ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про зупинення провадження у справі

05 травня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/4121/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Принцевської Н.М., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання: Ісмаілова А.Н.

за участю представників учасників справи:

від Чорноморської окружної прокуратури, м. Чорноморськ Одеської області-Пустовой В.С. на підставі посвідчення;

від Фонду державного майна України, м. Київ - не з`явився;

від Акціонерного товариства «Укртелеком», м. Київ-не з`явився;

від Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області-не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртелеком», м. Київ

на рішення Господарського суду Одеської області від 05.02.2025 року м. Одесі, суддя першої інстанції Деркач Т. Г. повний текст складено та підписано 17.02.2025 року

у справі № 916/4121/24

за позовом: Чорноморської окружної прокуратури, м. Чорноморськ Одеської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, м. Київ

до відповідачів:

1. Акціонерного товариства «Укртелеком», м. Київ

2.Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області

про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності та повернення до державної власності захисної споруди цивільного захисту № 57605

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року Керівник Чорноморської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Акціонерного товариства «Укртелеком» та Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, в якому просить Господарський суд Одеської області:

- усунути перешкоди державі в особі Фонду державного майна України у розпорядженні та користуванні державним майном шляхом визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Іллічівської міської ради від 25.03.2004 № 150 «Про видачу свідоцтва про право власності ВАТ Укртелеком на будівлю АТС з господарчими будівлями, розташованими по вул. Олександрійській, 6 та на будівлю переговорного пункту по вул. Олександрійській, 12/1 в м. Іллічівську»;

- усунути перешкоди державі в особі Фонду державного майна України у розпорядженні та користуванні державним майном шляхом визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності № 1404, виданого 30.04.2004 Виконавчим комітетом Іллічівської міської ради на 4 поверхову будівлю АТС - загальною площею 2696.1 м2 і господарчих будівель: складу літ Б, гаражу літ Д, гаражу-дизельної літ В, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Олександрійська, 6;

- усунути перешкоди у розпорядженні та користуванні державним майном шляхом зобов`язання Акціонерного товариства «Укртелеком» (01601, м. Київ, вул. Бульвар Тараса Шевченка, 18, ) повернути державі в особі Фонду державного майна України (01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 18/9, ) захисну споруду цивільного захисту - сховище № 57605, яка розташована за адресою: Одеська область, Одеський район, м. Чорноморськ, вул. Олександрійська, 6, площею 119,8 кв.м.;

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Керівник Чорноморської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України посилається на те, що у зв`язку з протиправною реєстрацією спірне нерухоме майно вибуло з державної власності, а отже, це є правовою підставою для визнання за державою в особі Фонду державного майна України права власності на спірне нерухоме майно. Перебування у власності відповідача 1 сховища № 56154 підтверджується відповідними паспортами, а також обліковими картками укриття, листами ПАТ «Укртелеком» та Актами експлуатаційного і технічного стану захисної споруди ЦО, що підписані представниками ПАТ «Укртелеком» (відповідні підтверджуючі документи додані разом із позовною заявою).

Рішенням Господарського суду Одеської області від 05.02.2025 року у справі №916/4121/24 (суддя Деркач Т.Г.) позовні вимоги задоволено частково; усунуто перешкоди державі в особі Фонду державного майна України у розпорядженні та користуванні державним майном шляхом визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності № 1404, видане 30.04.2004 Виконавчим комітетом Іллічівської міської ради на 4-поверхову будівлю АТС - загальною площею 2696,1 м2 і господарчих будівель: складу літ «Б», гаражу літ «Д», гаражу-дизельної літ «В», що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Олександрійська, 6; усунуто перешкоди у розпорядженні та користуванні державним майном шляхом зобов`язання Акціонерного товариства «Укртелеком» повернути державі в особі Фонду державного майна України захисну споруду цивільного захисту - сховище № 57605, яка розташована за адресою: Одеська область, Одеський район, м. Чорноморськ, вул. Олександрійська, 6, площею 119,8 кв.м.; стягнуто з Акціонерного товариства «Укртелеком» на користь Одеської обласної прокуратури витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028 грн; стягнуто з Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області на користь Одеської обласної прокуратури витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги Керівника Чорноморської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, місцевий господарський суд зазначив, що оскільки визнання незаконним та скасування зазначеного рішення вичерпало свою дію фактом його виконання, то задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення не може призвести до захисту будь-чиїх прав та інтересів, тобто, такі вимоги не є належним способом захисту прав. У зв`язку із чим, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету.

