ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/4429/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду Одеської області від 06.02.2025, прийняте суддею Бездолею Ю.С., м. Одеса, повний текст складено 11.02.2025,

у справі №916/4429/24

за позовом: Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до відповідача: Головного управління Національної поліції в Одеській області

про стягнення 74 299,69 грн

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 р. Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулося з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у загальній сумі 74299,69 грн, з яких: 60768,01 грн заборгованості за розподіл електричної енергії, 9907,69 грн пені, 1099 грн 3% річних та 2524,99 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за укладеним між сторонами договором про надання послуг з розподілу електричної енергії в частині здійснення повної та своєчасної оплати вартості таких послуг.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 14.10.2024 відкрито провадження у справі №916/4429/24.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 06.02.2025 у справі №916/4429/24 (суддя Бездоля Ю.С.) позов задоволено частково; стягнуто з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" 50058,97 грн витрат та 1658,26 грн судового збору; у решті позову відмовлено.

Судове рішення мотивоване наявністю у Головного управління Національної поліції в Одеській області зобов`язання зі сплати вартості послуг з розподілу електричної енергії виключно за період до 02.02.2024, тобто до повернення відповідачем орендованого майна, користування яким, власне, і зумовило необхідність надання позивачем зазначених послуг з розподілу електричної енергії. Крім того, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки відповідні нарахування проведені позивачем у зв`язку з порушенням відповідачем договірних зобов`язань, натомість спірні правовідносини виникли з фактичного споживання послуг за адресою розташування орендованого відповідачем майна, а не з порушення умов договорів.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 06.02.2025 у справі №916/4429/24 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Зокрема, апелянт наголошує на тому, що відповідач лише 13.03.2024 сповістив Акціонерне товариство "Українська залізниця" про повернення об`єкта оренди, а тому договір про надання послуг з розподілу електричної енергії був дійсний протягом лютого місяця 2024 року, у зв`язку з чим Головне управління Національної поліції в Одеській області зобов`язане сплати заборгованість з урахуванням лютого місяця 2024 року згідно з останніми показниками лічильника, які були зняті 29.02.2024. Скаржник також стверджує про те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував умови укладеного між сторонами публічного договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, внаслідок чого необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення пені і компенсаційних нарахувань (3% річних та інфляційних втрат).

У відзиві на апеляційну скаргу б/н від 27.03.2025 (вх.№915/25/Д1 від 27.03.2025) Головне управління Національної поліції в Одеській області просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця", посилаючись на те, що переданий відповідачеві у користування об`єкт оренди було повернуто 02.02.2024, у зв`язку з чим відсутні підстави для нарахування плати за розподіл електричної енергії за повний місяць лютий 2024 року. Відповідач також зазначає про завищений розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій, нарахованих поза межами строку існування між сторонами договірних відносин.

Відповідно до частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною третьою статті 270 Господарського процесуального кодексу України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною десятою статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина сьома статті 12 Господарського процесуального кодексу України).

Станом на 01.01.2025 прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі становив 3028 грн (стаття 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2025 рік").

Враховуючи викладене та з огляду на ціну позову у даній справі (74299,69 грн), перегляд оскаржуваного рішення за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В. від 19.03.2025 вирішено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у визначеному складі суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм матеріального та процесуального права, дійшла наступних висновків.

26.10.2017 між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" ("Постачальник") та Головним управлінням Національної поліції в Одеській області ("Споживач") укладено договір про постачання електричної енергії №УЗ/ЕЕЦ/О-17-01/169/5362 (далі договір №УЗ/ЕЕЦ/О-17-01/169/5362 від 26.10.2017), відповідно до пункту 1 якого Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача з дозволеною потужністю 3,0 кВт, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Точка продажу електричної енергії встановлюється на болтовому з`єднанні відхідної КЛ-0,23 кВ від опори №5 ПЛ-0,4 кВ від КТП-ДПР №49. Приєднана потужність у точці підключення становить 3,0 кВт.

За умовами пунктів 2.2.2, 2.3.3 договору №УЗ/ЕЕЦ/О-17-01/169/5362 від 26.10.2017 Постачальник зобов`язується постачати споживачу електроенергію як різновид товару: в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 та з урахуванням умов розділу 6 цього договору (додаток №1 "Обсяги постачання електричної енергії Споживачу та Субспоживачу"); згідно з категорією струмоприймачів Споживача відповідно до ПУЕ та гарантованого рівня надійності електропостачання схем електропостачання, визначених додатком №5 "Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін"; із дотриманням граничних показників якості електричної енергії, визначених державними стандартами. Споживач зобов`язується оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №2Г "Порядок розрахунків" та №2 "Графік зняття показників засобів обліку електричної енергії".

