Справа № 909/551/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

09.05.2025 м. Івано-Франківськ
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В. , розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом: Івано-Франківської обласної державної адміністрації, вул. Грушевського, буд. 21, м. Івано-Франківськ,76004

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківськторф" , вул. Б. Хмельницького, буд.59,м. Івано-Франківськ,76007

до співвідповідача: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

про стягнення майнової шкоди в сумі 8 089 274грн 09 коп.

встановив: Івано-Франківська обласна державна адміністрація звернулась до Господарського суду Івано-Франківської області із цивільним позовом до Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківськторф" та фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди в сумі 8 089 274грн 09 коп.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу завдана майнова шкода внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок та вчинення кримінального правопорушення керівником відповідача. Позовні вимоги обґрунтовані положеннями статтей 197-1 КК України, 53-1 КУпАП України, 125,126, 152,156, 211 ЗК України, 1166, 1172 ЦК України.

Дослідивши подану позовну заяву, проаналізувавши приписи чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у частині вимог до ОСОБА_1 , з огляду на таке.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначені ст.20 ГПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках. Згідно із ст.45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду (ч. 2 ст. 4 ГПК України).

Відповідно до ст. 55 Господарського кодексу України, суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Таким чином, фізична особа (без статусу фізичної особи-підприємця) може бути відповідачем у господарському спорі лише у разі, якщо розгляд такого спору у господарському суді прямо передбачено Господарським процесуальним кодексом України та відповідним законом.

З позовної заяви вбачається, що співвідповідачем визначений посадова особа (керівник) відповідача ОСОБА_1 , що виключає можливість відкриття провадження у справі за позовними вимогами до останнього.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 175 ГПК України про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу.

В той же час, частиною 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Таким чином, заявнику з позовними вимогами до співвідповідача ОСОБА_1 належить звернутися до суду загальної юрисдикції в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством.

Суд констатує, що дотримання судом вимог процесуального законодавства не є обмеженням права особи на доступ до суду та права на справедливий суд.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Право на доступ до суду не є абсолютним і може бути обмежено рішеннями суду (Golder v.the United Kingdom, §38; Stanev v. Bulgaria § 230). Теж саме застосовується у справах щодо критеріїв прийнятності заяви, що за своїм характером регулюються державою, яка користується певною свободою розсуду у цьому питанні (Luordo v. Italy).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватися, зокрема, для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (Stankov v. Bulgaria §50,52).

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження в частині позову до співвідповідача ОСОБА_1 .

Щодо сплати судового збору, суд зазначає про наявність підстав для залишення позову без руху, виходячи з такого.

Пунктом 2 частини 1 статті 164 ГПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують: сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивач у позовній заяві зазначив, що Івано-Франківській обласній державній (військовій) адміністрації завдано збитків кримінальним правопорушенням, тому відповідно до пункту 6 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" вона звільнена від сплати судового збору.

Однак матеріали справи не містять доказів ( відповідного рішення (вироку)) того, що завдання шкоди відбулося внаслідок вчинення кримінального правопорушення юридичною особою, відповідачем у справі, а тому правові підстави для звільнення позивача від сплати судового збору відсутні. Такої позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.04.2024 у справі № 907/285/22.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою або фізичною особою-підприємцем сплачується 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з статті 7 Закону України "Про державний бюджет на 2025 рік" - прожитковий мінімум на одну працездатну особу з 1 січня 2025 року - становить 3028 гривень.

Проте, доказів сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі суду позивач не надав.

Суд доводить до відома, що позивач має можливість врахувати коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору при поданні до суду позовної заяви в електронній формі.

В силу ч.1 ст.174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.13 ст.174 Господарського процесуального кодексу України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Керуючись статтями 4, 164, 172, 174, 232-234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі до співвідповідача ОСОБА_1 .

2. Позовну заяву від 05.05.2025 вх.№3822/25 залишити без руху.

3. Позивачу у десятиденний строк, з дня отримання цієї ухвали, усунути недоліки позовної заяви, а саме надати Господарському суду Івано-Франківської області:

- докази сплати судового збору у сумі 97 071 грн 29 коп;

4. Роз`яснити позивачу, що в разі невиконання цієї ухвали у встановлений судом строк, позовна заява вважається неподаною і підлягає поверненню позивачу зі всіма доданими до неї документами.

5. Учасники справи можуть отримувати інформацію по справі на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за вебадресою http://court.gov.ua/fair/sud5010/ та на вебсторінці Єдиного державного реєстру судових рішень за вебадресою http://reyestr.court.gov.ua/.

6. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку та строки визначені Розділом IV ГПК України.

Дата підписання: 09.05.2025

Суддя Т. В. Максимів