ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову в задоволенні заяви

"05" травня 2025 р. м. ХарківСправа №922/3474/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

за участю секретаря судового засідання Хруслової А.К.

розглянувши заяву ФОП Ткаченка В.М. про відстрочення виконання судового рішення (вх. №9203 від 14.04.2025) по справі

за позовомКомунального підприємства "ХАРКІВПАРКСЕРВІС"
доФізичної особи-підприємця Ткаченка Владислава Миколайовича
про стягнення коштів

за участю представників:

стягувача Марченко В.Ю.

боржника Бородіна Є.А.

ВСТАНОВИВ:

14.04.2025 на адресу Господарського суду Харківської області засобами поштового зв`язку від ФОП Ткаченко В.М. надійшла заява про відстрочення виконання судового рішення (вх. №9203), в якій просить суд розстрочити виконання рішення Господарського суду Харківської області від 02.12.2024 у справі №922/3474/24 терміном на 1 рік до 01.02.2017.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.04.2025 у справі №922/3474/24 вищевказану заяву ФОП Ткаченка В.М. прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 05.05.2025 о 13:00 год.

02.05.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від стягувача надійшли пояснення на заяву про відстрочення (розстрочення) виконання рішення суду (вх. №10842/25), в яких зазначає, що боржник не довів безумовності підстав для розстрочення або відстрочення виконання судового рішення у справі в даній справі. Боржник просить розстрочити виконання рішення суду на один рік не обґрунтовуючи при цьому як саме (якими частинами) він збирається сплачувати суму грошових коштів, стягнену на підставі рішення суду, а лише стверджує про неможливість виконання ним рішення суду одним платежем та про тяжке матеріальне становище.

Присутній у судовому засіданні 05.05.2025 представник боржника (заявника) підтримував подану заяву, просив суд задовольнити її та розстрочити виконання рішення Господарського суду Харківської області від 02.12.2024 у справі №922/3474/24.

Представник стягувача в судовому засіданні 05.05.2025 надав пояснення щодо поданої боржником заяви про відстрочення виконання судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників стягувача та боржника, всебічно та повно дослідивши надані учасниками справи докази, суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 02.12.2024 у справі №922/3474/24 стягнуто з ФОП Ткаченка В.М. на користь КП "ХАРКІВПАРКСЕРВІС" суму основної заборгованості за Договором від 27.12.2016 №27.12.16-18/18 у розмірі 92.924,02 грн; пеню в розмірі 62.838,20 грн; 3% річних у сумі 8.469,68грн; інфляційні втрати в розмірі 40.465,83 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2.456,37грн.

30.12.2024 на примусове виконання вказаного рішення Господарським судом Харківської області було видано відповідний наказ.

В обґрунтування заяви про відстрочення виконання судового рішення боржник посилається на складне фінансове становище, що полягає у відсутності можливості зі сплати грошових коштів на виконання рішення суду. Такі обставини пов`язані із впливом збройної агресії рф на його фінансовий стан та неможливістю ведення підприємницької діяльності, відсутністю доходів та заощаджень.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав заяви, суд виходить з наступного.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Положеннями статті 331 ГПК України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Разом з тим, положення ГПК України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд повинен оцінити докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 ГПК України. Відповідно до вказаної статті господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що при вирішенні заяви сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Суд зазначає, що ФОП Ткаченком В.М. обрано найменування поданої заяви як заяви про відстрочення виконання судового рішення, натомість у прохальній частині такої заяви боржник просить суд саме розстрочити виконання рішення суду, про що також було зазначено його представником в судовому засіданні.

Так, розстрочення судом виконання судового рішення має бути пов`язано з об`єктивними та виключними обставинами, які ускладнюють його вчасне виконання, при цьому розстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів як стягувача, так і боржника, між цим, оскільки право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист, вирішуючи питання про відстрочення виконання рішення, суд не повинен надавати перевагу жодній із сторін.