Щодо решти позовних вимог судом першої інстанції виснувано, що, оскільки спірне захисне укриття не могло бути приватизовано, тобто, право власності держави на нього не могло бути передано приватній особі, поновлення порушених прав держави у спірних правовідносинах може відбутися внаслідок заявлення саме негаторного позову, тобто, вимоги про усунення перешкод у користуванні майном, яку прокуратура в інтересах держави в особі ФДМУ у цій справі, серед інших, також заявила. Беручи до уваги наведене, господарський суд дійшов висновку, що позовна вимога про усунення перешкод у розпорядженні та користуванні державним майном шляхом зобов`язання Акціонерного товариства «Укртелеком» повернути державі в особі Фонду державного майна України захисну споруду цивільного захисту - сховище № 57605, яка розташована за адресою: Одеська область, Одеський район, м. Чорноморськ, вул. Олександрійська, 6, площею 119,8 кв.м. підлягає задоволенню.

Щодо заяви відповідача-1 про застосування наслідків спливу позовної давності, судом першої інстанції зазначено, що оскільки прокурором у даній справі пред`явлено саме незаторний позов, тому наразі відсутні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності.

Акціонерне товариство «Укртелеком», м. Київ з рішенням Господарського суду Одеської області від 05.02.2025 року не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просило суд рішення Господарського суду Одеської області від 05.02.2025 року у справі №916/4121/24 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, вирішити питання про розподіл судових витрат у справі.

Зокрема, скаржник, посилаючись на встановлені судом першої інстанції обставини, зазначає, що задоволення вимог прокуратури в частині визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності № 1404, виданого 30.04.2004 Виконавчим комітетом Іллічівської міської ради на 4-поверхову будівлю АТС - загальною площею 2696,1 м2 і господарчих будівель: складу літ «Б», гаражу літ «Д», гаражу-дизельної літ «В», що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Олександрійська, 6, є невірним, бо обраний прокурором спосіб захисту в даному випадку є неналежним. Посилаючись на низку судової практики Верховного Суду, скаржник зазначає, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

Скаржник наголошує, що, з огляду на норми Інструкції, технічний паспорт на будівлю не підтверджує право власності та, відповідно, не заміняє собою свідоцтво про право власності чи інший правовстановлючий документ, не дає право володіти, користуватись чи розпоряджатись нерухомістю - це лише документ, який фіксує технічні дані об`єкта; не має строку дії. Отже, на думку скаржника, спірна захисна споруда не належала та не належить до сфери управління Фонду, у прокурора відсутні матеріально-правові підстави заявляти про порушення права власності та відсутні підстави для звернення до суду із заявленими позовними вимогами.

Скаржник вважає, що судом першої інстанції не надано оцінку відсутності результатів інвентаризації державного майна на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.09.2011 № 902-р «Питання управління державним майном, що не увійшло до статутного капіталу Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", але перебуває на його балансі», згідно якого Фонду державного майна за участю Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації необхідно було забезпечити проведення ПАТ "Укртелеком" інвентаризації державного майна, що не увійшло до статутного капіталу цього товариства, але перебуває на його балансі станом на 30 вересня 2011 року. Саме за результатами проведеної інвентаризації необхідно було віднести до сфери управління засновника нерухоме та рухоме державне майно, що забезпечує виконання покладених на неї завдань, а до сфери управління Фонду державного майна - інше майно за переліками, затвердженими спільним рішенням Фонду та Адміністрації. Матеріали справи переліку такого майна не містять, як не містять і висновків спільної комісії про результати такої інвентаризації.

