cправа № 906/145/24
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Колос І.Б. (головуючий), Булгакової І.В., Ємця А.А.,
за участю секретаря судового засідання Гибало В.О.,
представників учасників справи:
позивача - фізичної особи - підприємця Долговської Вікторії Анатоліївни - не з`явився,
відповідача - акціонерного товариства «Житомиробленерго» - не з`явився,
розглянув у відкритому судовому засіданні
заяву акціонерного товариства «Житомиробленерго»
про стягнення судових витрат
у справі № 906/145/24
за позовом фізичної особи - підприємця Долговської Вікторії Анатоліївни (далі - Підприємець)
до акціонерного товариства «Житомиробленерго» (далі - Товариство)
про визнання недійсним та скасування рішення.
Рішенням господарського суду Житомирської області від 17.12.2024 у справі № 906/145/24, яке залишено без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.02.2025, у задоволенні позову відмовлено.

Додатковою постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.03.2025 зі справи заяву представника Товариства про стягнення судових витрат задоволено частково: стягнуто з Підприємця на користь Товариства 7 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. У решті в задоволенні заяви відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 24.04.2025 зі справи касаційне провадження за касаційною скаргою Підприємця на рішення господарського суду Житомирської області від 17.12.2024 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.02.2025 у справі № 906/145/24 закрито; касаційну скаргу Підприємця на додаткову постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.03.2025 у справі № 906/145/24 задоволено; додаткову постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.03.2025 у справі № 906/145/24 скасовано; ухвалено нове рішення, яким у задоволенні заяви Товариства від 24.02.2025 про стягнення судових витрат відмовлено.

У доповіді судді-доповідача, яка оголошена в порядку частини дев`ятої статті 301 ГПК України у судовому засіданні 24.04.2025, та у постанові від 24.04.2025 зі справи Судом зазначено, що Товариством у відзиві на касаційну скаргу на судові рішення попередніх інстанцій по суті спору наведено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат у розмірі 10 000,00 грн та зроблено заяву в порядку частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) про подання доказів понесених судових витрат у суді касаційної інстанції протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Розмір витрат, який зазначений Товариством у заяві про стягнення судових витрат залишився незмінним (10 000,00 грн).

Згідно зі стало та послідовною позицією Верховного Суду певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже, така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами).

Верховний Суд звертає увагу на заборону формалізму як одну із вимог принципу пропорційності та принцип господарського судочинства, який полягає у відшкодуванні судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Отже, суд касаційної інстанції оцінив подану Товариством (у відзиві на касаційну скаргу) заяву з посиланням на приписи статті 129 ГПК України відповідно як заяву про розподіл судових витрат.

Через підсистему «Електронний Суд» Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи 28.04.2025 (у межах п`ятиденного строку після ухвалення постанови) від Товариства надійшла заява про стягнення судових витрат, а саме витрат Товариства на професійну правничу допомогу в тій сумі, яка зазначалася за змістом відзиву на касаційну скаргу, - 10 000,00 грн.

Заява обґрунтована приписами статті 126 ГПК України, статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договором від 02.01.2019 про надання правничої допомоги, який укладений відповідачем з адвокатом Приведьоном В.М., додатковою угодою від 24.04.2025 № 75 до договору, детальним описом та розрахунком наданих послуг (робіт) від 24.04.2025 на суму 10 000,00 грн.

Від Підприємця 05.05.2025 надійшло клопотання про долучення заперечень Підприємця від 05.05.2025 на заяву Товариства, проте безпосередньо письмові заперечення Підприємця на заяву Товариства до Суду не надходили (ані разом з клопотанням, ані окремо від нього), у зв`язку з чим у судовому засіданні 08.05.2025 Суд протокольною ухвалою постановив залишити клопотання Підприємця без розгляду.

Розглянувши заяву Товариства, Верховний Суд вважає, що заява Товариства підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація вказаного принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається відповідно до таких етапів: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Відповідно до частини третьої статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За частиною першою статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Окрім наведеного, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).

Водночас за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Водночас, при визначенні суми відшкодування Суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, про що йдеться у додатковій ухвалі Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20.

