ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2025 Справа № 914/1966/24

Господарський суд Львівської області у складі головуючої судді Зоряни Горецької, при секретарі Зоряни Палюх, розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Керівника Галицької окружної прокуратури міста Львова,

до відповідача 1 Львівська міська рада,

відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Вілла Погулянка»,

відповідача 3 Головного управління Держгеокадастру у Харківській області,

відповідача 4 Державного кадастрового реєстратора Відділу №3 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Корчми Юрія Олександровича,

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди землі, скасування державної реєстрації речових прав, скасування державної реєстрації земельної ділянки в ДЗК з одночасним припиненням усіх прав,

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Керівника Галицької окружної прокуратури міста Львова до Львівської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Вілла Погулянка», Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Державного кадастрового реєстратора Відділу №3 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Корчми Юрія Олександровича про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди землі, скасування державної реєстрації речових прав, скасування державної реєстрації земельної ділянки в ДЗК з одночасним припиненням усіх прав.

Ухвалою від 09.08.2024 відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Рух справи відображено у відповідних ухвалах суду.

02.12.2024 зарито підготовче провадження по справі та призначено розгляд по суті.

В судовому засіданні 05.05.2025 проголошено вступну та резолютивну частини рішення по справі.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція прокуратури

Прокуратура вважає, що ухвала Львівської міської ради №1492 від 07.10.2021 «Про надання ТзОВ Вілла Погулянка дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Погулянці, 43» та ухвала №4670 від 28.03.2024 «Про затвердження ТзОВ Вілла Погулянка проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки в оренду на вул. Погулянці, 43» прийняті, всупереч вимогам ч. 1 ст. 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини», ст.ст. 19, 20, 21, 53, 54, 123 Земельного Кодексу України, а тому наявні підстави для визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування, скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки, скасування державної реєстрації права комунальної власності Львівської міської ради, визнання договору оренди недійсним, скасування державної реєстрації іншого речового права - права оренди земельною ділянкою з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки з наступних підстав.

Позиція відповідача 1

Прокурор не обґрунтував та не довів належними, допустимими і достатніми доказами наявності підстав для визнання незаконними та скасування рішень Львівської міської ради №1492 від 07.10.2021 року та №4670 від 28.03.2024, визнання недійсним договору оренди землі від 17.06.2024 №Л-3152, а отже не підлягають задоволенню похідні позовні вимоги: про скасування державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером №:04:004:0101 площею 0,0750 га за Львівською міською радою, про скасування державної реєстрації речового права права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером №:04:004:0101 площею 0,0750 га за ТзОВ «Вілла Погулянка»; про скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером №:04:004:0101 в Державному земельному кадастрі з одночасним припиненням всіх прав щодо такої земельної ділянки.

Водночас, Львівська міська рада вказує на не ефективний спосіб захисту обраний прокуратурою.

Позиція відповідача 3

Головне управління Держгеокадастру у Харківській області просило відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Львівська міська рада, розглянувши звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Вілла Погулянка» від 18.05.2021, керуючись ст. 144 Конституції України, пп. 34 п. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. ст. 12, 93, 122, 123, 124 Земельного кодексу України, прийняла ухвалу № 1492 від 07.10.2021 «Про надання ТзОВ «Вілла Погулянка» дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Погулянці, 43» орієнтовною площею 0,0750 га на вул. Погулянці, 43 для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку за рахунок земель, що не надані у власність або користування, з подальшим їх переведенням до земель житлової та громадської забудови.

В подальшому, Львівською міською радою прийнято ухвалу № 4670 від 28.03.2024 «Про затвердження ТзОВ «Вілла Погулянка» проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки в оренду на вул. Погулянці, 43». Даною ухвалою міська рада ухвалила затвердити ТзОВ «Вілла Погулянка» () проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надати земельну ділянку площею 0,0750 га (кадастровий номер :04:004:0101) на вул. Погулянці, 43 в оренду терміном на 10 років для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, (код КВЦПЗ 02.03 - для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку) за рахунок земель житлової та громадської забудови, перевівши їх із земель, що не надані у власність або користування.