В силу пункту 2.5 договору №УЗ/ЕЕЦ/О-17-01/169/5362 від 26.10.2017 у разі звільнення Споживачем займаного приміщення, реорганізації, ліквідації (у тому числі шляхом банкрутства), відчуження в будь-який спосіб займаного приміщення Споживач зобов`язаний повідомити Постачальника за 20 робочих днів до дня зміни власника приміщення і в цей самий термін здійснити плату усіх видів платежів, передбачених цим договором, до дня зміни власника приміщення включно, а Постачальник зобов`язаний припинити постачання електричної енергії з дня звільнення Споживачем приміщення.

Згідно з пунктом 9.4 договору №УЗ/ЕЕЦ/О-17-01/169/5362 від 26.10.2017 цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін дії договору оренди індивідуального визначеного (нерухомого або іншого) майна №58/1 від 31.03.2017.

У зв`язку зі змінами законодавства, внаслідок яких Акціонерне товариство "Українська залізниця", як оператор системи розподілу, надає послуги з розподілу електричної енергії, Головним управлінням Національної поліції в Одеській області підписано та скріплено печаткою заяву-приєднання б/н та б/д до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, що є додатком №1 до договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, відповідно до якої:

-на виконання вимог Закону України "Про ринок електричної енергії", з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України та з метою безперервного електрозабезпечення за об`єктом споживача Головного управління Національної поліції в Одеській області за адресою: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, смт Затока (ЕІС-код точки комерційного обліку за об`єктом споживача: 62Z203) учасник роздрібного ринку електричної енергії, яким є оператор системи розподілу Акціонерне товариство "Укрзалізниця", який діє на підставі ліцензії з розподілу електричної енергії (постанова НКРЕКП від 08.11.2018 №1395) повідомляє про припинення Акціонерним товариством "Укрзалізниця" діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та приєднання споживача з 01.01.2019 до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, розмішеного на сайті оператора системи розподілу за посиланням www.uz.gov.ua, на умовах договору про постачання електричної енергії №069 від 26.10.2017 за особовим рахунком №069 бази даних абонентів постачальника за регульованим тарифом в разі відсутності письмових заперечень до 01.01.2019 щодо укладення договору;

-договір вважається укладеним з дати підписання споживачем заяви-приєднання до договору, яка повертається споживачем на адресу учасника роздрібного ринку, та/або сплати за рахунком (квитанцією), який надсилається (надається) одночасно з заявою-приєднанням та/або з дати, вказаної в заяві-приєднанні, якщо споживач протягом вказаного в заяві-приєднанні терміну не звернувся до учасника ринку із запереченням щодо укладення договору в цілому або щодо окремих умов договору та спожив певний обсяг електричної енергії;

-погодившись з цією заявою-приєднанням (акцептувавши її), споживач засвідчує вільне волевиявлення щодо приєднання до умов договору в повному обсязі; з моменту акцептування цієї заяви-приєднання споживач та оператор системи розподілу набувають всіх прав та обов`язків за договором і несуть відповідальність за їх невиконання (неналежне виконання) згідно з умовами договору та чинним законодавством України.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови розподілу електричної енергії споживачам як послуги Оператора системи. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання Споживача до умов цього договору згідно з заявою-приєднання. Умови договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 №312, та є однаковими для всіх споживачів.

За умовами пунктів 2.1, 2.3 договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії Оператор системи надає Споживачу послуги з розподілу електричної енергії параметри якості якої відповідають показникам, визначеним Кодексом системи передачі, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 №309, та Кодексом систем розподілу затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 №310, за об`єктом, технічні параметри якого фіксуються в паспорті точки розподілу за об`єктом споживача та в особовому рахунку Споживача, облікових базах даних Оператора системи. Споживач оплачує за розподіл електричної енергії згідно з умовами глави 5 цього договору та інші послуги Оператора системи згідно з додатком 4 "Порядок розрахунків".

Згідно з пунктом 3.1 договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії облік (у тому числі приладовий) електричної енергії, що передається Оператором системи розподілу та споживається Споживачем на межі балансової належності об`єкта Споживача, здійснюється відповідно до вимог Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №311 від 14.03.2018 та з урахуванням вимог цього договору. За розрахункову одиницю розподіленого та спожитого обсягу електричної енергії береться одна кіловат година (кВт·год).

