6.1 договору);

- замовник має право повернути підряднику акти виконаних робіт (форма КБ-2в, КБ-3) без здійснення оплати у разі неналежного оформлення документів (відсутність печатки, підписів тощо) (підпункт 6.2.4 пункту 6.2 договору);

- підрядник зобов`язаний, зокрема, забезпечити виконання робіт у строки, встановлені цим договором, забезпечити виконання робіт, якість яких відповідає умовам, установленим розділом II цього договору (підпункти 6.3.1, 6.3.2 пункту 6.3 договору);

- підрядник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за виконані роботи тільки після підписання замовником актів виконаних робіт (форма КБ-2в, КБ-3) (підпункт 6.4.4.1 пункту 6.4 договору;

- згідно з пунктом 10.1 договору договір про закупівлю укладається та набирає чинності з дня його підписання та діє до 31 грудня 2022, а в частині розрахунків до повного виконання зобов`язань за цим договором.

Суди попередніх інстанцій також установили, що сторонами була підписана договірна ціна до договору на загальну суму 2 671 911,60 грн з ПДВ, а також підрядником (позивачем) був наданий локальний кошторис на будівельні роботи № 02-001-001 з додатками до нього.

Згідно з додатковою угодою від 15.12.2021 № 1 викладено пункт 4.10 договору в новій редакції фінансування робіт здійснюється у 2022 році згідно "Програми розвитку і реформування житлово-комунального господарства м. Харкова на 2011-2025р.р." і становить 0,00 грн за рахунок коштів бюджету Харківської міської територіальної громади. Також цією додатковою угодою викладено в новій редакції календарний план робіт, план фінансування та договірну ціну.

Додатковою угодою від 18.02.2022 № 2 до договору сторони визначили що фінансування робіт у 2022 становить 2 671 911,60 грн у тому числі ПДВ у сумі 445 318,60 грн. Також цією додатковою угодою викладено в новій редакції календарний план робіт, план фінансування та договірну ціну.

Додатковою угодою від 21.10.2022 № 3 до договору змінено строк виконання робіт до 31.12.2023. Початок робіт - вересень 2021, завершення робіт - грудень 2023 згідно з графіком виконання робіт. Також цією додатковою угодою продовжений строк дії цього договору до 31.12.2023.

4.3. Як свідчать матеріали справи, ТОВ "МІШЕМ", звертаючись до суду, вказувало, що ним були виконані роботи за договором на загальну суму 1 837 009,20 грн, про що свідчать акт приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) і довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма КБ-3), які були надіслані засобами поштового зв`язку на адресу відповідача, що підтверджується супровідним листом від 25.12.2023 вих. № 275-25/12/23. Проте відповідач протягом тривалого часу будь-яких заперечень на акти не надав, виконані позивачем роботи не оплатив.

4.4. Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно зі статтею 509 вказаного Кодексу зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України установлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з частиною 2 статті 628 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Відповідно до статті 854 вказаного Кодексу якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

За змістом частини 4 статті 879 Цивільного кодексу України визначено, що оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, - етапу робіт, зобов`язаний негайно розпочати їх прийняття (частина 1 статті 882 зазначеного Кодексу).

4.5. Суди установили, що за умовами договору підрядник зобов`язався виконати роботи з капітального ремонту просп. Перемоги, 54-А, 54-Б (внутрішньоквартальні дороги та тротуари); ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 (за відповідним кодом ЄЗС: ДК 021:2015:45233000-9 Будівництво, влаштовування фундаменту та покриття шосе, доріг) відповідно до проектно-кошторисної документації та тендерної документації.

Суди вказали на те, що супровідним листом від 25.12.2023 вих. № 275-25/12/23 позивач направив відповідачу акт приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) та довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма КБ-3) на загальну суму 1 837 009,20 грн і факт отримання документів відповідачем не заперечується.

4.6. Статтею 853 Цивільного кодексу України встановлюється обов`язок замовника прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові; якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі (частина перша даної статті).