Відповідно до п. 2.1 вищевказаної ухвали зобов`язано ТзОВ Вілла Погулянка у шестимісячний термін з дати оприлюднення цієї ухвали укласти з Львівською міською радою договір оренди землі. 1

Також у п. 4.1.2 ухвали зазначено, спільно з департаментом гуманітарної політики, департаментом розвитку та іншими виконавчими органами міської ради визначити пріоритетні заходи для запобігання негативним наслідкам від нового багатоквартирного житлового будівництва, передбаченого цією ухвалою, та подати відповідні пропозиції заступнику міського голови з містобудування не пізніше розгляду уповноваженим органом містобудування та архітектури питання затвердження містобудівних умов та обмежень на проектування об`єкта будівництва.

17.06.2024 між Львівською міською радою та ТзОВ «Вілла Погулянка» укладено договір оренди землі (далі - Договір), де зазначено, що орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку (код КВЦПЗ 02.03 - для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку) з кадастровим номером :04:004:0101, яка розташована у м. Львові на вул. Погулянці, 43 (п. 1 Договору).

Згідно з п. 3 Договору зазначено, що на земельній ділянці розміщені об`єкти нерухомого майна: кам`яні нежитлові будівлі. Договір укладено строком на 10 років (п.8 Договору).

У п. 16 зазначено категорія земельної ділянки згідно ст. 19 Земельного кодексу України - землі житлової та громадської забудови.

Пунктом 17 Договору встановлено заборону самовільної забудови земельної ділянки.

Департаментом архітектури та просторового розвитку Львівської міської ради листом від 03.07.2024 повідомлено, що земельна ділянка за адресою: м. Львів, вул. Погулянка, 43, кадастровий номер :04:004:0101 відповідно до плану зонування території Личаківського району, затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 01.12.2016 № 1283, за історико-архітектурним регламентом розташована в межах підзони ІА - 4 «Територія історичного ареалу».

Згідно науково-проектної документації «Історико - архітектурний опорний план м. Львова» (історико-архітектурний опорний план м. Львова з визначенням меж і режимів використання зон охорони пам`яток та історичних ареалів)», затвердженої Наказом Міністерства- культури та інформаційної політики. України «Про затвердження науково-проектної документації» від 22.01.2024 №-35, а також відповідно до Наказу Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації від 27.10.2023 № 36-ос «Про затвердження меж і режимів використання зон охорони пам`яток місцевого значення - відповідно до науково-проектної документації «Історико - архітектурний опорний план м. Львова» вказана земельна ділянка розташована в межах зони 2-21 комплексної охоронної зони пам`яток місцевого значення, в межах історичного ареалу, а також в межах буферної зони пам`яток ЮНЕСКО за матеріалами номінаційного досьє 1998.

Відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 18.06.2024 встановлено, що земельна ділянка за адресою: м. Львів, вул. Погулянка, 43 кадастровий номер :04:004:0101, 24.11.2021 зареєстрована у Державному земельному кадастрі за цільовим призначенням 02.03 для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, державним кадастровим реєстратором відділу № 1 управління у Ізюмському районі (на даний - час відділу №3 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Харківській області) Корчмою Юрієм Олександровичем на підставі Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, виготовленого ФОП Мотько Олександром Володимировичем.

25.06.2024 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені відомості про державну реєстрацію права комунальної власності Львівської міської ради на вищевказану земельну- ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, номер відомостей про речове право: 55654423).

Окрім цього, згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 25.06.2024 проведено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки кадастровий номер :04:004:0101 площею 0,075 га за ГзОВ Вілла Погулянка. Номер запису про інше речове право: 55654915.

Документи, подані для державної реєстрації: договір оренди землі, серія та номер: Л-3152, виданий 17.06.2024, видавник: Львівська міська рада, ТзОВ Вілла Погулянка,

Інші відомості про спірну земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні.