Необхідною умовою при розгляді питання про розстрочення виконання рішення є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку розстрочення (подібний висновок наведено в постанові Верховного Суду від 21.01.2020 у справі №910/1180/19).

Існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, легітимні сподівання на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить майно цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (рішення у справі Пономарьов проти України від 03.04.2008).

З метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін у національному законодавстві компенсація потерпілій стороні за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як потерпілої сторони; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Проаналізувавши наведені боржником у відповідній заяві доводи, суд дійшов висновку, що твердження боржника не є переконливими та не вказують на нездоланні причини, які виправдовують розстрочення виконання рішення в даній справі.

Так, суд вважає загальновідомим та нормативно врегульованим питання відносно існування на території України надзвичайних обставин, а саме введення воєнного стану, що неодмінно впливає на спроможність своєчасного ведення розрахунків, обмежує безперешкодне провадження господарської діяльності. 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан, який на час розгляду заяви боржника про відстрочення виконання Рішення не скасований.

У даному випадку посилання відповідача на скрутне становище, ускладнення підприємницької діяльності у зв`язку з початком бойових дій, не можуть бути підставою для покладення фінансового тягаря на стягувача, оскільки останній знаходиться з боржником у рівних економічних умовах (правовий режим воєнного стану) і в одній державі.

Відповідно до статті 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Отже, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, за власним комерційним розрахунком щодо наслідків вчинення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утриматись від) таких дій (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/15484/17).

Складне фінансове становище ФОП Ткаченка В.М., яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання рішення суду в даній справі, з урахуванням того, що господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, не може бути безумовною підставою для надання розстрочки виконання судового рішення.

Надані боржником виписки АТ КБ "ПРИВАТБАНК" з поточного рахунку за період з 01.02.2022 до 31.03.2025 свідчить лише про наявність грошових коштів на розрахунковому рахунку в одній банківській установі та в певний проміжок часу. Доказів того, що це єдиний рахунок ФОП Ткаченка В.М., на якому обліковуються грошові кошти останнього, матеріали справи не містять, а боржником до суду не надано.

В контексті наведеного вбачається, що боржник не надав жодних належних доказів, які б обґрунтовували неможливість виконання рішення суду, а посилання на складне фінансове становище відповідача не є доказом неможливості виконання рішення. Більш того, з наданих доказів не вбачається можливим зробити достовірний висновок про незадовільне фінансове становище боржника. Серед наданих доказів немає висновку експерта чи аудитора або іншого незалежного спеціаліста у бухгалтерсько-економічній галузі, компетентного згідно з чинним законодавством давати оцінку відповідним обставинам.

При цьому боржником не надано й доказів, які б свідчили про майбутнє покращення скрутного матеріального становища останнього, а отже й про наявність реальної можливості виконання рішення.

Крім того, у поданій заяві боржником не наведений графік надання розстрочки з урахуванням положень частини п`ятої статті 331 ГПК України (розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови). Як вбачається з матеріалів справи рішення ухвалене 02.12.2024 року. Також, боржником зазначено про надання розстрочки до 01.02.2017, що явно свідчить про помилку, яка не була усунута останнім шляхом надання відповідної уточнюючої заяви.

Суд зазначає, що негативні наслідки, що викликані неспроможністю боржника до беззбиткового господарювання не можуть бути перекладені на стягувача, оскільки це суперечило б принципам справедливості, добросовісності, розумності цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника, порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що боржником у порушення статей 73, 74 ГПК України не доведено суду належними та допустимими доказами виняткових обставин, що можуть бути підставами для відстрочення/розстрочення виконання рішення суду.

З огляду на викладене та враховуючи матеріальні інтереси обох сторін та їх фінансовий стан, з метою недопущення порушення балансу інтересів сторін, суд вважає, що заява ФОП Ткаченка В.М. про відстрочення/розстрочення виконання судового рішення задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 73, 74, 76, 77, 232-235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ФОП Ткаченка В.М. відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повну ухвалу підписано 06.05.2025.

Суддя Добреля Н.С.