СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року м. Харків Справа № 917/2407/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Плахов О.В. , суддя Слободін М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХЕКСПРЕС-М» (вх.№543П/1-43) на рішення Господарського суду Полтавської області від 20.02.2025 року (суддя Байдуж Ю.С, повний текст складено 20.02.2025) у справі №917/2407/24

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техекспрес-М", м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область,

про стягнення 263 016,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Акціонерне товариства "Українська залізниця", звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техекспрес-М" про стягнення з відповідача на користь позивача штрафні санкції (штраф) в сумі 263 016,00 грн, за порушення умов Договору поставки від 14.08.2023 № ЦЗВ-01-05123-01, укладеного між сторонами спору.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 20.02.2025 у справі №917/2407/24 позовні вимоги задоволені повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техекспрес-М" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця» в особі Філії "Центр забезпечення виробництва" АТ "Укрзалізниця" 263 016,00 грн штрафу, а також 3156,19 грн відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач був зобов?язаний здійснити поставку товару у строк до 21.01.2024, але поставив товар лише 08.02.2024, що є порушенням умов договору в частині дотримання строків поставки товару та підставою застосування штрафу у розмірі 15% від вартості непоставленого в строк товару у відповідності до пункту 9.3.1. договору.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Техекспрес-М" з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилось, звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 20.02.2025 у справі №917/2407/24 та прийняти нове, яким в позові відмовити. Стягнути на користь апелянта сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги та понесені витрати на правову допомогу. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на правову допомогу, які Відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи становить 30 000 (тридцять тисяч гривень). Документи на підтвердження даних витрат будуть надані додатково.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що суд першої інстанції, за відсутності належних доказів, визнав встановленою обставиною використання позивачем для направлення рознарядок (дозволу на поставку товару) відповідачу електронних адрес, що не відповідають умовам договору. При цьому зазначає, що рознарядка від 22.12.2023 надійшла на його адресу на початку січня, і в подальшому позивач 11.01.2024 направив нову рознарядку, в якій не було зазначено, що попередня рознарядка від 22.12.2023 залишається чинною. На переконання скаржника, термін поставки товару слід рахувати від дати направлення рознарядки від 11.01.2024, яка фактично замінила попередню. Крім того, скаржник просить суд врахувати повне виконання ним зобов`язання за договором щодо поставки товару, а також відсутність доказів з боку позивача про завдання останньому збитків, та зменшити розмір нарахованого штрафу за договором. Така позиція скаржника ґрунтується на тому, що узгоджений сторонами у договорі штраф - 15 % від вартості непоставленого у строк товару, є надмірним та спричинить в умовах воєнного стану значні збитки в діяльності товариства, що вплине на своєчасні розрахунки з контрагентами, сплати податків, заробітної плати, тощо.

07.03.2025 системою автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду справи №917/2407/24 визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Тихий П.В., суддя Слободін М. М., суддя Плахов О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.03.2025, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Техекспрес-М. Витребувано з Господарського суду Полтавської області матеріали справи №917/2407/24. Позивачу встановлено строк 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, а також докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів позивачу. Розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

26.03.2025 позивач через систему Електронний суд подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення Господарського суду Полтавської області від 20.02.2025 у справі № 917/2407/24 залишити без змін.

В обґрунтування своїх заперечень вказує на те, що перша рознарядка була направлена позивачем 22.12.2023 на електронні адреси та . Господарським судом першої інстанції вірно встановлено, що коригуюча рознарядка від 11.01.2024 № ЦЗВ-20/107 не була новим замовлення товару, а лише уточнювала (зменшувала) обсяг товару за попередньою рознарядкою від 22.12.2023, а отже, не створювала для відповідача передумов для неможливості виконання остаточного замовлення у визначені договором строки. Товар фактично був поставлений лише один раз - за одною рознарядкою, оскільки уточнююча рознарядка від 11.01.2024 № ЦЗВ-20/107 не містить інформації про скасування рознарядки від 22.12.2023 № ЦЗВ-20/2053 та не є дозволом на поставку наступної партії товару. Таким чином, в підпункті 7.11. оскаржуваного рішення судом першої інстанції було вірно встановлено, що коригуюча рознарядка від 11.01.2024 № ЦЗВ-20/107 не була новим замовлення товару, а лише уточнювала (зменшувала) обсяг товару за попередньою, а отже не створювала для постачальника передумов для неможливості виконання остаточного замовлення у визначені договором строки до 21.01.2024. Також скаржник вважає, що підстави для застосування господарським судом ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України, якими передбачена можливість зменшення заявлених до стягнення штрафних санкцій, відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що сторони належним чином повідомленні про відкриття апеляційного провадження та розгляд справи в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від учасників справи до суду не надходило.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

При дослідженні матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлені такі обставини справи.