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 в справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з наданим Товариством договором від 02.01.2019 № 1 про надання правничої допомоги, який укладений Товариством, як клієнтом з адвокатом Приведьоном В.М., адвокат зобов`язався надати Товариству правничу допомогу в усіх справа, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних прав та законних інтересів (пункт 1.1). Клієнт, у свою чергу, зобов`язаний сплатити гонорар адвокату в розмірі та в строк, погоджені ними. Обсяг правової допомоги враховується при визначенні обґрунтованого розміру гонорару (пункт 4.1). Гонорар адвоката та компенсація витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги погоджується за взаємною угодою сторін та оформляється додатковою угодою до цього договору (пункт 4.2).

Згідно з додатковою угодою від 24.04.2024 № 75 до договору сторони домовилися про умови надання адвокатом клієнту такої професійної правничої допомоги та розмір гонорару:

- консультування клієнта, вивчення касаційної скарги, аналіз законодавства щодо застосування відповідних прав з метою забезпечення законних інтересів та прав клієнта, підготовка відзиву, прийняття участі в засіданнях суду, як представник клієнта по справі № 906/145/24 в суді касаційної інстанції. Гонорар (фіксований) складає 10 000,00 грн. Даний гонорар підлягає сплати після набрання законної сили рішення суду.

Отже, сторонами договору від 02.01.2019 № 1 про надання правничої допомоги погоджено плату за надану правову допомогу у судовій справі № 906/145/24 у суді касаційної інстанції у фіксованому розмірі.

Матеріали справи містять відзив Товариства на касаційну скаргу, поданий через підсистему «Електронний Суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи представником - адвокатом Приведьоном В.М у межах визначеного Судом строку для подання відзиву (який прийнятий Судом до розгляду).

В аспекті застосування приписів частини восьмої статті 129 ГПК України та статті 221 ГПК України Суд враховує, що детальний опис і розрахунок наданих послуг (робіт) складений 24.04.2025, з урахуванням участі адвоката у судовому засіданні 24.04.2025.

Інтереси Товариства у судовому засіданні 24.04.2025 в суді касаційної інстанції представляв адвокат Приведьон В.М. на підставі ордеру від 11.12.2024 № 1108975, який виданий адвокатом, що здійснює адвокатську діяльність індивідуально.

Верховний Суд зазначає, що факт надання правової допомоги в суді касаційної інстанції під час касаційного перегляду справи № 906/145/24 є підтвердженим Товариством.

Суд, у контексті оцінки доказів, поданих Товариством на обґрунтування заяви, звертається до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, зокрема:

« 127. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

133. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

135. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов'язковими для суду зобов'язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

145. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

147. Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо».

Суд також звертає увагу на сталу і послідовну практику Верховного суду, відповідно до якої витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачена.

Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду у складі суддів об'єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18, а також у постанові Верховного Суду від 22.01.2021 зі справи № 925/1137/19.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20 зроблено висновок, що для забезпечення принципу господарського судочинства щодо відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, та забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді у разі подання до неї необґрунтованого позову (необґрунтованої касаційної скарги), витрати на професійну правничу допомогу при закритті касаційного провадження мають покладатися на сторону, яка допустила необґрунтоване подання касаційної скарги.

Близька за змістом правова позиція викладена також у додаткових ухвалах Верховного Суду від 27.06.2023 у справі № 910/21672/21, від 11.10.2023 у справі № 910/2475/22, від 27.09.2023 у справі № 914/3181/21 та у постанові Верховного Суду від 24.10.2023 у справі № 910/9143/22.

Верховний Суд зазначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати Товариства були необхідними, а розмір є розумний та виправданий.

Так, виходячи з критерію реальності та розумності розміру витрат на правову допомогу, понесених Товариством, Верховний Суд, з огляду на міркування, викладені у цій додатковій постанові, дійшов висновку про задоволення заяви Товариства.

Отже розмір гонорару є співмірним, пропорційним, є необхідними витратами та у повній мірі відповідає принципам справедливості, розумності, реальності.

З огляду на міркування, викладені у цій постанові (додатковій), колегія суддів дійшла висновку про стягнення з Підприємця на користь Товариства витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі 10 000,00 грн.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву акціонерного товариства «Житомиробленерго» про стягнення судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції у справі № 906/145/24, задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця Долговської Вікторії Анатоліївни на користь акціонерного товариства «Житомиробленерго» 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп витрат на правничу (правову) допомогу в суді касаційної інстанції.

3. Видачу відповідного наказу доручити господарському суду Житомирської області.

Додаткова постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Колос

Суддя І. Булгакова

Суддя А. Ємець