ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2025 р. Справа №909/691/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді О.С. Скрипчук

суддів Н.М. Кравчук

О.І. Матущака,

розглянувши у письмовому провадженні матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» за № 3666УГС від 19.12.2024 (вх. № 01-05/3751/24 від 26.12.2024)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 27.11.2024 (повний текст рішення складено 27.11.2024, м. Івано-Франківськ, суддя О.В. Малєєва)

у справі № 909/691/24

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ», м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Оском Плюс», с. Старі Кути Косівського району Івано-Франківської області

про стягнення 13 268, 97 грн виплаченого страхового відшкодування.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УСГ» звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оском Плюс» про стягнення 13 268, 97 грн виплаченого страхового відшкодування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.01.2024 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «MAN TGX 18.400» (державний номерний знак НОМЕР_1 ), який належить відповідачу.

Позивач виплатив потерпілому за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-2301-23-00113 від 21.06.2023 суму страхового відшкодування у розмір 74 933, 50 грн.

Згідно з постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05.02.2024 у справі № 686/3071/24 ОСОБА_1 , який на момент ДТП працював на посаді водія відповідача, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс ГРУП», з яким у відповідача був укладений поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 215133279, виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 61 664, 53 грн.

Відтак, позивач вважає, що відповідач як особа відповідальна за завдані збитки повинен відшкодувати позивачу різницю між сумою страхового відшкодування, виплаченою позивачем потерпілій особі, та сумою страхового відшкодування, сплаченого страховиком відповідача. Позовні вимоги обґрунтовує приписами ст. 993, 1166, 1172, 1194 ЦК України, ст. 27 ЗУ «Про страхування», ст. 22, 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 20, 216, 217, 224, 225, 228 ГК України.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 27.11.2024 в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 на момент ДТП працював на посаді водія у відповідача. На це вказано в постанові Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05.02.2024 у справі № 686/3071/24.

Проте, місцевий господарський суд зазначив, що позивач не довів, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , на момент ДТП перебув у володінні Товариства з обмеженою відповідальністю «Оском Плюс» як роботодавця і що винний водій використовував вказаний транспортний засіб під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову належить відмовити.

Не погодившись з даним рішенням Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УСГ» звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою № 3666УГС від 19.12.2024 (вх. № 01-05/3751/24 від 26.12.2024) у якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 27.11.2024, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апелянт вказує, що з матеріалів справи про адміністративне правопорушення (постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 лютого 2024 року у справі №686/3071/24) вбачається, що на момент ДТП, особа відповідальна за завданий збиток працювала водієм в ТОВ ««ОСКОМ ПЛЮС» судом встановлено, що відповідальність за шкоду, заподіяну застрахованому транспортному засобу - «Suzuki Vitara» державний номерний знак НОМЕР_2 , має нести відповідач, як роботодавець заподіювала шкоди.

Скаржник зазначає, що на спростування обставин перебування у трудових відносинах заподіювала шкоди з відповідачем, доказів не надано.

За таких обставин на переконання позивача, відповідач, як особа відповідальна за завданий збиток, повинен відшкодувати ПАТ «СК «УСГ» різницю між сумою страхового відшкодування сплаченого за Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-2301-23-00113 від 21 червня 2023 року та сумою страхового відшкодування виплаченому за полісом № 215133279, а саме 13 268, 97 грн.

За вимогами частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до п.10 ч.3 ст.2 ГПК України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте, розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, №4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, №№32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07 від 15.03.2012).

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Між ОСОБА_2 як страхувальником та ПАТ «Страхова компанія «УСГ» 21.06.2023 було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-2301-23-00113, відповідно до умов якого застраховано майнові інтереси страхувальника з володіння, користування, розпорядження транспортними засобом SUZUKI VITARA, реєстраційний номер НОМЕР_3 , рік випуску 2017. Умови страхування КАСКО. Страхова сума на дату договору 500 000 грн, страхова сума на дату страхового випадку 500 000 грн. Строк дії цього договору - з 27.06.2023 до 26.06.2024.

В п. 12.1. зазначеного договору передбачено, що розмір страхового відшкодування визначається, виходячи з прямого розміру збитків, завданих страхувальнику в результаті страхового випадку, на підставі даних огляду пошкодженого транспортного засобу та/або додаткового обладнання, документів, зазначених у розділі 11 частини 2 (оферти) цього договору; розмір страхового відшкодування не може перевищувати розмір страхової суми та відповідних лімітів, якщо такі встановлені.

Пунктом 13.1. цього договору встановлено, що виплата страхового відшкодування (страхова виплата) здійснюється страховиком відповідно до умов цього договору, Правил страхування та законодавства України, на підставі страхового акту та всіх необхідних і належним чином оформлених документів, зазначених в розділі 11 частини 2 (оферти) цього договору.