Пунктом 6.1 договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії визначено, що Оператор системи зобов`язується, зокрема, виконувати умови цього договору та інші обов`язки, передбачені ліцензійними умовами та Правил роздрібного ринку електричної енергії, а також здійснювати розподіл електричної енергії Споживачу із дотриманням показників якості електричної енергії, визначених державними стандартами.

У пункті 6.2 договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії сторонами узгоджено, що споживач зобов`язується, зокрема, виконувати умови цього договору, забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх внутрішніх електромереж, електроустановок та електроприладів, а також забезпечувати доступ представникам Оператора системи, які пред`явили свої службові посвідчення, до свого об`єкта для обстеження вузла вимірювання, електроустановок та електропроводки.

Оператор системи має право на отримання від Споживача своєчасної оплати за надання послуги з розподілу (передачі) електричної енергії у разі, якщо умовами глави 5 цього договору передбачено, що оплату за послугу з розподілу (передачі) Споживач здійснює безпосередньо Оператору системи та на отримання своєчасної оплати за надання послуги з розподілу (передачі) електричної енергії від Постачальника у разі, якщо умовами глави 5 цього договору передбачено, що оплату за послугу з розподілу (передачі) Оператору системи здійснює Постачальник; право на безперешкодний доступ (за пред`явленням службового посвідчення) до електричних установок Споживача для проведення технічної перевірки та контрольного огляду вузла вимірювання, контролю за рівнем споживання електричної енергії, а також для виконання відключення та обмеження споживання відповідно до встановленого Правилами роздрібного ринку електричної енергії порядку та умов договору; контролювати додержання Споживачем вимог Правил роздрібного ринку електричної енергії (пункт 7.1 договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії).

Згідно з пунктом 8.5 договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених додатком 4 до цього договору, у разу якщо главою 5 цього договору передбачено, що оплату за послугу з розподілу здійснює Споживач безпосередньо Оператору системи, Споживач сплачує Оператору системи пеню у розмірі __% за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком.

Відповідно до пункту 11.1 договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії цей договір набирає чинності з дня приєднання Споживача до умов цього договору і діє протягом 1 року, якщо інший термін не зазначено в заяві-приєднання. Договір вважається продовженим на кожен наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. Договір може бути розірвано і в інший термін за ініціативою будь-якої із сторін у порядку, визначеному законодавством України.

У пункті 12.4 договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії визначено, що взаємовідносини сторін, не врегульовані цим договором, регламентуються законодавством.

Додаток №4 до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії визначає порядок розрахунків сторін, зокрема:

-оплата вартості послуг з розподілу (передачі) електричної енергії та інших платежів проводиться Споживачем виключно у грошовій формі на поточний рахунок Оператора системи за розрахунковий період, який становить один календарний місяць (пункт 1 додатку №4);

-сума оплати послуг з розподілу (передачі) визначається виходячи з обсягу електричної енергії, розподіленої Оператором системи, та тарифу на розподілу (передачу) електричної енергії, що діяв у розрахунковому періоді (пункт 2 додатку №4);

-тарифи (ціни) за послуги з розподілу (передачі) електричної енергії на ринку електричної енергії встановлюються Регулятором та розміщуються на офіційному веб-сайті Оператора системи (пункт 3 додатку №4);

-Споживач здійснює повну оплату обсягу електричної енергії, заявленого на відповідний розрахунковий період, наступним чином: попередня оплата здійснюється Споживачем самостійно за 5 днів до початку розрахункового періоду з наступним перерахунком (остаточним розрахунком), що проводиться відповідно до фактичного обсягу розподіленої електричної енергії протягом відповідного розрахункового періоду, 100% від прогнозованих обсягів споживання електричної енергії на розрахунковий місяць; остаточний розрахунок за розподілену електричну енергію та інші платежі згідно з умовами цього договору здійснюються Споживачем на підставі отриманих у Оператора системи рахунків протягом 5-ти операційних днів з дня їх отримання (пункт 5 додатку №4);

-за підсумками місяця Оператор системи надає Споживачу: акт приймання-передачі наданих послуг з розподілу (передачі) електричної енергії; акт про надання послуг із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії. Оформлені належним чином акти Споживач повертає Оператору системи у п`ятиденний термін. У разі неповернення Споживачем належно оформленого акту та за відсутності заперечень останній вважається підтвердженим. Рахунки на оплату послуг із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії, пеню, інфляційні збитки, річні виписуються Оператором системи окремо та надаються Споживачу (пункт 8 додатку №4);

