ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2025 Справа № 914/1991/23

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашка М.М., розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Модерн Пак"

до відповідача Beate Schwarz Verwaltungs GmbH & Сo. KG

про стягнення заборгованості в розмірі 8153,02 євро

за участю представників:

від позивача не з`явився

від відповідача не з`явився

Суть спору: Позовні вимоги заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю "Модерн Пак" до відповідача Beate Schwarz Verwaltungs GmbH & Сo. KG про стягнення заборгованості в розмірі 8153,02 євро, з яких 6611,00 євро - основний борг, 1302,39 євро - інфляційні втрати та 239,63 євро - 3% річних.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду та відображено у протоколах судового засідання.

Позивач явку представника в судове засідання не забезпечив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідач явку представника в судове засідання не забезпечив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідач - Beate Schwarz Verwaltungs GmbH & Сo. KG знаходиться за адресою: Werner Von Siemens Str 2, 64319 Pfungstadt (Deutschland, bundesland: Hessen, regierungsbezirk: Darmstadt, landkreis: Darmstadt-Dieburg, stadt: Pfungstadt) і був повідомлений про розгляд даної справи відповідно до вимог Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах (Гаага, 1965).

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд встановив таке.

20.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Модерн Пак» (продавець) і Компанією Beate Schwarz Verwaltungs GmbH & Co. KG (покупець) укладений контракт №21-HRB99074/Г, відповідно до умов якого продавець продає, а покупець купує та оплачує гофропродукцію (пункт 1.1. контракту).

Відповідно до пункту 1.2. контракту кількість, умови поставки, ціна за одиницю товару і ціна кожної партії поставки вказуються у рахунках-фактурах, складених за попередньою заявкою покупця. Після їх підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підписами і печатками, вони є невід`ємною частиною даного контракту.

Згідно з пунктом 4.1. контракту покупець повинен зробити 50% оплати за партію товару шляхом банківського переказу на валютний рахунок продавця в день отримання інвойсу направленого продавцем по електронній пошті, а решта 50% в день відвантаження товару.

Відповідно до пункту 5.1. контракту якщо інші умови поставки не вказані в рахунку-фактурі на кожну партію товару, товар поставляється на наступних умовах: EXW (Інкотермс-2010) - склад продавця (Україна, с. Вільхівці).

Пунктом 5.6. контракту передбачено, що датою поставки вважається дата відвантаження товару на транспорт покупця і оформлення його в режимі експорт.

29.12.2021 відповідачем було перераховано на рахунок позивача кошти в сумі 9875,00 євро.

Відповідно до рахунку-фактури №22-0222 від 22.02.2022 позивачем було відвантажено гофровиріб 1700*1130*130 мм в кількості 164 шт., гофровиріб 2150*800*130 мм в кількості 150 шт., гофровиріб 2350*800*130 мм в кількості 112 шт., на загальну суму 6371,00 євро, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною А№2102-2022, а також експортною митною декларацією UA209120/2022/005562.

Відповідно до рахунку-фактури №15-0322 від 15.03.2022 позивачем було відвантажено гофровиріб 1700*1130*130 мм в кількості 336, гофровиріб 2150*800*130 мм в кількості 350, на загальну суму 10115,00 євро, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною А№1503-2022, а також експортною митною декларацією UA209120/2022/007207.

У позовній заяві вказано, що всього було відвантажено відповідачу товару на загальну суму 16486,00 євро, однак як стверджує позивач, відповідач розрахувався лише частково за отриманий товар у сумі 9875,00 євро, а решту суми в розмірі 6611,00 євро не сплатив.

Керуючись частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував відповідачу 1302,39 євро інфляційних втрат та 239,63 євро 3% річних.

Враховуючи вищезазначене, позивач звернувся з позовною заявою до Господарського суду Львівської області та просить стягнути з відповідача 8153,02 євро, з яких 6611,00 євро - основний борг, 1302,39 євро - інфляційні втрати та 239,63 євро - 3% річних.