14.08.2023 між Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Укрзалізниця» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕХЕКСПРЕС-М» укладено договір поставки № ЦЗВ-01-05123-01.

Відповідно до п. 1.1., п. 1.2. договору, його предметом є постачання Постачальником (відповідачем у справі) Покупцю (позивачу у справі) товару, відповідно до Специфікації, що є невід`ємною частиною цього договору, зокрема: частин залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу; обладнання для контролю залізничного руху (запасних частин до гідропередач), на умовах цього договору.

У п. 4.2. договору сторони погодили, що поставка товару проводиться партіями протягом строку дії договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки Покупця, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності Покупця до приймання товару. Строк поставки товару - упродовж 30 календарних днів з моменту надання письмової рознарядки покупцем. Місце поставки визначається рознарядкою Покупця.

Згідно з п. 4.3. договору зі сторони покупця рознарядка підписується щонайменше двома уповноваженими особами з числа таких: керівник (особа, що виконує його обов`язки) філії «ЦЗВ» АТ «Укрзалізниця»; заступники керівника (особи, що виконують їх обов`язки) філії «ЦЗВ» АТ «Укрзалізниця»; керівники відповідних структурних підрозділів філії «ЦЗВ» АТ «Укрзалізниця». Покупець не несе відповідальності та обов`язку оплати за поставлений товар за рознарядкою підписаною іншими особами, ніж тими, посади яких визначені у цьому пункті Договору.

Відповідно до п. 4.5. договору рознарядка Покупця на товар направляється ним Постачальнику в один з таких способів: на поштову адресу Постачальника, зазначену в цьому договорі (листом оголошеною цінністю та описом вкладення і повідомленням про вручення); вручається уповноваженому представнику Постачальника під розпис; шляхом відправлення на електронну адресу Постачальника (зазначену в цьому Договорі) сканкопії відповідної рознарядки в форматі PDF або в будь-якому іншому форматі, який забезпечує можливість ознайомлення зі змістом документу. Документ вважається отриманим Постачальником з дати його направлення Покупцем на електронну адресу Постачальника, підтвердженням чого є відповідна роздруківка з поштового програмного забезпечення Покупця.

Поштова адреса постачальника, що зазначена в договорі: 37500, Полтавська область, Лубенський район, місто Лубни, пр-кт Володимирський, 1/5, каб. 12. Електронною адресою зазначено: (розділ 19 договору).

Згідно з п. 4.6., п. 5.4. договору датою поставки товару вважається дата підписання сторонами Акта приймання-передачі товару або видаткової накладної. При цьому, приймання товару за кількість здійснюється за наявності визначених товаросупровідних документів, до яких входить товарно-транспортна накладна.

Строком дії договору з дня його укладення та упродовж дії правового режиму воєнного стану в Україні, запровадженого Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, але не пізніше 31.12.2023 (включно) (преамбула та п. 16.1. договору).

Відповідно до додаткової угоди від 28.08.2023 за № 1 до договору, сторони домовились про анулювання специфікації №1 та включення до договору специфікації № 2, в якій узгодили найменування, кількість та вартість товару, до складу якого входить, зокрема: коробка золотникова (35 шт.) та клапан повільного зрушення (9 шт.)

22.12.2023 позивач направив на адресу відповідача рознарядку № ЦЗВ-20/5063, в якій зазначив про надання дозволу на поставку запасних частин до гідропередач на загальну суму 2 516 676,00 грн.

11.01.2024 позивач направив відповідачу ще одну рознарядку № ЦЗВ-20/107, відповідно до якої відкоригував обсяг поставки запасних частин, зменшивши відповідно загальну вартість товару до 1 753 440,00 грн.

З урахування того, що позивач направив рознарядку на адресу відповідача 22.12.2023, товар мав бути поставлений останнім в строк до 21.01.2024. Проте, поставку товару здійснено 08.02.2024, що на переконання позивача дає йому підстави для нарахування відповідачу штрафу у розмірі 15% від вартості непоставленого в строк Товару, що складає 263 016,00 грн.

