ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2025 Справа № 917/403/25

Господарський суд Полтавської області у складі судді Ківшик О.В., розглянувши справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Трак Енд Трейн Логістік", вул.29 Вересня, 11/19, м. Кременчук, Полтавська область, 39600

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубенське шляхово-будівельне управління № 9", проспект Володимирський, 210, м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область, 37500

про стягнення 252 430,45 грн

Секретар судового засідання Ісенко М.В.

Без виклику учасників справи,

установив:

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Трак Енд Трейн Логістік" просить суд стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубенське шляхово-будівельне управління № 9" 252 430,45 грн заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного 25.07.2024 між сторонами Договору поставки асфальтобетонної суміші № 25/07-1, з яких : 200 000,00 грн основна заборгованість; 31 499,47 грн пені; 17 387,44 грн інфляційні втрати; 3 543,54 грн три проценти річних.

Викладені в позовній заяві вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не здійснив повну оплату за Договором поставки асфальтобетонної суміші від 25.07.2024 № 25/07-1, чим порушив умови господарських зобов`язань, встановлені зазначеним договором та законом.

Правовими підставами позову зазначено ст. 193 Господарського Кодексу України, ст. 526, 530, 611, 625 Цивільного Кодексу України.

На підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивач надав наступні докази (а.с. 4-21) : розрахунок боргу та штрафних санкцій, Витяг з ЄДРПОУ, витяг з реєстру платника ПДВ, наказ про призначення директора позивача, Договір № 25/07-1 від 25.07.2024, Видаткову накладну № 25/07-2 від 25.07.2024, рахунок на оплату № 86 від 25.07.2024, ТТН № 25-07-24/2, № 25-07-24/3, № 25-07-24/4, № 25-07-24/5 від 25.07.2025, податкову накладну №39 від 25.07.2024, платіжну інструкцію №568 від 02.08.2024, Договір про надання правничої допомоги, ордер, свідоцтво, розрахунок суми гонорару, акт виконаних робіт, квитанція.

Відповідач у відзиві на позов (вх. № 3896 від 24.03.2025) факт поставки товару визнає, проте заперечує проти позовних вимог з огляду на наступне :

- Договором та специфікаціями до нього не визначено строків оплати за поставлений позивачем Товар, Договір діє до 31.12.2025 року, то у відповідача ще не закінчилися строки, протягом яких відповідач має оплатити поставлений Товар;

- між сторонами проводились переговори щодо повернення частини Товару назад Позивачу на загальну суму 200 000 (двісті тисяч) грн. без визначення конкретних строків такого повернення Товару;

- Відповідач не відмовляється від оплати за поставлений Товар, але станом на дату подання позову Позивач не звертався до Відповідача за оплатою за поставлений Товар, а Договором не визначено строків оплати;

- У Відповідача існують певні фінансові труднощі, пов`язані із заборгованістю Замовників публічних закупівель, яким Відповідач надавав послуги (виконував роботи);

- поданий Позивачем розрахунок штрафних санкцій є невірним, оскільки відсутній строк прострочення оплати Товару;

- Договором передбачено обов`язкове досудове врегулювання спору.

Доказів в обґрунтування заперечень проти позову відповідач не надав.

Крім того, Відповідач не погоджується із розміром витрат на правничу допомогу та вважає їх необґрунтованими та завищеними.

Позивач надав суду 26.03.2025 за вх № 4059 відповідь на відзив, за мотивами якої спростовує наведені у відзиві доводи Відповідача, вказуючи таке: пунктах 3.2. та 3.3. Договору сторони узгодили, що оплата вартості асфальтобетонної суміші проводиться на умовах 100% (сто) відсотків попередня оплата. Покупець сплачує Постачальнику вартість асфальтобетонної суміші за ціною згідно рахунку визначеного в погодженій сторонами специфікації, що є додатком до Договору. Отже, обов`язок по оплаті поставленого товару у відповідача виник 25.07.2024 року.

Відповідач надав суду 04.04.2025 за вх № 4550 заперечення на відповідь на відзив, у яких дублює мотиви відзиву.

Інших заяв по суті спору до суду не надходило.

2. Процесуальні питання, вирішені судом.

27.02.2025 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Трак Енд Трейн Логістік" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубенське шляхово-будівельне управління № 9" про стягнення 252 430,45 грн заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного 25.07.2024 між сторонами Договору поставки асфальтобетонної суміші № 25/07-1, з яких : 200 000,00 грн основна заборгованість; 31 499,47 грн пені; 17 387,44 грн інфляційні втрати; 3 543,54 грн три проценти річних.

