ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" травня 2025 р. м. Рівне Справа № 918/129/25

Господарський суд Рівненської області у складі судді Мовчуна А.І., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Агробізнес"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торговельне підприємство "Агропереробка"

про стягнення заборгованості в сумі 236 907,97 грн.

Секретар судового засідання Агаєва Н.Б.

В засіданні приймали участь:

Від позивача: Стріла В.М.;

Від відповідача: Шевчук Г.Є.

ВСТАНОВИВ:

Cуть спору.

До Господарського суду Рівненської області 14.02.2025 надійшла надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Агробізнес" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо - торговельне підприємство "Агропереробка" про стягнення заборгованості в сумі 516 627,87 грн.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позовні вимоги обгрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором поставки № 4-ц-24 від 18.03.2024 в частині своєчасного та повного розрахунку за поставлений товар.

Також позивач просить покласти на відповідача судові витрати.

Відповідач відзиву не подав, однак, представником була подана заява про зменшення розміру неустойки.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 14.02.2025 (суддя ОСОБА_1 ) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 918/129/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Агробізнес" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торговельне підприємство "Агропереробка" про стягнення заборгованості в сумі 516 627 грн. 87 коп., розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження у змішаній (паперовій та електронній) формі та призначено підготовче судове засідання на 17.03.2025.

17.03.2025 через підсистему "Електронний суд" від представника відповідача надійшла заява про закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу та про зменшення розміру неустойки.

Ухвалою суду від 17.03.2025 підготовче засідання відкладено на 31.03.2025.

19.03.2025 через підсистему "Електронний суд" від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів щодо судових витрат.

19.03.2025 через підсистему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог та повернення надмірно сплаченого судового збору.

Розпорядженням керівника апарату суду від 20.03.2025 № 03-04/15/2025 у зв`язку із звільненням ОСОБА_1 з посади судді Господарського суду Рівненської області, враховуючи наказ Господарського суду Рівненської області № 04-40/90/25 від 18.03.2025 про його відрахування зі штату суду, відповідно до підпунктів 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи № 918/129/25.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.03.2025 справу № 918/129/25 передано судді Мовчуну А.І.

Ухвалою суду від 21.03.2025 матеріали справи № 918/129/25 прийнято до свого провадження. Підготовче засідання призначено на 10.04.2025.

09.04.2025 через підсистему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог.

Ухвалою суду від 10.04.2025 прийнято заяву представника позивача про зменшення розміру позовних вимог з урахуванням доповнень до заяви про зменшення позовних вимог і в подальшому розглядати відповідно до викладених в заяві позовних вимог. Закрито провадження у справі № 918/129/25 в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 270 599,91 грн. Повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Захід Агробізнес" (33016, м. Рівне,вул.Будівельників, 1, ) на р/р НОМЕР_1 в ПАТ "Пумб", м. Київ з Державного бюджету України надмірно сплачений судовий збір у розмірі 4 195 (чотири тисячі сто дев`яносто п`ять) грн 80 коп, сплачений згідно платіжної інструкції № 14631 від 12.02.2025, оригінал якої знаходиться у матеріалах справи № 918/129/25. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.05.2025.

В судовому засіданні 08.05.2025 представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог. При вирішенні питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу просив не брати до уваги договір про надання правової допомоги від 19.02.2019, оскільки він долучений до матеріалів справи помилково.

Представник відповідача просила зменшити неустойку, в тому числі і розмір відсотків на суму прострочення, через їх надмірний розмір та погашення суми основого боргу.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

18 березня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Захід Агробізнес" (надалі - постачальник/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-торговельне підприємство "Агропереробка" (надалі - покупець/відповідач) укладено договір поставки № 4-ц-24 (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов`язується передати у власність покупцю цукор, відповідно до ДСТУ (надалі - товар), а покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах даного договору.

Загальна кількість товару по даному договору становить суму вказану у специфікаціях/видаткових накладних у разі їх відмінності між цими документами. Ціна однієї тони товару та умови поставки вказуються у специфікаціях. Сторони дійшли згоди, що ціна товару, вказана у договорі (рахунках, накладних, додатках, специфікаціях до даного договору), є звичайною ціною у розумінні Податкового кодексу України (п.п.2.1.,2.2. договору).