Прокурор у позовній заяві зазначає, що на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Погулянка, 43, розташований багатоквартирний житловий будинок, який відповідно до листа управління охорони історичного середовища ЛМР №0004-вих-67807 від 14.05.2024, є пам`яткою архітектури місцевого значення (охоронний номер №5135-ЛВ), дані про яку занесені до Державного реєстру нерухомих пам`яток України

18.01.2021 наказом №14 Мінкультури та інформаційної політики України «Про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» та взята під охорону рішенням виконкому ЛОР №671 від 13.12.1991.

Багатоквартирний житловий будинок, що є пам`яткою архітектури місцевого значення (охоронний номер №5135-ЛВ) знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , однак не розташований на земельній ділянці, що відведена у користування ТзОВ «Вілла Погулянка» (кадастровий номер №:04:004:0101) по вул. Погулянка, 43.

У відповідності до плану земельної ділянки, збірного плану земельної ділянки, акту встановлення і показу меж земельної ділянки АДРЕСА_1 (які є складовими частинами проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що розташована у м. Львові на вул. Погулянка, 43 (кадастровий номер №:04:004:0101) багатоквартирний житловий будинок, що є пам`яткою архітектури місцевого значення (охоронний номер №5135-ЛВ) розташований на суміжній земельній ділянці по межі Б-В, землекористувачами якої є гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (кадастровий номер під цим будинком не визначено).

ОЦІНКА СУДУ

Згідно ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 116, 124 Земельного кодексу України, ст. 10, 25, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» які визначають право територіальної громади розпоряджатися земельними ділянками, які є комунальною власністю Львівської міської ради.

Статтею 14 Конституції України встановлено, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно ст. ст. 142 145 Конституції України, до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об`єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування в межах наданих їм повноважень шляхом прийняття рішень.

У відповідності до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Положеннями ст. 374 ЦК України передбачено, суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Відповідно до статті 59 Закону статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.

За приписами частини 10 вказаної статті акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України.

Повноваження відповідних органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України, статтями 26, 33, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Разом з тим, відповідно до п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання регулювання земельних відносин вирішується на пленарному засіданні ради сесії.

Статтею 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

У відповідності до положень ст. 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, через які також згідно зі ст. 83 Земельного кодексу України набувається та реалізується право комунальної власності на землю.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Згідно з частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до частин 2, 8 статті 93 Земельного кодексу України земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам, іноземцям і особам без громадянства, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи або особи, які використовують земельні ділянки на праві емфітевзису.

У відповідності до частини 1 статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Згідно з частиною 1 статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

В частині 1 статті 122 Земельного кодексу України встановлено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно частини 2, 3 ст. 123 ЗК України визначено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об`єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

Відтак, у відповідності до норм чинного законодавства України, 18.05.2021 на адресу Львівської міської ради надійшло звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Вілла Погулянка», що зареєстровано у системі електронного документообігу ЛМР за №2-40981/АП-24 від 20.05.2021, щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,0750 га на вул. Погулянці, 43 для обслуговування багатоквартирного житлового будинку.

07.10.2021 Львівською міською радою було прийнято ухвалу №1492 «Про надання Товариству з обмеженою відповідальністю «Вілла Погулянка» дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Погулянці, 43» (надалі - ухвала №1492 від 07.10.2021).

Власне згідно даної ухвали: «Розглянувши звернення товариства з обмеженою відповідальністю «Вілла Погулянка» від 18.05.2021 (зареєстроване у Львівській міській раді 20.05.2021 за № 2-40981/АП-24), керуючись ст. 144 Конституції України, пп. 34 п. 1 ст. 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, ст. ст. 12, 93, 122, 123, 124 Земельного кодексу України, міська рада ухвалила: надати товариству з обмеженою відповідальністю «Вілла Погулянка» () дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0750 га на вул. Погулянці, 43 для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку за рахунок земель, що не надані у власність або користування, з подальшим їх переведенням до земель житлової та громадської забудови».