У позовній заяві позивач також просить суд стягнути з відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2025 справу № 917/403/25 розподілено судді Ківшик О.В.

Суд ухвалою від 05.03.2025 прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, постановив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), встановив сторонам строки для подання заяв по суті спору.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Водночас суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України). Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

3. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи.

25.07.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Трак Енд Трейн Логістік" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лубенське шляхово-будівельне управління № 9" (покупець) укладено Договір поставки асфальтобетонної суміші № 25/07-1 (а.с. 9-12, в подальшому - Договір).

При цьому сторони узгодили, зокрема, таке:

- Постачальник зобов`язується поставити Покупцеві асфальтобетонну суміш, надалі - Товар, а Покупець прийняти і оплатити такий Товар в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Найменування, асортимент, кількість та ціна Товару, що поставляється згідно з цим Договором визначені у Специфікації (Додатки до цього Договору) (далі-Специфікація), яка є невід`ємною частиною (п.1.1 та 1.2 Договору);

- оплата вартості асфальтобетонної суміші проводиться на умовах 100% (сто) відсотків попередня оплата (п. 3.2 Договору);

- Покупець сплачує Постачальнику вартість асфальтобетонної суміші за ціною згідно рахунку, визначеного в погодженій сторонами специфікації, що є додатком до Договору (п. 3.3. Договору);

- поставка здійснюється шляхом самовивозу товару Покупцем своїм транспортом. За домовленістю сторін можлива поставка товару за рахунок Постачальника (п. 4.1. Договору);

- датою поставки Товару вважається дата передачі Постачальником Покупцю партії Товару згідно з підписаною Сторонами видатковою накладною. (п. 4.4 Договору);

- разом з поставкою (передачею) Товару (партії Товару) Постачальник додає: оригінали видаткової накладної, товарно-транспортної накладної та документ, що підтверджує якість Товару згідно з вимогами законодавств України, встановленими для такого Товару (п. 4.5 Договору);

- право власності на партію Товару переходить від Постачальника до Покупця з моменту підписання Сторонами видаткової накладної (п. 4.6 Договору);

- Покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за Товар (партію Товару) в порядку та на умовах, визначених цим Договором (підп. 5.1.1 п. 5.1 Договору);

- у випадку несвоєчасної або не в повному обсязі оплати Покупцем на рахунок Постачальника грошової суми за відпущений Товар Покупець повинен сплатити Постачальнику суму основного боргу та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплачених обсягів Товару за кожен день прострочення оплати (п. 6.3 Договору);

- Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2025 року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих за цим Договором обов`язків (п. 9.1 Договору).

Також 25.07.2024 між Сторонами укладено Специфікацію № 1 до Договору (а.с.12 на звороті, далі Специфікація № 1), у якій сторони погодили вид товару Асфальтобетонна суміш АСГ.Др.Щ.Б.НП.І БНД-А 60/90, кількість товару 100 тон, ціна за одиницю без ПДВ 4 000,00 грн., сума без ПДВ 400 000,00 грн, сума з ПДВ 480 000,00 грн; загальна сума Договору визначається загальною вартістю Товару, що поставляється, відповідно до Специфікацій.

На виконання прийнятих на себе зобов`язань за Договором Позивач поставив Відповідачу у власність 25.07.2024 99,82 т. аАсфальтобетонної суміші АСГ.Др.Щ.Б.НП.І БНД-А 60/90№ 25-07-24/2 на загальну суму 479136,00 грн., що підтверджується видатковою накладеною № 25/07-2 від 25.07.2024 (а.с. 13), та виставив відповідачу рахунок на оплату №86 від 25.07.2024 (а.с. 13 на звороті).

Відповідач отримав товар та вивіз на умовах самовивозу, що підтверджується товарно-транспортними накладними № 25-07-24/2, № 25-07-24/3, № 25-07-24/4, № 25- 07-24/5 від 25.07.2025 (а.с. 14-15).

Ці обставини Відповідач не спростовує.

Відповідач оплатив отриманий товар частково в сумі в сумі 279 136,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №568 від 02.08.2024 (а.с. 17).

За даними Позивача, борг Відповідача перед Позивачем за поставлений товар становить 200 000,00 грн.