-за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених пунктом 5 цього додатку, Споживач сплачує Оператору системи пеню у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на день прострочення) за кожен прострочення включно по день фактичної оплати, та санкції, що сплачуються відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України індекс інфляції та 3% річних (пункт 10 додатку №4);

-рахунки на оплату можуть надаватися у паперовому вигляді у відповідних структурних підрозділах Оператора системи, поштовим зв`язком, факсимільним зв`язком, електронною поштою або іншими способами з використанням новітніх інформаційних технологій у системі електронного документообігу. У разі неотримання Споживачем протягом 2-х робочих днів після останнього дня розрахункового періоду рахунків на оплату в паперовому вигляді Оператор системи на 3-й день надсилає їх поштовим зв`язком, факсимільним зв`язком або електронною поштою (пункти 11, 12 додатку №4 до договору);

-на поточний рахунок Оператора системи Споживач перераховує: грошові кошти за розподілену активну електричну енергію; грошові кошти за надання послуг із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії; грошові кошти за розподілену активну електричну енергію, що надходять за визнаною претензією або рішенням суду; грошові кошти на покриття плати за порушення умов договору та санкцій, що сплачуються відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України індекс інфляції та 3% річних (пункт 13 додатку №4).

У матеріалах справи також міститься договір оренди індивідуального визначеного (нерухомого або іншого) майна №51/8 від 31.03.2017 (далі договір №51/8 від 31.03.2017), укладений між Затоківською селищною радою Білгород-Дністровської міської ради Одеської області ("Орендодавець") та Головним управлінням Національної поліції в Одеській області ("Орендар"), відповідно до пункту 1.1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно (далі майно), а саме: нежитлові приміщення будівлі КПП ДАІ загальною площею 60,3 кв.м, розташоване за адресою: 67772, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, смт. Затока.

Згідно з пунктом 2.1 договору №51/8 від 31.03.2017 Орендар вступає в строкове платне користування майном з дати підписання сторонами акта приймання-передачі майна.

У разі припинення цього договору майно повертається Орендарем Орендодавцю. Орендар повертає майно Орендодавцю аналогічно порядку, встановленому при передачі майна Орендарю за цим договором. Майно вважається повернутим Орендодавцю з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі. Обов`язок по складанню акта приймання-передачі покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні договору (пункти 2.3-2.6 договору №51/8 від 31.03.2017).

В силу пункту 9.1 договору №51/8 від 31.03.2017 цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців і діє з 31.03.2017 до 28.02.2020 включно.

Додатковою угодою №1 від 12.03.2020 до договору №51/8 від 31.03.2017 продовжено строк дії вказаного договору оренди до 28.12.2022.

У доповідній записці т.в.о. начальника Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області №03/1853 від 26.01.2023 вказано, що нежитлові приміщення будівлі КПП ДАІ загальною площею 60,3 кв.м, розміщене за адресою: 67772, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, смт Затока, на час оформлення цієї записки використовуються як блок-пост силами територіальної оборони, натомість Білгород-Дністровським РВП ГУНП в Одеській області не експлуатується та в подальшому експлуатація не передбачається. Крім того, нежитлові приміщення селищного відділення міліції загальною площею 77,7 кв.м, розміщене за адресою: 67772, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт Затока, вул. Приморська, 23, Білгород-Дністровським РВП ГУНП в Одеській області не експлуатується та в подальшому експлуатація не передбачається, адже використовувалось та в подальшому планується використовувати для станції туристичної поліції будівлю Затоківської селищної ради за адресою: 67772, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт Затока, вул. Приморська, 21.

02.02.2024 між Кароліно-Бугазькою сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області, як орендодавцем, та Головним управлінням Національної поліції в Одеській області, як орендарем, підписано без зауважень та скріплено печатками акт повернення з оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності, за договором №58/1 від 31.03.2017.

13.03.2024 на адресу Акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшов лист №25/285 від 11.03.2024, в якому Головне управління Національної поліції в Одеській області повідомило позивача про те, що будівлі КПП ДАІ загальною площею 60,3 кв.м, за адресою: Одеська область, сел. Затока працівниками поліції не експлуатується вже кілька років та в подальшому експлуатація не передбачається, у зв`язку з чим надаються копії акту б/н від 02.02.2024 про повернення з оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності, за договором №58/1 від 31.03.2017 та доповідної записки т.в.о. начальника Білгород-Дністровського РВП РУНП в Одеській області №63/1853 від 26.01.2023 про те, що зазначена будівля не використовується.