Пунктом 2 вказаної ухвали зобов`язано товариство з обмеженою відповідальністю «Вілла Погулянка» подати міській раді на затвердження проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

У разі формування земельної ділянки чи зміни цільового призначення земельної ділянки для потреб, пов`язаних із забудовою, до проекту додається витяг із відповідної містобудівної документації із зазначенням функціональної зони території, в межах якої розташована земельна ділянка, та обмежень у використанні території для містобудівних потреб. Ці вимоги не поширюються на випадки, якщо відповідно до закону передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб може здійснюватися за відсутності зазначеної містобудівної документації або без дотримання правил співвідношення між видом цільового призначення земельної ділянки та видом функціонального призначення території, визначеного відповідною містобудівною документацією.

Перелік обмежень у використанні земельної ділянки, що є складовою проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Погулянка, 43, передбачає, що на використання земельної ділянки встановлені обмеження, зокрема охоронна зона навколо інженерних комунікацій - 0,0402 га.

Окрім того, у відповідності до витягу із містобудівної документації, наданої управлінням архітектури та урбаністи департаменту містобудування ЛМР №2401-вих-6495 від 25.01.2022, земельна ділянка відповідно до схеми зонування за історико-архітектурним регламентом відноситься до підзони ІА-4 межа історичного ареалу.

У відповідності до плану зонування Личаківського району м. Львова, зокрема п. 3.2.2. розділу 3 Додатку 1 (затвердженого ухвалою Львівської міської ради №2914 від 25.01.2018 «Про затвердження змін до містобудівної документації План зонування території м. Львова (зонінг): Том 1 Частина 1. Базове зонування. Загальна пояснювальна записка; Том 1 Частина 2. Зонування Сихівського району; Том 1. Частина 6. Зонування Личаківського району) передбачено, що в межах територій пам`яток, їх охоронних зон, історичних ареалів і комплексних охоронних зон пам`яток культурної спадщини (підзони: ІА-1, ІА -2, ІА -3, ІА-4); поширюється принцип регенерації середовища.

В межах підзон передбачається збереження історичного планування та забудови, історичного середовища і ландшафту, виведення промислових підприємств, майстерень, складів та інших дисгармонуючих споруд, які наносять фізичну та естетичну шкоду пам`яткам та їхньому середовищу.

В межах підзон не допускається:

- прокладання комунікацій для транзитного транспорту;

- підземних інженерних мереж загальноміського значення;

- улаштування повітряних ліній електропередачі;

- встановлення торгівельних кіосків, рекламних щитів та інших споруд, що порушують сприймання пам`яток і навколишнє історичне середовище.

Нове будівництво може здійснюватись у межах завдань щодо доповнення характеру середовища, що склалося історично, у тісному планувальному, масштабному погодженні з оточенням, за процедурою для допустимих видів забудови, у відповідності з історико-містобудівним обґрунтуванням, яке погоджується з управлінням охорони історичного середовища Львівської міської ради, Львівської ОДА та містобудівною радою управління архітектури Львівської міської ради у випадках, встановлених законодавством.

Висота забудови регламентується не вище 15м.

Відхилення можливе за процедурою для допустимих видів забудови (п. 1.4.2), допустима висота забудови визначається шляхом розроблення історико - містобудівного обґрунтування.

Для забудови у вказаній підзоні в склад містобудівних умов та обмежень забудови ділянки необхідно включати вимоги щодо архітектурних рішень, на підставі Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності, ст.29 п.6».

Відтак, передана земельна ділянка ТзОВ «Вілла Погулянка» в оренду має обмеження щодо її використання, які передбачені у проекті землеустрою, містобудівною документацією, в т. ч. обмеження, які визначені підзоною ІА-4 межа історичного ареалу.

Ст.54-1 ЗК України передбачено, що з метою охорони культурної спадщини на використання земель у межах території пам`ятки культурної спадщини, історико - культурного заповідника, історико-культурної заповідної території, охоронюваної археологічної території, музею просто неба, меморіального музею-садиби, зон охорони, буферної зони, історичного ареалу населеного місця, території об`єкта культурної всесвітньої спадщини встановлюються обмеження відповідно до Закону України "Про охорону культурної спадщини".