Відповідач проти позову не заперечив, відзив на позовну заяву не подав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд дійшов висновку позов задовольнити частково з огляду на таке.

Згідно із частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як передбачено статтею 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Згідно з статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом, 20.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Модерн Пак» (продавець) і Компанією Beate Schwarz Verwaltungs GmbH & Co. KG (покупець) укладений контракт №21-HRB99074/Г, відповідно до умов якого продавець продає, а покупець купує та оплачує гофропродукцію (пункт 1.1. контракту).

На підтвердження поставки товару відповідачу, позивачем до позовної заяви долучено наступні докази: рахунок №22-0222 від 22.02.2022, рахунок №15-0322 від 15.03.2022, пакувальний лист №PL2102 від 22.02.2022, пакувальний лист №PL1503 від 15.03.2022, міжнародну товарно-транспортну накладну А№2102-2022 від 22.02.2022, міжнародну товарно-транспортну накладну А№1503-2022 від 15.03.2022, експортну митну декларацією (ЕК10АА) UA209120/2022/007207 від 16.03.2022 та експортну митну декларацією (ЕК10АА) UA209120/2022/005562 від 22.02.2022.

Як стверджує позивач та як вбачається з матеріалів справи, основний борг відповідача перед позивачем становить 6611,00 євро. Докази сплати вказаної заборгованості в матеріалах справи відсутні, відзив на позовну заяву відповідачем не подано.

Згідно із статтею 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 239,63 євро 3% річних є обґрунтована.

Щодо позовної вимоги про стягнення 1302,39 євро інфляційних втрат суд звертає увагу, що валютою контракту є Євро, оплата за товар згідно контракту здійснюється в іноземній валюті (євро), водночас позивач просить стягнути заборгованість у валюті Євро визначивши еквівалент у гривні. Поряд з цим, у позовній заяві позивач нараховує інфляційні втрати від суми боргу визначеного у валюті євро (6611,00 євро).

За статтею 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то частина друга статті 625 ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні.

У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти.

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01.03.2017 у справі № 6-284цс17. Такий висновок не був змінений, і Верховний Суд від нього не відступав. Крім того, цей висновок Верховного Суду України був неодноразово застосований, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц, постановах Касаційного цивільного суду від 25.11.2019 у справі № 130/1058/16, від 23.10.2019 у справі № 369/661/15-ц, від 23.09.2019 у справі № 638/4106/16-ц, від 20.02.2019 у справі № 638/10417/15-ц, постановах Касаційного господарського суду від 11.10.2018 у справі № 905/192/18, від 16.03.2021 у справі № 905/392/20.

Отже, норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Водночас індексація не застосовується, а передбаченні частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати не нараховуються у разі прострочення зобов`язання, визначеного в іноземній валюті.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 08.12.2022 у справі № 921/542/20.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення 1302,39 євро інфляційних втрат.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, враховуючи наведені норми законодавства та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку позов задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 6611,00 євро - основного боргу та 239,63 євро - 3% річних.

Позивачем при поданні позовної заяви до Господарського суду Львівської області було сплачено судовий збір в розмірі 4884,28 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 20.06.2023 №3318.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача 4104,05 грн витрат по сплаті судового збору, оскільки позов підлягає задоволенню частково.

Керуючись статтями 2, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Beate Schwarz Verwaltungs GmbH & Сo. KG (Werner Von Siemens Str 2, 64319 Pfungstadt, Register Nr: HRB99074+ HRA 86369) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Модерн Пак" (81700, Львівська область, Стрийський район, місто Жидачів, вулиця Вокзальна, будинок 1, ідентифікаційний код 30028601) 6611,00 євро основного боргу, 239,63 євро - 3% річних та 4104,05 грн витрат по сплаті судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили, відповідно до статті 327 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку у відповідності до Глави 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 08.05.2025.

Суддя Петрашко М.М.