Отже, обставини щодо несвоєчасної поставки товару стали підставою для нарахування штрафу та звернення позивача з даним позовом до суду.

Оскаржуваним рішенням суду першої інстанції позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, апеляційний господарський суд зазначає таке.

У відповідності до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями статей 627, 628 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 526, 629 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання не допускається; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На переконання скаржника, товар поставлений без порушення умов договору, оскільки термін поставки товару слід рахувати від дати направлення рознарядки від 11.01.2024.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №924/233/18).

В обґрунтування своїх заперечень скаржник посилається на те, що позивачем для направлення рознарядок (дозволу на поставку товару) відповідачу використано електронні адреси, що не відповідають умовам договору та вважає, що позивачем також не доведено факт направлення 22.12.2023 рознарядки № ЦЗВ-20/5063.

При дослідженні матеріалів справи колегією суддів встановлено таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.12.2023 позивач направив на адресу відповідача рознарядку № ЦЗВ-20/5063, в якій зазначив про надання дозволу на поставку запасних частин до гідропередач на загальну суму 2 516 676,00 грн, а саме: Коробок золотникових ТМ.50-345-00 ТУ У 30.2-1:2023 у кількості 28 шт, та Клапанів повільного зрушення ТМ.53-336А-00 ТУ У 30.2-1:2023 у кількості 3 шт. Вантажоодержувачем зазначено відділ матеріальних ресурсів м. Фастів філії «ЦЗВ» АТ «Укрзалізниця», Київська обл., м. Фастів, вул. Шевченко, 48.

Дана рознарядка підписана заступником директора виконавчої філії із забезпечення виробництва та заступником директора виконавчої філії, тобто у порядку, визначеному договором.

Матеріалами справи підтверджено, що дана рознарядка була направлена позивачем 22.12.2023 на електронну адресу відповідача: , яка зазначена в розділі 19 договору.

Направлення позивачем рознарядки відповідачу на електронну адресу, зазначену у договорі, є належним доказом повідомлення відповідача відповідно до п. 4.5. договору, який чітко визначає одним із способів направлення рознарядки - на електрону адресу, зазначену в договорі.

Отже, до позовної заяви позивачем надано докази на підтвердження направлення 22.12.2023 відповідачу рознарядки № ЦЗВ-20/5063 у визначений п. 4.5. договору спосіб - електронною поштою, що підтверджується роздруківкою з поштового програмного забезпечення покупця.

Вказану рознарядку позивач також направив відповідачу поштою - рекомендованим листом з описом вкладення, на адресу відповідача: 37500, м. Лубни Полтавської області, пр. Володимирський, б. 1/5 кв. 12, який отримано відповідачем 06.01.2024.

В подальшому, 11.01.2024 позивач направив відповідачу рознарядку № ЦЗВ-20/107, якою відкоригував обсяг поставки Запасних частин - Коробок золотникових до кількості 19 шт., зменшивши відповідно загальну вартість товару, що після коригування склала 1 753 440,00 грн.

Вказана рознарядка була направлена позивачем 11.01.2024 на електронну адресу відповідача: , а також поштою - рекомендованим листом з описом вкладення, на адресу відповідача: 37500, м. Лубни Полтавської області, пр. Володимирський, 1/5 кв. 12, який відповідач отримав 18.01.2024.

При цьому, в уточнюючій рознарядці № ЦЗВ-20/107 від 11.02.2024 позивач вказав, що дана рознарядка є коригуючою до попередньої рознарядки від 22.12.2023 № ЦЗВ-20/5063.

Тобто, позивач фактично відкоригував попередню рознарядку, не змінюючи при цьому асортимент товару, не збільшуючи обсяг товару, який мав бути поставлений покупцю та не змінюючи місце поставки товару.

Факт отримання рознарядки від 22.12.2023 та коригуючої рознарядки від 11.01.2024 визнається відповідачем у справі.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що рознарядка № ЦЗВ-20/5063 направлена відповідачу 22.12.2023 у визначений п. 4.5. договору спосіб, а уточнююча рознарядка № ЦЗВ-20/107 від 11.02.2024 не була новим замовленням товару, а лише уточнювала обсяг запасних частин за попередньою, не створюючи при цьому для Постачальника передумов для неможливості виконання остаточного замовлення у визначені договором строки.