Також, скаржник наголошує, що задоволення позовних вимог не може вважатися виправданим, а втручання держави в право власності апелянта пропорційним, оскільки позбавляють апелянта права власності на приміщення, що використовуються для захисту працівників чергових змін об`єктів електронних комунікацій АТ «Укртелеком», які продовжують свою діяльність із обслуговування об`єктів телекомунікацій в особливий період. Скаржник стверджує, що документів того, що дане укриття прийнято в експлуатацію в установленому законом порядку немає, висновки про ввід укриття в експлуатацію суд першої інстанції інстанції робить, виходячи із вторинних документів.

Також, апелянт, вважає безпідставним покладання на нього обов`язку із забезпечення повноти і достовірної інформації щодо спірного об`єкта нерухомого майна, оскільки у АТ "Укртелеком" відсутні первинні документи щодо введення в експлуатацію даного укриття. Звертає увагу суду, що в матеріалах справи немає жодних належних та допустимих доказів наявності документів, які б підтверджували будівництво та введення в експлуатацію даного укриття та наявності в спірних кімнатах необхідного обладнання.

Крім того, скаржник зауважує, що оскільки нерухоме майно це самостійний об`єкт цивільних прав, якому притаманні індивідуальні ознаки, зважаючи відсутність у фонду, як власника, інформації про фактичне місце розташування укриття в будівлі, а тому вважає це додатковою підставою, що виключає можливість пред`явлення негаторного позову.

Скаржник також наголошує на тому, що, визначаючи початок перебігу позовної давності у цьому спорі, слід враховувати, коли про порушене право дізналася або могла дізнатися саме держава в особі уповноваженого органу, а не конкретний позивач або прокурор.

Зважаючи на неналежний спосіб захисту своїх прав, обраний позивачем, факт здійснення публічної державної реєстрації права власності апелянта двадцять років тому на спірне нерухоме майно в Єдиній державній інформаційній системі однозначно підтверджує факт обізнаності держави в особі уповноваженого органу як із фактом реєстрації права власності апелянта на спірне майно, так і з особою, на користь якої здійснена реєстраційна дія із реєстрації права власності, проведення технічної інвентаризації захисних споруд на державному рівні, приватизація ВАТ «Укртелеком» в 2011 році, є очевидним, що позивач міг бути та був обізнаний щодо прийняття оспорюваних актів більш, як за три роки до моменту звернення прокурора до суду з позовом.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.03.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укртелеком», м. Київ на рішення Господарського суду Одеської області від 05.02.2025 року у справі №916/4121/24, справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.04.2025 року прийнято колегією суддів у складі головуючого судді Діброви Г.І., суддів: Принцевької Н.М., Савицького Я.Ф. до свого провадження справу №916/4121/24; відмовлено в задоволенні заяви першого заступника керівника Чорноморської окружної прокуратури про забезпечення позову у справі №916/4121/24.

27.03.2025 року через підсистему «Електронний суд» до Південно-західного апеляційного господарського суду від першого заступника керівника Чорноморської окружної прокуратури надійшов відзив (вх№884/25/Д3), у якому останній просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення , рішення суду першої інстанції без змін.

Зокрема, у відзиві прокурор вказує, що не зважаючи на деякі відмінні характеристики сховища (відхилення від площі), вказані в технічних документаціях та паспорті сховища, це жодним чином не впливає на предмет спору у справі, оскільки з 1979 року параметри будівлі зазнали змін. Крім того, зазначає, що це одна і та сама споруда цивільного захисту, з огляду на ідентичні адресу розташування та обліковий номер сховища.

З урахуванням того, що технічна інвентаризація вказаної захисної споруди була проведена пізніше, її технічні характеристики зазнали змін відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.04.2004, на підставі якого зареєстровано право власності за ПАТ «Укртелеком», площа вказаної захисної споруди цивільного захисту (склад Б) становить 119,8 кв.м.

Також, прокурор наголошує, що Велика Палата Верховного Суду послідовно дотримується позиції, що у випадках, коли на певний об`єкт нерухомого майна за жодних умов не може виникнути право приватної власності, державна реєстрація цього права не змінює володільця відповідного об`єкта, а тому, порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади слід розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням власника володіння. Належним способом захисту прав власника у цих випадках є негаторний позов (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21).