Розрахунок за товар проводиться покупцем у строки вказані у специфікаціях. Розрахунок за товар проводиться шляхом перерахування покупцем грошових коштів на вказаний у даному договорі або окремому рахунку на оплату розрахунковий рахунок постачальника (п.п. 3.1, 3.2 договору).

Перехід права власності на товар від постачальника до покупця відбувається після відвантаження товару зі складу та виписки видаткових накладних постачальником (п.4.1. договору).

Термін поставки - встановлюється у специфікаціях (п. 4.2. договору).

Даний договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2024, а в частині розрахунків - до остаточних взаєморозрахунків по договору (п.5.1. договору).

Договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений відтисками їх печаток.

Специфікацією № 1 від 18.03.2024 сторонами погоджено поставку 22 т цукру. Ціна за одиницю товару - 22 300,00 грн з ПДВ. Загальна вартість 490 600,00 грн з ПДВ. Умови поставки згідно Інкотермс 2010: Рівненська обл., Рівненський р-н., с. Велика Омеляна, вул. Ярослава Гашека, 120. Строк поставки товару згідно даної специфікації: до 21.03.2024. Умови оплати згідно даної специфікації: 100% оплата вартості товару 15 банківських днів з дати отримання товару.

Позивачем виставлено відповідачу рахунок на оплату по замовленню № 1508 від 18.03.2024 на суму 490 599,91 грн з ПДВ.

На виконання умов договору та специфікації № 1 від 18.03.2024 позивач поставив відповідачу 22 т цукру на загальну суму 490 599,91 грн, що підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною № 1577 від 20.03.2024 та товарно-транспортною накладною № 3-01577 від 20.03.2024, долученими до матеріалів справи.

Відповідачем здійснено оплату по рахунку № 1508 від 18.03.2024 на загальну суму 353 500,02 грн, що підтверджується повідомленнями про зарахування коштів: № 18345 від 11.04.2024 на суму 133 500,02 грн; № 15619 від 10.10.2024 на суму 20 000,00 грн; № 15622 від 11.10.2024 на суму 20 000,00 грн; № 20491 від 14.10.2024 на суму 20 000,00 грн; № 20542 від 16.10.2024 на суму 20 000,00 грн, № 15629 від 17.10.2024 на суму 20 000,00 грн; № 15653 від 18.10.2024 на суму 20 000,00 грн; № 15661 від 22.10.2024 на суму 20 000,00 грн; № 20660 від 24.10.2024 на суму 20 000,00 грн; № 20702 від 25.10.2024 на суму 20 000,00 грн; № 15884 від 19.12.2024 на суму 20 000,00 грн; № 15887 від 20.12.2024 на суму 20 000,00 грн.

Специфікацією № 2 від 10.04.2024 сторонами погоджено поставку 6 т цукру. Ціна за одиницю товару - 22 250,00 грн з ПДВ. Загальна вартість 133 500,00 грн з ПДВ. Умови поставки згідно Інкотермс 2010: Рівненська обл., Рівненський р-н., с. Велика Омеляна, вул. Ярослава Гашека, 120. Строк поставки товару згідно даної специфікації: до 12.04.2024. Умови оплати згідно даної специфікації: 100% оплата вартості товару 3 банківських днів з дати отримання товару.

Позивачем виставлено відповідачу рахунок на оплату по замовленню № 2936 від 10.04.2024 на суму 133 500,02 грн з ПДВ.

На виконання умов договору та специфікації № 2 від 10.04.2024 позивач поставив покупцю 6 т цукру на загальну суму 133 500,02 грн, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними № 3471 від 11.04.2024, № 3472 від 11.04.2024 та товарно-транспортними накладними № 3-03471 від 11.04.2024, № 3-03472 від 11.04.2024, долученими до матеріалів справи.

Однак, за твердженням позивача, жодних платежів по рахунку на оплату по замовленню № 2936 від 10.04.2024 на суму 133 500,02 грн від відповідача не надходило.