В с. Ружичинка по вул. Визволителів, 3 Хмельницького району 17.01.2024 о 14:00 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу MAN NGX 18.400, державний номерний знак НОМЕР_4 , з напівпричепом, державний номерний знак НОМЕР_5 , яким керував ОСОБА_1 , та транспортного засобу SUZUKI VITARA, державний номерний знак НОМЕР_3 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Згідно з постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05.02.2024 у справі № 686/3071/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

У вступній частині цієї постанови зазначено, що ОСОБА_1 є водієм ТОВ «Оскол Плюс».

Страхувальник транспортного засобу SUZUKI VITARA, державний номерний знак НОМЕР_3 , 18.01.2024 подав заяву до позивача про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування за попереднім розрахунком в розмірі 42 700 грн.

Позивач 18.01.2024 склав акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість) і на підставі рахунку на оплату ПП Автоцентр «ЛИГАІІ» від 25.01.2024 № Л200000084 на загальну суму 79 933, 50 грн склав 31.01.2024 склав розрахунок страхового відшкодування та акт про розмір страхового відшкодування на суму 74 933, 50 грн.

Відповідно до платіжної інструкції від 31.01.2024 позивач перерахував ПП Автоцентр «ЛИГАІІ» 74 933, 50 грн.

За результатами перевірки чинності полісу внутрішнього страхування було встановлено, що транспортний засіб з державним номерним знаком НОМЕР_4 застраховано у ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс ГРУП». Страховий поліс № 215133279 станом на 17.01.2024 був чинним.

Позивач звернувся із заявою від 08.02.2024 № 50490 до ПАТ «Українська страхова компанія» Княжа Вієнна Іншуранс ГРУП" на виплату (страхового) відшкодування у розмірі 74 933, 50 грн.

На підставі вказаної заяви та відповідно до страхового акту № 52 від 28.02.2024 ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс ГРУП» здійснило виплату страхового відшкодування позивачу у розмірі 61 664, 53 грн.

За розрахунками позивача сума страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з відповідача на його користь складає 13 268, 97 грн, що становить різницю між сумою страхового відшкодування, сплаченого за договором добровільного страхування майна № 28-2301-23-00113 від 21.06.2023 та сумою страхового відшкодування, виплаченої за страховим полісом № 215133279.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Правовідносини у сфері страхування регулюються главою ЦК України, ЗУ "Про страхування", іншими законодавчими актами.

Страхування - правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством (п. 69 ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про страхування").

Страхова виплата (страхове відшкодування) - грошові кошти, що виплачуються страховиком у разі настання страхового випадку відповідно до умов договору страхування та/або законодавства (п. 50 ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про страхування").

В п. 1 ч. 1 ст. 92 ЗУ "Про страхування" передбачено, що страховик за договором страхування зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором або законом строк.

Згідно з ч. 1. ст. 993 ЦК України до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Суд встановив, що позивач виплатив страхувальнику за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-2301-23-00113 від 21.06.2023 страхову виплату в розмірі 74 933, 50 грн і страхова компанія винної у ДТП особи відшкодувала позивачу 61 664, 53 грн.

Щодо стягнення з відповідача 13 268, 97 грн здійсненої позивачем страхової виплати, колегія суддів вказує, що відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За приписами ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв??язку з виконанням трудових (службових) обов?язків.

При цьому, під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов?язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов?язків працівника.

Відтак, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

У постанові ВП ВС від 05.12.2018 у справі №426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Втім, відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Аналогічний висновок містяться у постанові КГС ВС від 20.03.2024 у справі № 921/252/22. Зокрема вказано, що вирішуючи спір про відшкодування збитків, які перевищують страхове відшкодування, судам належить встановити, хто та на якій правовій підставі був володільцем відповідного транспортного засобу станом на дату скоєння ДТП, а також чи використовував винний водій вказаний транспортний засіб для власних потреб чи під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків.

Так, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 на момент ДТП працював на посаді водія у відповідача. На це вказано в постанові Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05.02.2024 у справі № 686/3071/24.

Проте як правомірно зазначив суд першої інстанції, позивач не довів, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , на момент ДТП перебув у володінні ТОВ «ОСКОМ ПЛЮС» як роботодавця і що винний водій використовував вказаний транспортний засіб під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків.

У поданій апеляційній скарзі позивач не спростував таких доводів суду першої інстанції, а тільки вказав, що ОСОБА_1 на момент ДТП працював на посаді водія у відповідача, що було встановлено і надано оцінку судом першої інстанції при винесенні спірного рішення.

За таких обставин справи, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 27.11.2024 у справі №909/691/24.

За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

З огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ :

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» за № 3666УГС від 19.12.2024 (вх. № 01-05/3751/24 від 26.12.2024) залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 27.11.2024 у справі №909/691/24 залишити без змін.

3. Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на апелянта.

4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Головуючий суддя О.С. Скрипчук

Суддя Н.М. Кравчук

Суддя О.І. Матущак