За таких обставин, на його думку, вимога щодо визнання недійсним свідоцтва є обґрунтованою, відповідає наведеній вище правовій позиції Верховного Суду, а тому суд першої інстанції правомірно її задовольнив.

Щодо відсутності матеріально-правових підстав звернення до суду із заявленими позовними вимогами прокурор наголошує на тому, що спірна захисна споруда цивільного захисту (сховище № 57605) є самостійним об`єктом нерухомого майна, що належить державі Україна в особі Фонду державного майна, а право власності та інші речові права на яку підлягають державній реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за державою Україна в особі Фонду державного майна України.

Однак, на думку прокурора, зареєстроване за АТ «Укртелеком» право приватної власності на нього створює перешкоди законному власнику Фонду державного майна України вільно володіти та розпоряджатися оспорюваним майном.

Отже, прокурор зазначає, що саме Фонд державного майна України є органом державної влади, уповноваженим здійснювати право власності держави на спірну захисну споруду цивільного захисту та здійснювати захист інтересів держави у даних правовідносинах.

Чорноморська окружна прокуратура вважає, що ним правильно визначено позивача у спірних відносинах, яким є Фонд державного майна України, в інтересах якого подано позовні вимоги у даному спорі. А отже, згідно з нормами законодавства спірне сховище належить до сфери управління Фонду державного майна України.

Крім того, позивач вказує, що на час оформлення права на спірне майно та під час володіння ним, відповідачу не могло бути невідомо, що спірний об`єкт є спорудою цивільного захисту, який має спеціальний статус та не міг передаватися у приватну власність.

Враховуючи вимоги закону про те, що споруди цивільної оборони не можуть відчужуватися у приватну власність, відчуження спірного майна та оформлення права приватної власності АТ «Укртелеком» є незаконним, а тому, на думку прокурора, держава має право на повернення вказаного майна (захисної споруди цивільного захисту) з володіння

особи, за якою на даний час зареєстроване спірне майно.

Також, прокурор зазначає, що твердження апелянта про відсутність у оспорюваного об`єкта статусу захисної споруди цивільного захисту сховища у зв`язку з відсутністю акту прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію є невірним, оскільки згідно облікових документів на захисну споруду сховище прийнято в експлуатацію 1979 року, при цьому, на той час не було нормативного документа, яким було б передбачено обов`язок введення в експлуатацію об`єктів цивільної оборони актом державної технічної комісії (робочої комісії). Такий обов`язок щодо введення об`єкта нерухомості в експлуатацію введений лише з серпня 1992 року (тобто, після закінчення будівництва та прийняття в експлуатацію сховища № 57605) постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення».

Таким чином, на думку прокурора, ним надано суду належні та допустимі докази щодо перебування на обліку об`єктів фонду захисних споруд - сховища № 57605.

Також, посилаючись на низку правових позицій Верховного Суду, зазначає, що прокурором подано в інтересах Фонду державного майна України саме негаторний позов, як законного власника майна, з фактичного володіння якого воно неправомірно вибуло. З урахуванням приписів законодавства прокурор наголошує, що законним власником спірного майна наразі є держава, а позовні вимоги прокурора не пов`язані із набуттям майнових прав, а стосуються усунення перешкод у розпорядженні та користуванні майном шляхом повернення такого майна.

Таким чином, користування та розпорядження приватним власником сховищем з порушенням законодавства, що передбачало заборону на передання таких об`єктів у приватну власність, потрібно розглядати як порушення права власності держави, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідним майном, навіть якщо приватний власник зареєстрував своє «право» приватної власності на цей об`єкт.

Щодо застосування інституту позовної давності, прокурор наголошує, що ним подано негаторний позов. Такий позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного власника (володільця). Зазначений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння, у зв`язку з чим, на відміну від віндикаційного позову, негаторний позов може бути заявлений упродовж усього часу тривання порушення прав держави на захисну споруду цивільного захисту, а не з часу, коли держава в особі відповідного органу довідалася чи могла довідатися про відповідні порушення. Отже, на думку прокурора, інститут позовної давності до спірних правовідносин не застосовується.