Специфікацією № 3 від 16.04.2024 сторонами погоджено поставку 4 т цукру. Ціна за одиницю товару - 22 250,00 грн з ПДВ. Загальна вартість 89 000,00 грн з ПДВ. Умови поставки згідно Інкотермс 2010: EXW, м. Рівне, вул. Будівельників, 4Б. Строк поставки товару згідно даної специфікації: до 19.04.2024. Умови оплати згідно даної специфікації: 100% оплата вартості товару 3 банківських днів з дати отримання товару.

Позивачем виставлено відповідачу рахунок на оплату по замовленню № 3317 від 16.04.2024 на суму 89 000,02 грн з ПДВ.

На виконання умов договору та специфікації № 3 від 16.04.2024 позивач поставив відповідачу 4 т цукру на загальну суму 89 000,02 грн, що підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною № 3899 від 16.04.2024 та товарно-транспортною накладною № 3-03899 від 16.04.2024, долученими до матеріалів справи.

Відповідачем здійснено оплату по рахунку на оплату по замовленню № 3317 від 16.04.2024 на суму 89 000,02 грн, що підтверджується повідомленням про зарахування коштів № 18577 від 30.04.2024.

Станом на день подання позову 13.02.2025 заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар за договором поставки становила 270 599,91 грн з ПДВ, строк оплати якої настав за умовами підписаних специфікацій до договору.

З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з вимогою вих. № 2 від 11.12.2024 про сплату заборгованості, яка виникла за договором поставки № 4-ц-24 від 18.03.2024.

Однак, незважаючи на вищевикладене, відповідач прийняті на себе зобов`язання за договором щодо розрахунку, у строк запропонований у вимозі, не виконав, у зв`язку з чим позивач звернувся з позовною заявою до суду.

Враховуючи порушення відповідачем строків оплати товару, позивачем відповідно до п.п 6.4, 6.8 договору, ст. 625 ЦК України нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 88 639,16 грн пені, 94 068,82 грн 25% річних та штраф у розмірі 54 199,99 грн.

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 ЦК України та статей 264-271 ГК України.

Частинами першою та другою статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини першої статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Згідно із статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частинами першою, другою статті 693 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

За частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, вартість отриманого товару відповідачем у повному обсязі оплачено не було, не дивлячись на те, що строк виконання зобов`язання настав згідно специфікації № 1 від 18.03.2024, специфікації № 2 від 10.04.2024, специфікації № 3 від 16.04.2024.

За період розгляду справи відповідачем сплачено суму основного боргу в розмірі 270599,91 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: № 16099 від 20.02.2025 на суму 15 000,00 грн; № 16111 від 24.02.2025 на суму 15 000,00 грн; № 16162 від 07.03.2025 на суму 15 000,00 грн; № 16169 від 11.03.2025 на суму 11 000,00 грн; № 16168 від 11.03.2025 на суму 15 000,00 грн; № 22106 від 11.03.2025 на суму 25 599,91 грн; № 16170 від 12.03.2025 на суму 23 000,00 грн; № 16173 від 13.03.2025 на суму 26 000,00 грн; № 16174 від 14.03.2025 на суму 19 000,00 грн; № 22164 від 17.03.2025 на суму 25 000,00 грн; № 16181 від 17.03.2025 на суму 81 000,00 грн.

Ухвалою суду від 10.04.2025 провадження у справі № 918/129/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Агробізнес" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торговельного підприємства "Агропереробка" про стягнення заборгованості в частині стягнення основного боргу в розмірі 270 599,91 грн закрито.

Відтак, станом на момент прийняття рішення (08.05.2025) у відповідача відсутня заборгованість зі сплати основного боргу.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 6.4 договору встановлено, що у випадку порушення термінів або умов оплати товару покупець зобов`язаний на вимогу постачальника, сплатити останньому пеню від суми простроченого або неналежно (не в повному обсязі) здійсненого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, заявки й сплачується пеня за кожний день прострочення, а також відсотки на суму прострочення згідно ст. 625 Цивільного кодексу України у розмірі 25% річних.