Обмеження у використанні земель у межах території пам`ятки культурної спадщини, історико-культурного заповідника, історико-культурної заповідної території, охоронюваної археологічної території, музею просто неба, меморіального музею-садиби, зон охорони, історичного ареалу населеного місця, буферної зони, території об`єкта культурної всесвітньої спадщини поширюються на усі розташовані в межах цих територій та об`єктів землі незалежно від їх цільового призначення.

Межі території, на яку поширюються такі обмеження, визначаються відповідно до Закону України "Про охорону культурної спадщини" і зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації, науково-проектній документації у сфері охорони культурної спадщини. Відомості про зазначені обмеження у використанні земель вносяться до Державного земельного кадастру.

Згідно ч.3 ст.34 Закону України «Про охорону культурної спадщини» зміна цільового призначення земельної ділянки, зміна функціонального призначення території, на яких розташовані пам`ятки, історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, не є підставою для припинення обмежень у використанні земель, встановлених у зв`язку з наявністю таких об`єктів.

Суд звертає увагу, що прокурор у позовній заяві зазначає, що на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Погулянка, 43, розташований багатоквартирний житловий будинок, який відповідно до листа управління охорони історичного середовища ЛМР №0004-вих-67807 від 14.05.2024, є пам`яткою архітектури місцевого значення (охоронний номер №5135-ЛВ), дані про яку занесені до Державного реєстру нерухомих пам`яток України 18.01.2021 наказом №14 Мінкультури та інформаційної політики України «Про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» та взята під охорону рішенням виконкому ЛОР №671 від 13.12.1991.

Вказана інформація не відповідає дійсності, адже багатоквартирний житловий будинок, що є пам`яткою архітектури місцевого значення (охоронний номер №5135-ЛВ) знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , однак не розташований на земельній ділянці, що відведена у користування ТзОВ «Вілла Погулянка» (кадастровий номер №:04:004:0101) по вул. Погулянка, 43.

У відповідності до плану земельної ділянки, збірного плану земельної ділянки, акту встановлення і показу меж земельної ділянки м. Львів вул. Погулянка, 43 (які є складовими частинами проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що розташована у м. Львові на вул. Погулянка, 43 (кадастровий номер №:04:004:0101) багатоквартирний житловий будинок, що є пам`яткою архітектури місцевого значення (охоронний номер №5135-ЛВ) розташований на суміжній земельній ділянці по межі Б-В, землекористувачами якої є гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (кадастровий номер під цим будинком не визначено).

Окрім того, Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 31.07.2019 за результатами розгляду касаційної скарги заступника прокурора Львівської області на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2017 у справі №813/4701/16, викладено правовий висновок, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах з питань віднесення земельної ділянки до земель історико-культурного призначення за фактом знаходження на ній споруди (будівлі), яка є пам`яткою архітектури.

Зокрема, Верховний Суд зазначив, що «умовою належності земельної ділянки до категорії земель історико-культурного призначення є розташування на ній об`єктів визначених ст.ст 53, 54 Земельного кодексу України, ст. 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Враховуючи те, що пам`ятка архітектури місцевого значення (охоронний номер №5135-ЛВ) не розташована на земельній ділянці з кадастровим номером №:04:004:0101, відтак, і обмеження передбачені ст. 54-1 ЗК України та ст. 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини» не можуть бути застосовані.

Відповідно до пункту 2 ухвали Львівської міської ради №4670 від 28.03.2024 «Про затвердження ТзОВ «Вілла Погулянка» проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки в оренду на АДРЕСА_1 » було зобов`язано ТзОВ «Вілла Погулянка» у шестимісячний термін з дати оприлюднення ухвали укласти з Львівською міською радою договір оренди землі та зареєструвати його у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень».

На виконання вимоги ухвали Львівської міської ради №4670 від 28.03.2024 між Львівською міською радою та ТзОВ «Вілла Погулянка» 17.06.2024 було укладено договір оренди землі №Л-3152, який зареєстрований у Львівській міській раді, про що в книзі записів реєстрації Договорів оренди землі Л-3 вчинено запис (Договору).