Отже, враховуючи положення укладеного договору, відповідач зобов`язаний був здійснити поставку запасних частин упродовж 30 календарних днів з моменту направлення покупцем 22.12.2023 письмової рознарядки № ЦЗВ-20/5063 - тобто до 21.01.2024 включно.

Приймаючи до уваги, що відповідач здійснив поставку товару 08.02.2024, що підтверджується товарно-транспортною накладною від 08.02.2024 №08/02-1, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо порушення останнім умов договору в частині дотримання строків поставки товару.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею), за статтею 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України).

При цьому за приписами частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань (Постанова ОП КГС ВС від 19 січня 2024 року у справі № 911/2269/22).

Суд апеляційної інстанції, перевіривши правильність нарахування штрафу, погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України та умовам договору, здійснене позивачем арифметично правильно, а тому позовні вимоги щодо застосування до відповідача відповідальності шляхом стягнення штрафу у розмірі 15% від вартості непоставленого в строк товару у розмірі 263 016,00 грн обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру нарахованого штрафу, колегія суддів зазначає таке.

У апеляційній скарзі апелянт просить суд врахувати повне виконання ним зобов`язання за договором щодо поставки товару, а також відсутність доказів з боку позивача про завдання останньому збитків. Також зазначає, що узгоджений сторонами у договорі штраф - 15 % від вартості непоставленого у строк товару, є надмірним та спричинить в умовах воєнного стану значні збитки в діяльності товариства, що як наслідок вплине на своєчасні розрахунки з контрагентами, сплати податків, заробітної плати, тощо.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним у клопотанні відповідача та апеляційній скарзі доводам, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз зазначеної норми свідчить про те, що вона не є імперативною, застосовується за визначених умов та належить до дискреційних повноважень суду.

Зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, користуючись наданими процесуальним законом обсягом дискреційних повноважень, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання тощо.

Подібний за змістом правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 27.02.2019 у справі №910/9765/18, від 26.05.2020 у справі №918/289/19.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що укладення суб`єктом господарювання з іншим учасником господарських відносин договору із погодженням його умов, що визначені на розсуд сторін з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, зобов`язує сторони виконувати зобов`язання за цим договором належним чином.

Між тим суб`єкти господарських правовідносин, які реалізують своє право на заняття підприємницькою діяльністю як самостійної, ініціативної, систематичної, здійснюваної на власний ризик господарської діяльності з метою досягнення економічних і соціальних результатів, одержання прибутку, користуються самостійним формуванням програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, комерційного розрахунку та необмежені у виникненні комерційного ризику та його можливості виникнення негативних наслідків.

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 ЦК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи.

Зменшення заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Судова колегія щодо доводів відповідача стосовно незастосування судом права на зменшення розміру нарахованої відповідачу штрафу зазначає про те, що матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав для застосування відповідного дискреційного повноваження суду.

Відповідач, уклавши договір з позивачем, прийняв на себе відповідні зобов`язання, був обізнаний з настанням правових наслідків за їх порушення та погодився з ними. Договір також надає право сторонами в усіх випадках, що стосуються виконання умов договору, вести переговори між собою та врегульовувати розбіжності.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідач не звертався до позивача з питанням врегулювання розбіжностей щодо обсягу чи строків поставки товару за рознарядкою та коригуючою рознарядкою. Також не звертався з питанням щодо неможливості виконання ним поставки товару за рознарядкою у встановлені договором строки та не повідомляв позивача про наявність у нього будь-яких перешкод, які могли б бути поважними причинами прострочення.

Також відповідачем не доведено, що заявлена до стягнення сума штрафу є надмірною та непомірною до фінансового стану останнього та не відповідає забезпечення принципу балансу інтересів обох сторін. При цьому, останнім не спростовано факт невиконання взятих на себе зобов`язань з незалежних від нього причин, а також не було надано відповідних доказів на обґрунтування наведеного.

Враховуючи зазначене, судова колегія вважає, що відповідачем не доведено виключності даного випадку, а також існування обставин, з якими Закон пов`язує можливість зменшення розміру штрафних санкцій, а доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли підтвердження в матеріалах справи та є необґрунтованими.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, позиція суду касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційні скарги позивача та відповідача задоволенню не підлягають, а рішення Господарського суду Полтавської області від 20.02.2025 у справі №917/2407/24 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХЕКСПРЕС-М» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 20.02.2025 у справі №917/2407/24 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку, передбаченому статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя П.В. Тихий

Суддя О.В. Плахов

Суддя М.М. Слободін