В адресованій відповідачу претензії №ЕЕЦ-17/725 від 11.06.2024 Акціонерне товариство "Українська залізниця" просило погасити заборгованість за договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії у сумі 60768,01 грн, посилаючись на те, що споживач не здійснив оплату за вказані послуги.

У матеріалах справи також містяться копії:

-підписаних позивачем актів приймання-передачі наданих послуг №069 за послуги розподілу електричної енергії за червень місяць 2023 року на суму 35712,89 грн, за вересень місяць 2023 року на суму 2458,86 грн, за жовтень місяць 2023 року на суму 1303,08 грн, за грудень місяць 2023 року на суму 8140,28 грн, за січень місяць 2024 року на суму 1650,60 грн, за лютий місяць 2024 року на суму 11502,30 грн;

-рахунків за послуги з розподілу електричної енергії №990691, в яких вказано як суму за кожний місяць, так і суму з урахуванням початкового сальдо, а саме: від 30.06.2023 на суму 35712,89 грн, від 29.09.2023 на суму 38171,75 грн, від 31.10.2023 на суму 39474,83 грн, від 29.12.2023 на суму 47615,11 грн, від 31.01.2024 на суму 49265,71 грн, від 29.02.2024 на суму 60768,01 грн;

-супровідних листів від 03.11.2023, 09.02.2024 та 12.03.2024 про направлення відповідачу рахунків та актів приймання-передачі наданих послуг;

-акту контрольного огляду засобів вимірювальної техніки №ЕЕОлн-1/2024/2-01149 від 29.02.2024.

Предметом спору у даній справі є вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у загальній сумі 74299,69 грн, з яких: 60768,01 грн заборгованість за розподіл електричної енергії, 9907,69 грн пеня, 1099 грн 3% річних та 2524,99 грн інфляційних втрат, нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням Головним управлінням Національної поліції в Одеській області взятих на себе зобов`язань за укладеним між сторонами договором про надання послуг з розподілу електричної енергії в частині здійснення повної та своєчасної оплати вартості таких послуг.

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з наявності у Головного управління Національної поліції в Одеській області зобов`язання зі сплати вартості послуг з розподілу електричної енергії виключно за період до 02.02.2024, тобто до повернення відповідачем орендованого майна, користування яким, власне, і зумовило необхідність надання позивачем зазначених послуг з розподілу електричної енергії. Поряд з цим, суд першої інстанції послався на відсутність підстав для стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки відповідні нарахування проведені позивачем у зв`язку з порушенням відповідачем договірних зобов`язань, натомість спірні правовідносини виникли з фактичного споживання послуг за адресою розташування орендованого відповідачем майна, а не з порушення умов договорів.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду не повністю погоджується з вищенаведеними висновками Господарського суду Одеської області з огляду на наступне.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

В силу частин першої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Частиною сьомою статті 179 Господарського кодексу України унормовано, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу.

Між тим 11.06.2017 набрав чинності Закон України "Про ринок електричної енергії", відповідно до якого суб`єкти господарювання, які одночасно здійснювали діяльність з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами та постачання електричної енергії за регульованим тарифом, повинні були протягом 18 місяців з дня набрання чинності зазначеним законом, тобто до 11.12.2018, забезпечити юридичне відокремлення діяльності оператора системи розподілу від інших видів діяльності вертикально інтегрованого суб`єкта господарювання (обленерго), у тому числі шляхом створення електропостачальника.

Відтак Закон України "Про ринок електричної енергії" запровадив нову модель системи договірних правовідносин на роздрібному ринку електроенергії.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1395 від 08.11.2018, зокрема:

-видано Публічному акціонерному товариству "Українська залізниця" ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії у межах місць провадження господарської діяльності відповідно до додатка;

-анульовано Публічному акціонерному товариству "Українська залізниця" ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії (передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами) та ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, видані відповідно до постанови НКРЕКП №213 від 19.02.2016, на підставі пункту 13 розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ринок електричної енергії";

-зобов`язано Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" до 01.01.2019 укласти договори про надання послуг з розподілу електричної енергії зі споживачами, електроустановки яких приєднані до системи розподілу електричної енергії Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", та договори електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії з електропостачальниками, які мають намір здійснювати діяльність з постачання електричної енергії таким споживачам, із відкладальною умовою набрання ними чинності з 01.01.2019.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1669 від 07.12.2018 внесено до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, №1395 від 08.11.2018 наступні зміни: 1) у назві постанови абревіатуру "ПАТ" замінити абревіатурою "АТ"; 2) у тексті та назві додатка до постанови слово "Публічне" в усіх відмінках виключити.