Також, через канцелярію суду до Південно-західного апеляційного господарського суду від Фонду державного майна України надійшов відзив ( вх.№884/25/Д4), в якому Фонд просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Зокрема, у відзиві Фонд вказує, що передача АТ «Укртелеком» у власність сховища № 57605, розташованого за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Олександрійська,6 здійснено з порушенням вимог чинного законодавства.

Так, позивач наголошує, що оскільки рішення Виконавчого комітету Іллічівської міської ради від 25.03.2004 № 150 «Про видачу свідоцтва про право власності ВАТ «Укртелеком» на будівлю АТС з господарчими будівлями, розташованими по вул. Олександрійській, 6, та на будівлю переговорного пункту по вул. Олександрійській, 12/1 в м. Іллічівську» має бути визнане незаконним, то й документи, якими оформлюється відповідне право - свідоцтво про право власності № 1404 від 30.04.2004 має бути визнане недійсним.

Крім того, позивач, посилаючись на судову практику Верховного Суду, зазначив, що проведення корпоратизації державного підприємства у акціонерне товариство не є приватизацією такого державного підприємства, а тому, внесення майна до статутного фонду такого корпоратизованого товариства не може розглядатися, як підстава для зміни форми власності на державне майно, таке майно не може бути відчужене чи корпоратизоване на користь суб?єкта права приватної власності без попереднього виключення цього майна із законодавчого переліку об?єктів права державної власності, що не підлягають приватизації.

Таким чином, на думку Фонду захисна споруда цивільного захисту, в силу положень ч. 2 ст. 178 Цивільного кодексу України, є обмежено обороноздатною річчю, та не може відчужуватись із державної чи комунальної власності у приватну.

З огляду на викладене, Фонд вважає, що захисна споруда цивільного захисту №57605,

розташована за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Олександрійська, 6 не могла бути внесена до статутного фонду ПАТ «Укртелеком» на праві приватної власності, а ПАТ «Укртелеком» не могло набути право приватної власності на спірну захисну споруду.

Аналізуючи приписи законодавства в сукупності, Фонд вважає, що у зв?язку з протиправною реєстрацією спірне нерухоме майно вибуло з державної власності, отже, це є правовою підставою для визнання за державою в особі Фонду права власності на спірне нерухоме майно, також наявність сховища №56154 підтверджується відповідними паспортами, а також обліковими картками укриття, листами ПАТ «Укртелеком» та Актами експлуатаційного і технічного стану захисної споруди ЦО, які в свою чергу підписані представниками ПАТ «Укртелеком» (відповідні підтверджуючі документи додані разом із позовною заявою).

29 квітня 2025 року через підсистему електронний суд до Південно-західного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства «Укртелеком», м.Київ надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду у касаційному порядку судовою палатою для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду судового рішення у справі №918/938/23.

Клопотання відповідача обґрунтоване тим, що Верховним Судом в касаційному порядку здійснюється перегляд справи з подібних правовідносин №918/938/23 (за позовом керівника Здолбунівської окружної прокуратури Рівненської області в інтересах держави в особі Здолбунівської міської ради Рівненської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Здолбунівсервіс" про визнання недійсним договору купівлі-продажу в частині та повернення протирадіаційного укриття в комунальну власність), в результаті якого суд касаційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для передачі вказаної справи на розгляд спеціалізованої палати - палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду, про що винесено відповідну ухвалу від 26.02.2025.