Вважаючи свої права порушеними, Позивач звернувся до суду з цим позовом з вимогами про з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубенське шляхово-будівельне управління № 9" 252 430,45 грн заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного 25.07.2024 між сторонами Договору поставки асфальтобетонної суміші № 25/07-1, з яких : 200 000,00 грн основна заборгованість; 31 499,47 грн пені; 17 387,44 грн інфляційні втрати; 3 543,54 грн три проценти річних.

4. Норми права, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення, та висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до вимог ст. 525, ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Статтею 193 Господарського України (далі ГК України) передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Враховуючи правову природу укладеного договору, кореспондуючи права та обов`язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки.

Частиною 1 статті 265 ГК України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Згідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

За умовами ч.1, 2 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

При цьому ст. 538 ЦК України регламентує зустрічне виконання зобов`язання. Так, за приписами цієї норми виконання свого обов`язку однією зі сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що не може виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. Якщо зустрічне виконання свого обов`язку здійснено однією зі сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Суд встановив, що поставка асфальтобетонної суміші у кількості 99,82 грн на загальну суму 479 136,00 грн була здійснена Позивачем 25.07.2024 без отримання від Відповідача 100% попередньої оплати, як це визначено п. 3.2 Договору.

Факт отримання означеного товару 25.07.2024 Відповідач визнає.

Отже, поза розумним сумнівом є факт, що момент виконання Відповідачем обов`язку з оплати отриманого Товару є таким, що настав 25.07.2024.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За загальним правилом, встановленим ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Матеріалами справи підтверджується прийняття Відповідачем на себе зобов`язання з оплати товару на умовах 100% попередньої оплати Товару відповідно до умов Договору, проте доказів повного виконання цих зобов`язань матеріали справи не містять, Позивач стверджує про те, що Відповідач оплатив товар частково в сумі 279 136,00 грн. Дана обставина Відповідачем визнається.

Частиною 1 статті 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 ЦК України та ст. 199 ГК України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Пунктом 4 ст. 231 ГК України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У пункті 6.3 Договору сторони погодили, що у випадку несвоєчасної або не в повному обсязі оплати Покупцем на рахунок Постачальника грошової суми за відпущений Товар Покупець повинен сплатити Постачальнику суму основного боргу та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплачених обсягів Товару за кожен день прострочення оплати.

Здійснивши перевірку наданого Позивачем розрахунку, в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 31 499,47 грн за період з 26.07.2024 року по 26.02.2025 року, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є правомірними частково у розмірі 26 573,44 грн за період з 26.07.2024 року по 26.01.2025 року (з урахуванням приписів п. 6 ст. 232 ГК України). В частині стягнення 4 926,03 грн пені у позові слід відмовити.

Також Позивач заявив до стягнення з відповідача 17 387,44 грн інфляційних втрат за період з серпня 2024 року по лютий 2025 року включно та 3 543,54 грн три проценти річних за період з 26.07.2024 по 26.02.2025.

Відповідно п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18.

Матеріалами справи підтверджується, що у Відповідача виникло зобов`язання сплатити Позивачу суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до ст. 693 ЦК України до дня після спливу строку поставки (25.07.2024) Відповідач з урахуванням принципу розумної обачності мав усвідомлювати протиправний характер несплати грошових коштів.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши розмір заявлених вимог в частині стягнення 3% річних у розмірі 17 387,44 грн інфляційних втрат за період з серпня 2024 року по лютий 2025 року включно та 3 543,54 грн три проценти річних за період з 26.07.2024 по 26.02.2025 грн, суд не виявив завищення їх розміру з боку позивача, а тому дійшов висновку, що вимоги в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню повністю.

Суд зазначає, що в силу приписів ч. 2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Посилання Відповідача в заперечення проти позову на те, що Договором та специфікаціями до нього не визначено строків оплати за поставлений позивачем Товар, Договір діє до 31.12.2025 року, то у відповідача ще не закінчилися строки, протягом яких відповідач має оплатити поставлений Товар, є помилковим, довільним на власний розсуд тлумаченням останнім умов Договору й чинного законодавства та спростовуються наведеним.

Посилання Відповідача в заперечення проти позову на те, що між сторонами проводились переговори щодо повернення частини Товару назад Позивачу на загальну суму 200 000 (двісті тисяч) грн. без визначення конкретних строків такого повернення Товару є бездоказовим твердженням.

Посилання Відповідача в заперечення проти позову на існування певних фінансових труднощів, пов`язаних із заборгованістю Замовників публічних закупівель, яким Відповідач надавав послуги (виконував роботи), також документально не підтверджені та не є підставою для звільнення від виконання чи відкладальною умовою виконання зобов`язань за Договором.