Відповідно до статті 854 цього Кодексу якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Стаття 882 Цивільного кодексу України встановлює, що замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або якщо це передбачено договором, етапу робіт, зобов`язаний негайно розпочати їх прийняття. Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

У частині 4 статті 879 Цивільного кодексу України визначено, що оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Відповідно до частини 4 статті 882 цього Кодексу передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.06.2023 у справі № 914/2355/21 зазначено, що правова позиція щодо застосування судами частини 4 статті 882 Цивільного кодексу України є сталою в судовій практиці Верховного Суду. Так, зокрема, стосовно акта виконаних робіт за договором підряду, підписаного однією стороною, правовий висновок викладено у пункті 6.3 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.12.2019 у справі № 910/7446/18 та інших. Цей висновок полягає в тому, що "передання і прийняття робіт на підставі підписаного в односторонньому порядку акта і виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе за наявності реального виконання робіт за договором у разі неотримання обґрунтованої відмови про причини неприйняття робіт у строк, визначений договором".

За загальним правилом при вирішенні спорів щодо належного та своєчасного виконання договорів стосовно надання послуг/виконання робіт, як зі сторони замовника, так і виконавця (підрядника), суди повинні надавати оцінку вжитим сторонами діям на його виконання у їх сукупності з огляду саме на умови кожного договору (договорів) у конкретній справі, проте передбачена відповідним договором умова щодо оплати за надані послуги (виконані роботи) з прив`язкою до підписання відповідних актів приймання не може бути єдиною підставою, яка звільняє замовника від обов`язку здійснити таку оплату, адже основною первинною ознакою будь-якої господарської операції, як то надання послуг чи виконання робіт, є її реальність. Наявність належним чином оформлених первинних документів (підписаних уповноваженими представниками обох сторін) є вторинною, похідною ознакою.

Водночас неналежне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами, зокрема непідписання замовником актів приймання робіт/послуг без надання у визначені договором та/або законом строки вмотивованої відмови від їх підписання, не може свідчити про їх безумовну невідповідність змісту господарської операції (наданим послугам або виконаним роботам). Правові наслідки створює саме господарська операція (реальне надання послуг/виконання робіт), а не первинні документи.

Також у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.09.2022 у справі № 913/703/20 також зазначено, що відповідно до норм чинного законодавства підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта. У свою чергу, обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника. У такому разі генпідрядник повинен довести, що він надсилав замовнику акт та, у випадку необґрунтованої відмови останнього від його підписання, реальне виконання робіт за договором (такі висновки також наведені і у постановах Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 917/1489/18, від 18.07.2019 у справі № 910/6491/18, від 19.06.2019 у справі № 910/11191/18).

У постановах Верховного Суду від 24.10.2018 у справі № 910/2184/18, від 16.09.2019 у справі № 921/254/18, від 15.10.2019 у справі № 921/262/18 викладено правовий висновок стосовно того, що якщо замовник в порушення вимог статей 853, 882 Цивільного кодексу України безпідставно ухиляється від прийняття робіт, не заявляючи про виявлені недоліки чи інші порушення, які унеможливили їх прийняття, то нездійснення ним оплати таких робіт є відповідно порушенням умов договору і вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України.

Отже, виходячи з викладеного, для здійснення відповідачем оплати виконаних позивачем робіт за договором, позивач (підрядник) повинен був направити замовнику визначені умовами договору документи, зокрема, акти виконаних робіт форми КБ-2в, КБ-3, а замовник повинен був їх підписати та/або надати вмотивовану відмову від їх підписання.

Водночас у цьому випадку підписання актів приймання-передачі виконаних робіт є формальною необхідністю, яка не змінює суті виконаних робіт та не може ставити під сумнів їх виконання за умови доведення реальності господарської операції іншими належними та допустимими доказами, що не було враховано судом.

Проте суд апеляційної інстанції не надав правової оцінки вжитим/невжитим сторонами дій, зокрема Департаментом будівництва та шляхового господарства, на виконання умов договору в їх сукупності та не з`ясував питання щодо дотримання/не дотримання відповідачем приписів статей 525, 526, 853, 882 Цивільного кодексу України.

З урахування встановлених судами фактичних обставин, які склались між сторонами, необхідним для правильного вирішення спору є встановлення обставин реального виконання робіт відповідно до умов договору та їх виконання саме в обсязі (розмірі та за ціною), які заявлені позивачем.

4.7. Відповідно до статті 877 Цивільного кодексу України підрядник зобов`язаний здійснювати будівництво та пов`язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт. Підрядник зобов`язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду (частина перша). Договором будівельного підряду мають бути визначені склад і зміст проектно-кошторисної документації, а також має бути визначено, яка із сторін і в який строк зобов`язана надати відповідну документацію (частина друга).

За змістом частин 1, 2 статті 844 Цивільного кодексу України ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором.