Підставою для передачі справи на розгляд спеціалізованої палати слугувало те, що у справі №918/938/23 суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заявлена прокурором вимога є вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов), а тому на неї поширюється загальна позовна давність тривалістю 3 роки. Колегія суддів у відповідній справі з`ясувала, що зроблений апеляційним судом висновок повністю відповідає правовій позиції Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеній у постанові від 12.06.2024 у справі №918/938/23, а також у постанові від 11.09.2024 у справі № 906/1052/22. Поряд з цим, касаційна колегія з`ясувала і те, що в ряді інших постанов, а саме: від 08.11.2023 у справі №918/1141/22, від 12.06.2024 у справі № 918/744/23, від 27.11.2024 у справі №922/221/24, від 11.12.2024 у справі № 927/1089/23, від 16.01.2025 у справі № 922/660/24 та від 29.01.2025 у справі № 927/1128/23 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про те, що вимога про повернення у державну чи комунальну власність протирадіаційних укриттів, які в процесі приватизації (корпоратизації) були зареєстровані за особами приватного права за наявності чіткої заборони щодо відчуження таких об`єктів є негаторною вимогою, виходячи з того, що у випадках, коли на певний об`єкт нерухомого майна за жодних умов не може виникнути право приватної власності, державна реєстрація цього права не змінює володільця відповідного об`єкта, а тому порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади у подібних правовідносинах слід розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням власника володіння. Ураховуючи такі висновки, у вказаних справах суд касаційної інстанції виснував також, що приписи про застосування позовної давності на спірні правовідносини не поширюються, адже негаторний позов може бути пред`явлений позивачем упродовж усього часу, поки існує відповідне правопорушення. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом усунення перешкод у користуванні цим майном.

3 огляду на це Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в ухвалі від 26.02.2025 у справі №918/938/23 виснував, що наразі у Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду існує неоднозначний підхід до застосування статей 256, 256, 387, 388, 391 Цивільного кодексу України у спорах, пов`язаних із поверненням протирадіаційних укриттів з приватної у державну чи комунальну власність, що не відповідає вимогам єдності судової практики.

В судовому засіданні представник прокурора заперечував проти задоволення клопотання про зупинення апеляційного провадження у даній справі.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи довідки про доставку до їх електронних кабінетів ухвали про відкриття апеляційного провадження. Про причини неявки в судове засідання не повідомили, будь-яких заяв чи клопотань від Фонду державного майна України, м. Київ та Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області до суду не надали.

05 травня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Південно-західного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства «Укртелеком», м. Київ надійшла заява в якій останній просить слухати справи за відсутністю представника у зв`язку із хворобою, яку прийнято та задоволено судом апеляційної інстанції.

Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, учасники справи скористались своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, затягування строку розгляду скарги в даному випадку може призвести до порушення прав осіб, які з`явилися до суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи.

Дослідивши предмет та підстави позову прокурора, текст оскаржуваного рішення суду першої інстанції та підстави його оскарження, клопотання відповідача, судова колегія дійшла висновку про необхідність його задоволення та зупинення апеляційного провадження у справі, з огляду на наступне.

За результатами опрацювання відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, суд апеляційної інстанції встановив, що ухвалою Верховного Суду від 26.02.2025 передано справу №918/938/23 за позовом Заступника керівника Здолбунівської окружної прокуратури Рівненської області в інтересах держави в особі Здолбунівської міської ради Рівненської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Здолбунівсервіс" про визнання недійсним договору купівлі-продажу комунального майна в частині та повернення протирадіаційного укриття у комунальну власність на розгляд судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з підстав, викладених вище за текстом ухвали.

Таким чином, суд касаційної інстанції при розгляді справи №918/938/23 не погоджується із висновком, викладеним у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.06.2024 у справі №918/938/23 та від 11.09.2024 у справі №906/1052/22 (застосування статей 387, 391 Цивільного кодексу України щодо правової кваліфікації заявленого прокурором позову як віндикаційного) та з метою формування єдиної правозастосовчої практики вважає необхідним відступити від них, підтримавши інші наявні висновки, що викладені у постановах від 08.11.2023 у справі №918/1141/22, від 12.06.2024 у справі №918/744/23, від 27.11.2024 у справі №922/221/24, від 11.12.2024 у справі №927/1089/23, від 16.01.2025 у справі №922/660/24 та від 29.01.2025 у справі №927/1128/23.

Зупинення провадження у справі це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Господарський процесуальний кодекс України передбачає два види зупинення провадження у справі: обов`язковий (зазначений в законі), за наявності якого господарський суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, і факультативний, необов`язковий для господарського суду, але який застосовується на його розсуд.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Подібність правовідносин означає, зокрема, схожість суб`єктного складу учасників господарських відносин, об`єкта і предмета правового регулювання, підстав позову, фактичних обставин, що формують зміст спірних правовідносин, та їх матеріально-правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях, після чого застосувати змістовий критерій порівняння (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору), а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії, які матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт.