За таких обставин, Акціонерне товариство "Українська залізниця" з 01.01.2019 надає послуги з розподілу електричної енергії.

В силу статті 4 Закон України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори про надання послуг з розподілу.

Взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, №312 від 14.03.2018.

Згідно з пунктом 2 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, №312 від 14.03.2018 "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.

За умовами пункту 4 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018 "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" операторам систем розподілу (ОСР) необхідно укласти договори про надання послуг з розподілу електричної енергії, які укладаються зі споживачем, з усіма споживачами, електроустановки яких приєднані на території діяльності ОСР. Договір розробляється ОСР на основі істотних умов, визначених Кодексом систем розподілу, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №310 від 14.03.2018, та типової форми, встановленої Правилами, і розміщується на сайті ОСР, у засобах масової інформації і в пунктах обслуговування споживачів ОСР. ОСР шляхом безпосереднього вручення персоналом ОСР або з рахунком, або поштовим відправленням надає споживачу заяву-приєднання до зазначеного договору, яка формується за базами даних вертикально інтегрованого суб`єкта господарювання та містить ЕІС-коди точок комерційного обліку об`єкта споживача. Надання такої заяви-приєднання є пропозицією споживачу про приєднання до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на умовах діючого договору про користування або постачання електричної енергії (індивідуальні характеристики об`єкта, потужність, клас надійності, ідентифікаційні коди, особливості обліку тощо). Договір вважається укладеним з дати підписання споживачем заяви-приєднання до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, яка повертається споживачем на адресу ОСР, та/або сплати за рахунком (квитанцією), який надсилається (надається) одночасно з договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, та/або з дати, указаної у заяві-приєднанні, якщо споживач протягом указаного в заяві-приєднанні терміну не звернувся до ОСР із запереченнями щодо укладення договору в цілому або щодо окремих умов договору та спожив будь-який обсяг електричної енергії. Непобутовим споживачам, приєднаним до мереж ОСР/ОСП, разом із заявою-приєднанням до договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії надаються паспорти точок розподілу (передачі), оформлені відповідно до Правил.

Колегія суддів вбачає, що у матеріалах справи наявна копія заяви-приєднання б/н та б/д до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, яка підписана зі сторони відповідача та скріплена печаткою останнього і в якій зазначено про приєднання до договору, розміщеного на сайті оператора за посиланням www.uz.gov.ua, на умовах договору про постачання електричної енергії №069 від 26.10.2017 за особовим рахунком №069 бази даних абонентів постачальника за регульованим тарифом у разі відсутності письмових заперечень з 01.01.2019.

За змістом статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема: справедливість, добросовісність та розумність.

Так, принцип добросовісності це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. Зазначений принцип лежить в основі доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №904/3315/18.

Згідно з пунктом 2.1.7 Правил роздрібного ринку електричної енергії у разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії споживач не має права використовувати електричну енергію із системи розподілу/передачі та має подати оператору системи письмову заяву про припинення розподілу/передачі електричної енергії на його об`єкт.

Відповідно до підпункту 2.1.2. пункту 2.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії не допускається розподіл (передача) електричної енергії до точки розподілу електроустановки споживача за відсутності діючого договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з таким споживачем, крім випадку здійснення розподілу (передачі) електричної енергії оператором системи до власних електроустановок.

Поряд з цим, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, останній споживав електричну енергію під час користування нежитловим приміщенням будівлі КПП ДАІ загальною площею 60,3 кв.м за адресою: 67772, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, що також свідчить про факт приєднання Головного управління Національної поліції в Одеській області до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії шляхом його акцептування.

Відсутність окремого примірника договору в паперовій формі не виключає обставини його укладення у наведеному вище порядку. При цьому, в підпункті 2.1.5 пункту 2.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії передбачено, що сторони можуть за взаємною згодою оформляти в установленому цими Правилами порядку додатки до договору споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, в яких узгоджуються організаційні та технічні особливості розподілу електричної енергії. Тобто, додатки до договору оформляються за згодою.

Акціонерне товариство "Українська залізниця" мало попередньо укладений з відповідачем договір постачання електричної енергії, який передбачав індивідуальні характеристики об`єкта (електроустановки), а тому при укладенні договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії позивачем правомірно використано наявну у нього інформацію, у зв`язку з чим була відсутня потреба у підписанні сторонами будь-яких окремих додатків до вказаного договору.