Щодо посилання Відповідача в заперечення проти позову на неотримання Позивачем передбаченого Договором обов`язкового досудового врегулювання спору суд зазначає таке.

У ст. 4 ГПК України унормовано, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 19 ГПК України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. Особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.

Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо до заяви не додано доказів вжиття заходів досудового врегулювання спору у випадку, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом (п. 6 ч. 5 ст. 174 ГПК України).

Під час вирішення питання щодо прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у цій справі суд врахував, що пунктом 3 Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/20002 встановлено, що обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

З урахуванням викладеного положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Отже, за наявності у позивача як кредитора вимагати оплати за надані ним послуги від боржника та означене рішення Конституційного Суду України, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором належить виключно позивачеві та не може бути обмежене встановленим за волевиявленням сторін досудовим врегулюванням.

Згідно із ч. 2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Допустимих доказів в спростування зазначеного чи будь-яких інших обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Господарський суд, проаналізувавши наведені вище норми матеріального права в аспекті спірних правовідносин, зазначає, що позовні вимоги підтверджуються поданими доказами, не спростовані відповідачем, судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, тому суд дійшов висновків про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з огляду на неправильний обрахунок позивачем пені.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010р. №4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін. Відповідно до ч.23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» за заявою №63566/00 суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Стосовно розподілу судових витрат.

При пред`явленні даного позову позивачем платіжною інструкцією № 1888 від 26.02.2025 року (а.с. 7) сплачено до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в загальному розмірі 3 786,46 грн, про що свідчить відповідна виписка (а.с. 23).

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Так як позивачем було подано позовну заяву у даній справі в електронній формі, розмір судового збору, що підлягає сплаті, підлягає пониженню на коефіцієнт 0,8 та становить 3 029,17 грн. (252 430,45 х 1,5% х 0,8). Сума переплати судового збору становить 757,29 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Суд також інформує позивача, що 07.01.2025 року набув чинності наказ Міністерства фінансів України від 26.11.2024 № 606 "Про внесення змін до Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів", зареєстрований в Міністерстві юстиції України 10.12.2024 за № 1888/43233. Даним наказом внесено зміни до механізму повернення судового збору у випадках, визначених статтею 7 Закону України "Про судовий збір".

Таким чином, для формування Господарським судом Полтавської області електронного подання на повернення судового збору позивачу необхідно надати суду відповідне клопотання про повернення судового збору та вичерпну інформацію згідно з абзацом сьомими пункту 5 розділу I «Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 787 від 03.09.2013 р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за № 1650/24182, із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства фінансів № 606 від 26.11.2024 р.

Відповідності до ст. 129 ГПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовної вимог, зокрема, на відповідача в сумі 2 979,10 грн.

Стосовно розподілу витрат на професійну правову (правничу) допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.02.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Трак Енд Трейн Логістік" (Клієнт) та Адвокатом Глушко Зоєю Вікторівною (Адвокат) укладено договір про надання правничої (правової) допомоги (юридичних послуг) (в подальшому Договір, а.с. 18).

У Договорі сторони погодили, зокрема, наступне :

- предметом Договору є надання Адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги Клієнту у спорі з Товариством з обмеженою відповідальністю "Лубенське шляхово-будівельне управління № 9" про стягнення боргу за договором поставки асфальтобетонної суміші №25/07-1 від 25.07.2024 за видатковою накладною № 25/07-2 від 25.07.2024, в сумі 200 000,00 грн основного боргу, а також пені інфляційних втрат та 3% річних (п. 1.1Договору);

- на визначення розміру гонорару Адвоката спливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень Клієнта. Гонорар Адвоката погоджується за взаємною згодою сторін у фіксованій сумі та становить 15 000,00 грн за надану правову допомогу (п. 4.1, п. 4.2 Договору);

- Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2026 року (п. 3.1 Договору).

У Єдиному реєстрі адвокатів України наявні відомості щодо адвоката Глушко Зої Вікторівни (свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю серія ПТ № 1581, виданого на підставі рішення Ради адвокатів Полтавської області від 04.01.2017 № 1). Копія означеного Свідоцтва наявна у матеріалах справи (а.с. 17 на звороті).