Виходячи з положень статей 844, 877 Цивільного кодексу України, предметом доказування у справі мають бути не лише обставини реального (фактичного) виконання робіт за договором, а й обставини стосовно того, чи роботи визначені в акті були виконані відповідно до проектно-кошторисної документації, якою визначено обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та ціну виконаних робіт.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки умовами укладеного між сторонами договору не передбачено поетапне прийняття робіт, то позивач не може вважатися таким, що належним чином виконав свій обов`язок з передачі виконаних робіт, а відповідач не є таким, що зобов`язаний оплатити відповідну частину виконаних робіт.

При цьому суд установив, що між сторонами була підписана договірна ціна до договору на загальну суму 2 671 911,60 грн з ПДВ, а також позивачем був наданий локальний кошторис на будівельні роботи № 02-001-001 з додатками до нього.

За змістом пункту 1.2 договору кількісні характеристики виконуваних за цим договором робіт визначаються відповідно до проектно-кошторисної документації, 1 робота.

Проте суд апеляційної інстанції обмежившись посиланням на те, що умовами укладеного між сторонами договору не передбачено поетапне прийняття робіт, а проектно-кошторисною документацією визначено 1 робота, не з`ясував питання стосовно того, чи відповідають роботи, зазначені в акті приймання будівельних робіт, визначеним у локальному кошторисі роботам, чи наявні розбіжності у вказаних документах, та за їх наявності в якій мірі вони не відповідають проектній документації і чи вплинули на обсяг виконаних робіт, а також питання які роботи не виконано підрядником.

У цьому випадку суд апеляційної інстанції без належного правового обґрунтування та без посилання на відповідні докази ототожнив локальний кошторис з проектно-кошторисною документацією, 1 робота, визначену договором, що за своєю правовою суттю можуть бути різними документами та мати різні правові наслідки для сторін.

При цьому суд апеляційної інстанції залишив поза увагою те, що пунктом 3.3 договору передбачено, що структура договірної ціни є динамічною, а згідно з положеннями частини 2 статті 844 Цивільного кодексу України кошторис, погоджений сторонами у спірних правовідносинах, не є твердим.

Отже, суд апеляційної інстанції наведеного у своїй сукупності не врахував та за невстановлених обставин справи дійшов передчасного висновку про виконання робіт підрядником не в повному обсязі (розмірі/ціною), які передбачені договором, проектно-кошторисною документацією (1 робота), та дійшов передчасних висновків про відсутність у замовника обов`язку у прийнятті робіт відповідно до актів.

4.8. За змістом частини 1 та 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, що виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Аналіз змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Одночасно статтею 86 цього Кодексу передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

Згідно з частинами 1, 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, зокрема, щодо реального обсягу виконаних позивачем робіт та їх вартості, з чого виникає обов`язок замовника здійснити оплату за договором, дійшов передчасних висновків про відсутність підстав для задоволення позову, а тому постанову Східного апеляційного господарського суду від 06.02.2025 слід скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У зв`язку із скасуванням оскаржуваного у справі судового рішення через неповноту судового дослідження, колегія суддів не аналізує та не надає оцінки іншим підставам касаційного оскарження, визначеним скаржником у касаційній скарзі.

4.9. Щодо касаційної скарги ТОВ "МІШЕМ" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 06.02.2025, ухвалену за результатами перегляду додаткового рішення Господарського суду Харківської області від 07.10.2024, колегія суддів зазначає, що оскільки постанова суду апеляційної інстанції, ухвалена по суті позовних вимог, підлягає скасуванню, то постанова цього суду, якою залишено без змін додаткове рішення, як невід`ємна частина основного судового рішення, також підлягає скасуванню.

5. Висновки Верховного Суду

5.1. За змістом частини 1 статті 300 цього Кодексу, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

5.2. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема, за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

5.3. Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постанову Східного апеляційного господарського суду від 06.02.2025, а також постанову Східного апеляційного господарського суду від 06.02.2025, ухвалену за результатами перегляду додаткового рішення Господарського суду Харківської області від 07.10.2024, слід скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

6. Розподіл судових витрат

6.1. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "МІШЕМ" задовольнити частково.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 06.02.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 06.02.2025, ухвалену за результатами перегляду додаткового рішення Господарського суду Харківської області від 07.10.2024 у справі № 922/1836/24 скасувати, справу передати на новий розгляд до Східного апеляційного господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. Б. Дроботова

Судді Н. О. Багай

Ю. Я. Чумак