Крім того, у матеріалах справи відсутні та відповідачем до суду першої інстанції не подано доказів, які б свідчили про отримання Головним управлінням Національної поліції в Одеській області електричної енергії в іншому порядку, ніж через систему розподілу Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Таким чином, апеляційний господарський суд дійшов висновку про укладення сторонами публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, у зв`язку з чим колегією суддів відхиляються викладені у відзиві на апеляційну скаргу доводи відповідача щодо неможливості ідентифікації конкретного договору, який ним було акцептовано.

Як зазначалося вище, на виконання публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії позивачем було оформлено та направлено відповідачеві низку актів приймання-передачі наданих послуг за послуги розподілу електричної енергії та рахунків за послуги з розподілу електричної енергії, в яких вказано як суму за кожний місяць, так і суму з урахуванням початкового сальдо.

При цьому судом апеляційної інстанції враховується, що передання та прийняття робіт (послуг) на підставі підписаного в односторонньому порядку акта і виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе за наявності реального виконання робіт (надання послуг) за договором (угодою) у разі неотримання обґрунтованої відмови замовника про підписання такого акту та, відповідно, прийняття робіт (послуг). Крім того, виконавець робіт (надавач послуг) не повинен вчиняти жодних додаткових дій щодо спонукання замовника до отримання та підписання акта здачі-прийняття робіт (надання послуг).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не надав позивачеві мотивованої відмови від підписання актів надання послуг.

Поряд з цим, відповідно до порядку проведення розрахунків, визначеного у додатку №4 до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, остаточний розрахунок здійснюється Споживачем на підставі отриманих в Оператора рахунків протягом 5-ти операційних днів з дня їх отримання. У разі неотримання споживачем рахунків протягом 3-х робочих днів після останнього дня розрахункового періоду (календарний місяць), споживач зобов`язаний повідомити про це Оператора системи розподілу на 4-й день після останнього дня розрахункового періоду. У разі не повідомлення Оператора системи розподілу Споживачем рахунки вважаються отриманими.

Колегія суддів зауважує, що у матеріалах справи відсутні докази здійснення відповідачем повідомлення позивача про неотримання відповідних рахунків, а відтак такі рахунки вважаються отриманими в силу наведених вище умов договору, що, в свою чергу, свідчить про виникнення у Головного управління Національної поліції в Одеській області обов`язку сплатити на користь позивача вартість послуг з розподілу електричної енергії.

Водночас оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства. Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю.

Судом апеляційної інстанції враховується, що необхідність отримання відповідачем послуг з розподілу електричної енергії була зумовлена перебуванням у орендному користуванні Головного управління Національної поліції в Одеській області приміщення будівлі КПП ДАІ загальною площею 60,3 кв.м за адресою: 67772, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока на підставі договору №51/8 від 31.03.2017, умовами якого на відповідача, як орендаря, було покладено обов`язок зі сплати витрат за комунальні послуги, у тому числі за електроенергію, згідно з чинними угодами з установами, які надають ці послуги.

За таких обставин, як обґрунтовано зазначено в оскаржуваному рішенні місцевого господарського суду, беручи до уваги повернення відповідачем 02.02.2024 об`єкта оренди за договором №51/8 від 31.03.2017, відсутні підстави для покладення на Головне управління Національної поліції в Одеській області витрат зі сплати вартості послуг з розподілу електричної енергії за період після 02.02.2024, адже відповідні зобов`язання з оплати наведених послуг існували у споживача виключно до моменту повернення орендованого ним майна, а відтак, враховуючи надані позивачем до суду першої інстанції акти приймання-передачі наданих послуг та рахунки, загальна вартість послуг з розподілу електричної енергії за червень місяць 2023 року, вересень місяць 2023 року, жовтень місяць 2023 року, грудень місяць 2023 року, січень місяць 2024 року, а також за 01 та 02 лютого 2024 року становить 50058,97 грн.

У частині третій статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони у процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту, за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Отже, даний принцип забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладення тягаря доказування на сторони.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Колегія суддів наголошує на тому, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами.

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.06.2020 у справі №920/528/19.

Колегія суддів зауважує, що у матеріалах справи відсутні та відповідачем до суду першої інстанції не подано жодного доказу на підтвердження оплати вартості послуг з розподілу електричної енергії за червень місяць 2023 року, вересень місяць 2023 року, жовтень місяць 2023 року, грудень місяць 2023 року, січень місяць 2024 року, а також за 01 та 02 лютого 2024 року у загальній сумі 50058,97 грн.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком Господарського суду Одеської області щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" 50058,97 грн заборгованості за розподіл електричної енергії за вищезазначений період.