Таким чином, позивачем на підставі п. 6.4 договору нарахована пеня у розмірі 88639,16 грн та 94068,82 грн 25% річних.

У відповідності до п. 6.8 договору відповідачу нараховано штраф у розмірі 20% від суми заборгованості - 54199,99 грн за неналежне виконання умов договору.

Судом перевірено наданий розрахунок 25% річних, пені та визнано його арифметично правильним.

Також судом здійснено перевірку нарахованого штрафу та встановлено, що штраф при заявлених - 54199,99 грн, становить - 54119,98 грн.

Разом з тим, щодо вимог про стягнення пені та штрафу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідачем подана заява про зменшення неустойки, у якій просив суд скористатись правом, наданим ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, зменшивши суму неустойки з 236 907,97 грн до 23 690,80 грн.

В обґрунтування заяви вказує про надмірний розмір застосованої неустойки, який в сукупності складає 87,54 % від суми основної заборгованості за період 10 місяців, що не відповідає принципу справедливості та співмірності додаткової відповідальності в порівнянні з основною. За твердження відповідача, у своїй позовній заяві ТОВ "Захід Агробізнес" не вказує на понесення ним збитків внаслідок порушення ТОВ ВТП "Агропереробка" зобов`язання у спірних правовідносинах, які б обґрунтовували розмір нарахованої неустойки.

Також представник відповідача просить суд врахувати, що ТОВ ВТП "Агропереробка" є виробником продуктів харчування, зокрема молочних продуктів, які мають обмежений термін зберігання, а також визначені особливі умови їх зберігання. Як відомо, впродовж 2024 року, в зв`язку атаками на об`єкти енергопостачання в Україні, були запроваджені регулярні відключення електроенергії по усій країні, зокрема й на ТОВ ВТП "Агропереробка". В зв`язку з чим, для збереження робочих місць та уникнення зупинення роботи підприємства, ТОВ ВТП "Агропереробка" було змушене забезпечувати безперебійну роботу промислових потужностей електроенергією самотужки, шляхом придбання додаткового обладнання промислових генераторів електроенергії, а також додаткових витратних матеріалів дизельного пального, для підтримання роботи таких генераторів.

Як вважає представник відповідача, наведені обставини в сукупності впливали на розподіл обігових коштів підприємства впродовж вказаного періоду, що й спровокувало виникнення заборгованості з оплати за поставлений товар згідно договору поставки №4-ц-24 від 18.03.2024.

За приписами статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За положенням частини першої статті 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (постанова Верховного Суду від 13.01.2020 у справі №902/855/18).

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі статтею 3 ЦК України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням конкретних обставин в їх сукупності, зокрема, погашення відповідачем суми основного боргу, суд дійшов висновку, що зменшення розміру пені та штрафу на 50 % є оптимальним балансом інтересів сторін та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

Щодо зменшення відсотків, нарахованих на підставі частини другої статті 625 ЦК України.

У постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, з огляду на принципи розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і відсотків річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери кредитора. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають правове значення, та, зокрема, зазначених критеріїв суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

У пункті 8.41 постанови від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, обмежити розмір санкцій сумами штрафу і пені, які вже присуджені до стягнення судами попередніх інстанцій, та відмовити у їх стягненні з цих підстав.

Отже, у справі № 902/417/18 Велика Палата Верховного Суду зменшила погоджений сторонами у договорі розмір відсотків річних, надавши перевагу принципам розумності, справедливості та пропорційності відносно принципу свободи договору, з огляду на конкретні обставини справи.

Таким чином, вирішуючи питання про зменшення розміру процентів річних, Велика Палата Верховного Суду виходила з конкретних встановлених обставини справи № 902/417/18, які мали юридичне значення для такого зменшення.

Зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів. Тому в питаннях підстав для зменшення розміру штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд вирішує це питання на власний розсуд з огляду на конкретні обставини, якими обумовлене таке зменшення (пункт 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22).