На підтвердження отримання професійної правової допомоги Позивач надав суду : ордер на надання правничої допомоги адвокатом Глушко З.В. Товариству з обмеженою відповідальністю "Трак Енд Трейн Логістік" від 26.02.2025 серія ВІ № 1269604 (а.с. 20 на звороті), Договір про надання правничої (правової) допомоги від 20.02.2025 року (а.с. 18), розрахунок суми гонорару за надану правничу (правову) допомогу від 20.02.2025 (а.с. 19), акт № 26/02 виконаних робіт відповідно Договору про надання правничої (правової) допомоги від 20.02.2025 року (а.с. 19 на звороті).

Відповідно до означених вище документів :

- адвокат Глушко З.В. на виконання Договору надав правову допомогу, що складається з такого : консультації клієнта, ознайомлення з матеріалами справи з виїздом в офіс клієнта. Правовий аналіз первинних документів та опрацювання законодавчої бази. Роз`яснення Клієнту законодавства з правовідносин, що виникли, виходячи з аналізу документів та законодавства. Узгодження правової позиції. Сканування та формування копій документів (додатків до позовної заяви). Проведення розрахунку заборгованості, пені, інфляційних втрат та 3% річних. Складання та подача до Господарського суду Полтавської області через підсистему "Електронний суд" позовної зави до ТОВ "Лубенське шляхово-будівельне управління № 9" про стягнення боргу за договором поставки асфальтобетонної суміші №25/07-1 від 25.07.2024 за видатковою накладною № 25/07-2 від 25.07.2024, в сумі 200 000,00 грн основного боргу, а також пені інфляційних втрат та 3% річних;

- вартість за годину 1 000,00 грн; час 15 год; вартість всього 15 000,00 грн;

- на момент підписання акту виконаних робіт зауваження з боку Замовника до Виконавця відсутні;

- Виконавець отримав повністю суму гонорару, визначену умовами договору.

На підтвердження проведення оплати отриманих Позивачем послуг з правової допомоги в сумі 15 000,00 грн останній надав суду копію квитанції № 250226-1 від 26.02.2025 (а.с. 20).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У розумінні умов частин 5 та 6 статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат критеріям, наведеним у частині 4 цієї статті. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21.

Проте у частині п`ятій статті 129 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.

Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.

У постановах від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Частинами першою та другою статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (пункт 131 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Великої Палати Верховного суду у справі № 910/12876/19 від 15 червня 2022 року.

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року Лавентс проти Латвії (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах Ніколова проти Болгарії та Єчюс проти Литви, пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідач клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу Позивача не надав, у відзиві на позовну заяву проти стягнення вказаних витрат заперечив, стверджуючи про їх необґрунтованість та завищення з огляду на те, що:

- консультації клієнта, ознайомлення з матеріалами справи з виїздом в офіс клієнта. Правовий аналіз первинних документів та опрацювання законодавчої бази є тотожною послугою роз`яснення Клієнту законодавства з правовідносин, що виникли, виходячи з аналізу документів та законодавства. Узгодження правової позиції, тому в цій частині послуги дублюються;

- у розрахунку не деталізовано час, витрачений на кожну послугу і вартість кожної послуги.

Означені заперечення суд не оцінює як обґрунтовані та правомірні, оскільки такі є довільним неправомірним тлумаченням Відповідачем наданих адвокатом послуг, неспівмірність витрат Відповідачем не доведено.

У п. 147 постанови від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 у справі № 904/4507/18, пункті 135 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 у справі № 922/1964/21.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (пункти 107-109 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц). Господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (пункт 120 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19, постановах від 22.11.2019 року у справі № 910/906/18, від 04.06.2020 року у справі № 906/598/19 та від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17.

Проаналізувавши обсяг фактично наданих адвокатом послуг позивачу, суд дійшов висновку, що заявник має право на компенсацію судових витрат на професійну правничу допомогу, які були фактичними і неминучими, підтвердженими матеріалами справи та співрозмірними наданому об`єму адвокатських послуг пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 14 707,50 грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233, 237-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубенське шляхово-будівельне управління № 9" (проспект Володимирський, 210, м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область, 37500, ідентифікаційний код 03450436) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Трак Енд Трейн Логістік" (вул.29 Вересня, 11/19, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, ідентифікаційний код 43097428) 200 000,00 грн основної заборгованості, 26 573,44 грн пені; 17 387,44 грн інфляційних втрат; 3 543,54 грн 3% річних, 2 970,10 грн судового збору та 14 707,50 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. В частині стягнення 4 926,03 грн пені у позові відмовити.

Рішення підписане 07.05.2025 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Суддя О.В.Ківшик