ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"09" травня 2025 р. Справа № 916/1798/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Петрова В.С., розглянувши матеріали заяви Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 1261,47 грн. у порядку ст. 147-156 ГПК України, -

ВСТАНОВИВ:

06.05.2025 року до Господарського суду Одеської області надійшла заява Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради (стягувач) про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 (боржника) заборгованості за договором № ТС-120/23 на право тимчасового користування місцями для розташування тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності від 16.03.2023 року в сумі 1261,47 грн. та судового збору в сумі 302,80 грн. Заяву обґрунтовано невиконанням фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 умов вказаного договору в частині здійснення повної та своєчасної оплати за використання місця під розташування тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності.

Згідно зі ст. 147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

В ч.ч. 1, 2 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у заяві повинно бути зазначено:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника, відомості про наявність або відсутність у заявника електронного кабінету;

3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання;

4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;

5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Як встановлено судом, Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради у поданій заяві боржником зазначений: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) із місцезнаходженням: АДРЕСА_1 . Разом з тим, з відповіді № 1361721 від 08.05.2025 р. на запит суду з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що за вказаним кодом РНОКПП НОМЕР_1 в ЄДР значиться наступна особа, а саме: ОСОБА_1 . Вказане свідчить про невірне зазначення заявником ім`я боржника.

Крім того, із матеріалів поданої заяви вбачається, що ФОП ОСОБА_1 на підставі довіреності від 22.11.2022 р. уповноважив ОСОБА_2 представляти його інтереси в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах, організаціях, підприємствах незалежно від форми власності, а також у Центрі надання адміністративних послуг Одеської міської ради з питань, пов`язаних з отриманням адміністративних послуг, для чого представнику надається право подавати заяви, в тому числі заяви на отримання адміністративних послуг (з правом підпису) та доданих до неї документів, а також отримувати результати надання адміністративних послуг тощо.

При цьому із заяви про укладення договору на право тимчасового користування місцями для розташування тимчасових споруд від 14.03.2023 р. вбачається, що суб`єктом звернення був ОСОБА_1 .

Разом з тим, з договору № ТС-120/23 на право тимчасового користування місцями для розташування тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності від 16.03.2023 року вбачається, що останній укладено між Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .

Наразі господарський суд зауважує, що ОСОБА_3 та ОСОБА_3 це різні імена, які не можна плутати між собою.

При цьому суд зауважує, що заявником у поданій заяві зазначено боржником ОСОБА_1 , водночас у прохальній частині заяви управління просить стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суму заборгованості.

Відповідно до п.п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо, зокрема: заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу. Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч. 2 ст. 152 ГПК України).

За таких обставин, суд доходить висновку про наявність підстав для відмови у видачі Управлінню розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради судового наказу про стягнення заборгованості, оскільки таку заяву подано з порушенням вимог ст. 150 ГПК України.

При цьому суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись п.п. 1, 8 ч. 1 ст. 152, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Управлінню розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради у видачі судового наказу за поданою заявою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в загальному розмірі 1261,47 грн.

2. Повідомити заявника, що відповідно до ч. 1 ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Суддя В.С. Петров