За умовами пункту 11 частини першої статті 229 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 7 частини першої статті 228 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Пунктом 4 частини четвертої статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що єдність системи судоустрою забезпечується єдністю судової практики.

Згідно з частиною першою, пунктом 6 частини другої статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Верховний Суд забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

В силу частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом, і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок, у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах із зазначенням обставин, які потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, не нав`язуючи при цьому судам нижчого рівня результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" унормовано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Лейла Шахін проти Туреччини" від 10.11.2005 зазначається, що згідно з практикою закон є чинним положенням, яке застосовується з урахуванням тлумачення, яке дають йому компетентні суди.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають обирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (рішення у справі "Воловік проти України" від 06.12.2007).

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення у справі "Кантоні проти Франції" від 11.11.1996; рішення у справі "Вєренцов проти України" від 11.04.2013).

Крім того, Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що одним із елементів передбаченого пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий розгляд справи судом є змістовне, а не формальне тлумачення правової норми (рішення у справі "Бентем проти Нідерландів" від 23.10.1985), при цьому очевидні суперечності у прецедентній практиці вищого суду та невиконання механізму, спрямованого на забезпечення гармонізації судової практики виступають причиною порушення прав громадян на справедливий судовий розгляд (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Аксіс та інші проти Туреччини").

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що правовідносини у справах №916/4121/24 та №918/938/23 за сферою правового регулювання є подібними, а правовий висновок судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №918/938/23 (зокрема, щодо застосування статей 256, 387, 388, 391 Цивільного кодексу України в контексті визначення правової природи вимоги про повернення у державну/комунальну власність протирадіаційного укриття, яке в процесі приватизації (корпоратизації) було зареєстровано за особами приватного права за наявності чіткої заборони щодо відчуження такого об`єкта, а саме: чи є вона негаторною вимогою, на яку не поширюється позовна давність, або є віндикаційною вимогою, на яку поширюється загальна позовна давність тривалістю 3 роки) може мати суттєве значення для правильного вирішення спірного питання у справі №916/4121/24, з метою сприяння забезпеченню єдності судової практики, дотриманню принципу верховенства права, складовою якої є юридична визначеність, та принципу пропорційності, з огляду на те, що постанова Верховного Суду є остаточною і виступає джерелом формування судової практики, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання Акціонерного товариства "Укртелеком" та зупинення апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Укртелеком на рішення Господарського суду Одеської області від 05.02.2025 по справі №916/4121/24 до закінчення перегляду у касаційному порядку судовою палатою для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду судового рішення у справі №918/938/23.

Даний висновок суду апеляційної інстанції щодо необхідності зупинення апеляційного провадження до отримання правового висновку судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо застосування статей 256, 387, 388, 391 Цивільного кодексу України в контексті визначення правової природи вимоги про повернення у державну/комунальну власність протирадіаційного укриття, яке в процесі приватизації (корпоратизації) було зареєстровано за особами приватного права за наявності чіткої заборони щодо відчуження такого об`єкта, повністю узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у низці ухвал останнього про зупинення касаційного провадження, зокрема, від 10.03.2025 у справі №922/2484/24 та від 13.03.2025 у справі №927/412/24, в межах яких також вирішуються спори між прокурором та Акціонерним товариством "Укртелеком" щодо повернення у державну власність споруд цивільного захисту (протирадіаційних укриттів).

Керуючись п. 5 ч. 1 ст. 227, ст. 234, 269, 270, 273, 281 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Задовольнити клопотання Акціонерного товариства «Укртелеком», м. Київ про зупинення провадження у справі №916/4121/24.

Зупинити провадження у справі №916/4121/24 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укртелеком», м. Київ на рішення Господарського суду Одеської області від 05.02.2025 до перегляду судового рішення по справі №918/938/23 у подібних правовідносинах у касаційному порядку судовою палатою для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.М.Принцевська
Я.Ф.Савицький