Суд, врахувавши конкретні обставини справи, які мають юридичне значення, та виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, не знайшов підстав для зменшення загального розміру відсотків річних за час прострочення грошового зобов`язання.

Заявлений до стягнення розмір 25% річних одночасно виконує компенсаційну функцію для кредитора та не є надмірним для боржника.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Висновки суду.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до висновку, що позов про стягнення з відповідача на користь позивача 44 319,58 грн пені, 94 068,82 25% річних, 27 059,99 грн штрафу підлягає задоволенню. В решті вимог слід відмовити.

Розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем по справі у якості судових витрат зокрема заявлено сплату судового збору в розмірі 3553,62 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Як роз`яснено в пункті 4.3. постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013, у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Що стосується витрат на правову допомогу, то суд при ухваленні рішення керувався наступним.

Представником позивача заявлено до стягнення судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 500,00 грн.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналогічна правова позиція викладена постановах Верховного суду України від 22.12.2018 у справі № 826/856/18, від 22.06.2018 у справі № 910/16953/16, від 23.01.2018 у справі № 911/1355/17, від 29.03.2018 у справі № 910/8443/17.

Між адвокатським бюро "Стріли Валентини Микитовича" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Захід Агробізнес" укладено договір про надання правничої допомоги від 08.02.2019.

Відповідно до п. 1.3 договору сторони домовилися, що адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво та надати інші види правової допомоги клієнту у загальних, апеляційних, касаційних господарських, адміністративних судах, судах всіх інстанцій, органах державної влади, підприємствах, установах та організаціях будь-яких форм власності на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та всі фактично понесені адвокатом витрати у зв`язку з виконанням цього договору.

На підтвердження факту надання адвокатським бюро клієнту правової допомоги відповідно до умов цього договору у двох примірниках складається акт наданої правової допомоги, який надається клієнту або надсилається йому рекомендованим листом з писом вкладення в цінний лист (п. 4.5 договору).

Договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений відтисками печаток адвокатського бюро "Стріли Валентина Микитовича" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Захід Агробізнес".

В якості доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи додано належним чином засвідчену копію договору про надання правової допомоги від 08.02.2019, копію акту приймання - передачі наданих послуг від 17.03.2025 на суму 9500,00 грн, копію рахунка - фактури № 10 від 17.03.2025, копію платіжної інструкції № 3697 від 17.03.2025 на суму 9500,00 грн, копію ордеру на надання правничої допомоги серії РН-858 № 030 від 14.02.2020.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З урахуванням наведеного, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, окрім документального обґрунтування та доведеності, мають відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

З матеріалів справи встановлено, що витрати позивача на правничу допомогу, пов`язані з розглядом даної справи, які є доведеними належним чином, складають 9 500,00 грн.

Крім того, враховуючи імперативність положень ч. 5 ст. 126 ГПК України щодо можливості зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами виключно за клопотанням сторони, підстави для зменшення розміру витрат позивача, пов`язаних із розглядом справи, відсутні, оскільки матеріали справи не містять заперечень відповідача або клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Такий висновок Верховного Суду викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9500,00 грн.

Керуючись ст. ст. 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд-

УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торговельного підприємства "Агропереробка" (35360, Рівненська обл., Рівненський р-н., с.Велика Омеляна, вул. Ярослава Гашека, 120, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Агробізнес" (33016, м. Рівне, вул. Будівельників, 1, ) 44 319 (сорок чотири тисячі триста дев`ятнадцять) грн 58 коп пені, 94 068 (дев`яносто чотири тисячі шістдесят вісім) грн 82 коп 25% річних, 27 059 (двадцять сім тисяч п`ятдесят дев`ять) грн 99 коп штрафу, 3 552 (три тисячі п`ятсот п`ятдесят дві) грн 41 коп судового збору, 9 500 (дев`ять тисяч п`ятсот) грн 00 коп витрат на професійну правничу допомогу.

3. В задоволенні позову в частині вимог про стягнення 44 319,58 грн пені та 27 140,00 грн штрафу відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://rv.arbitr.gov.ua.

Повне рішення складено та підписано 08 травня 2025 року.

Суддя А.І.Мовчун