Твердження апелянта про те, що відповідач повинен сплати заборгованість з урахуванням лютого місяця 2024 року є безпідставними, оскільки, як зазначалося вище, зобов`язання з оплати вартості послуг розподілу електричної енергії були наявні у Головного управління Національної поліції в Одеській області до повернення ним орендованого майна, при цьому доказів використання останнім об`єкта оренди та, відповідно, надання позивачем у зв`язку з цим вищенаведених послуг відповідачеві після 02.02.2024 у матеріалах справи відсутні.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що невиконання грошового зобов`язання безпідставно не кваліфіковане Господарським судом Одеської області як його порушення у розумінні Цивільного кодексу України, а самого відповідача не визначено таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання у розумінні частини першої статті 612 цього Кодексу.

За умовами частини першої статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з частинами першою, другою та четвертою статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина перша статті 230 Господарського кодексу України).

Суб`єкти господарювання при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності (договірної санкції) за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до приписів статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Статтею 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) згідно з приписами статті 549 Цивільного кодексу України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В силу частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Крім того, правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статті 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно зі статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Саме таку правову позицію викладено у пунктах 3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013.

У застосуванні індексації колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду також враховуються рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені у листі Верховного Суду України №62-97р. від 03.04.1997. У листі Верховного Суду України №62-97р. від 03.04.1997 зазначено, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а у середньому за місяць, тому умовно слід виходити з того, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно щомісячні індекси, що складають будь-який період, перемножити між собою.

Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений. Періодом, за який розраховуються інфляційні втрати, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

У пункті 10 додатку №4 до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії визначено, що за прострочення внесення платежів Споживач сплачує Оператору пеню у розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на день прострочення, за кожен день прострочення включно по день фактичної оплати, а також нарахування, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України (3% річних та інфляційні втрати).

Отже, встановивши за результатами розгляду даного спору правомірність заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості з оплати вартості послуг розподілу електричної енергії у сумі 50058,97 грн, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду здійснила власний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат в межах заявленого позивачем періоду, а також розрахунок пені в межах граничного шестимісячного строку нарахування штрафних санкцій, внаслідок чого визначила, що з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" підлягають стягненню пеня у сумі 1714,79 грн (за період 01.03.2024-01.09.2024), 3% річних у сумі 906,81 грн (за період 01.03.2024-07.10.2024) та інфляційні втрати у сумі 2862,10 грн (за період з березня місяця 2024 року по вересень місяць 2024 року), при цьому, враховуючи, що визначена судом апеляційної інстанції сума інфляційних втрат перевищує розмір інфляційних втрат, заявлений до стягнення позивачем, апеляційний господарський суд не виходить за межі позовних вимог та вбачає наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат саме у розмірі, заявленому Акціонерним товариством "Українська залізниця", а саме: 2524,99 грн.

У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах (правова позиція Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16).

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" унормовано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

За умовами статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення Господарського суду Одеської області від 06.02.2025 у справі №916/4429/24 не повністю відповідає вказаним вище вимогам у зв`язку з невідповідністю викладених у ньому висновків обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" 1714,79 грн пені, 906,81 грн 3% річних та 2524,99 грн інфляційних втрат з одночасним ухваленням нового рішення про задоволення позову в цій частині, а також зміні в частині розподілу судових витрат.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, які були подані у електронній формі з використанням системи "Електронний суд", покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (позов задоволено на 74,30%) з урахуванням понижуючого коефіцієнта 0,8, визначеного частиною третьою статті 4 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 269, 270, 275, 277, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Одеської області від 06.02.2025 у справі №916/4429/24 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 1714,79 грн пені, 906,81 грн 3% річних та 2524,99 грн інфляційних втрат скасувати, позовні вимоги в цій частині задовольнити, в частині розподілу судових витрат змінити, в решті рішення залишити без змін, виклавши його резолютивну частину у наступній редакції:

"Позовні вимоги Акціонерного товариства "Українська залізниця" задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" 50058,97 грн заборгованості за розподіл електричної енергії, 1714,79 грн пені, 906,81 грн 3% річних, 2524,99 грн інфляційних втрат та 1799,57 грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.

У задоволенні решти позову відмовити".

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" 2699,76 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ з зазначенням всіх необхідних реквізитів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та у строки, визначені статтями 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 13.05.2025.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя К.В. Богатир

Суддя Л.В. Поліщук