Пунктом 17 Договору оренди землі від 17.06.2024 встановлено заборону самовільної забудови земельної ділянки.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: будівництво - нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт об`єкта будівництва.

Стаття 376 Цивільного кодексу України передбачає, що самочинним будівництвом є житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Частина 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачає, що проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку:

1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних;

2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи;

3) затвердження проектної документації;

3-1) отримання права на виконання підготовчих та будівельних робіт у випадках, визначених цим Законом;

4) виконання підготовчих та будівельних робіт;

4-1) державна реєстрація спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва та майбутній об`єкт нерухомості у випадках, визначених законом;

4-2) проведення контрольного геодезичного знімання закінчених будівництвом об`єктів (крім об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1)) та здійснення їх технічної інвентаризації (крім об`єктів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування);

5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів;

6) державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом та прийнятий в експлуатацію у випадках, визначених цим Законом, об`єкт (його складову).

Отже, першим етапом проектування та будівництва об`єктів є одержання замовником чи проектувальником вихідних даних.

Стаття 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначає, що основними складовими вихідних даних є:

1) містобудівні умови та обмеження;

2) технічні умови;

3) завдання на проектування.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 1 цього Закону містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією

Окрім того, ст. 29 вищезазначеного Закону передбачає, що фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.

Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника.

Містобудівні умови та обмеження містять:

1) назву об`єкта будівництва, що повинна відображати вид будівництва та місце розташування об`єкта;

1-1) ідентифікатор об`єкта будівництва або закінченого будівництвом об`єкта (для об`єктів нового будівництва та закінчених будівництвом об`єктів, яким присвоєно ідентифікатор об`єкта будівництва до видачі містобудівних умов та обмежень);

2) інформацію про замовника;

3) відповідність на дату надання містобудівних умов та обмежень цільового та функціонального призначення земельної ділянки містобудівній документації на місцевому рівні;

4) гранично допустиму висотність будинків, будівель та споруд у метрах (з урахуванням обмежень використання приаеродромних територій, встановлених відповідно до Повітряного кодексу України);

5) максимально допустимий відсоток забудови земельної ділянки;

6) максимально допустиму щільність населення в межах житлової забудови відповідної житлової одиниці (кварталу, мікрорайону);

7) мінімально допустимі відстані від об`єкта, що проектується, до червоних ліній, ліній регулювання забудови, існуючих будинків та споруд;

8) планувальні обмеження (охоронні зони пам`яток культурної спадщини, межі історичних ареалів, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару, в межах яких діє спеціальний режим їх використання, охоронні зони об`єктів природно-заповідного фонду, прибережні захисні смуги, зони санітарної охорони, планувальні обмеження використання приаеродромних територій, встановлені відповідно до Повітряного кодексу України, зони, встановлені відповідно до законодавства за результатами визначення рівнів ризиків виникнення надзвичайних ситуацій, відображені у містобудівній документації);

9) охоронні зони об`єктів транспорту, зв`язку, інженерних комунікацій, відстані від об`єкта, що проектується, до існуючих інженерних мереж;

10) вимоги щодо розроблення розділу інженерно-технічних заходів цивільного захисту (для об`єктів, визначених відповідно до частини десятої статті 31 цього Закону).

Відтак, у містобудівних умовах і обмеженнях, що видаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні, передбачаються всі обмеження, що застосовуватимуться до проектованого будівництва.

Листом департаменту архітектури та просторового розвитку Львівської міської ради, що зареєстрований в системі електронного документообігу ЛМР ІТ Enterprise за №4-39-11607 від 04.09.2024, було надано інформацію про те, що містобудівні умови та обмеження на проектування будівництва (забудови земельної ділянки) на об`єкт будівництва за адресою м. Львів, вул. Погулянка 43 (кадастровий номер №:04:004:0101) не видавались.

З урахуванням висновків Верховного суду, в яких зазначається про те, що «умовою належності земельної ділянки до категорії земель історико культурного призначення є розташування на ній об`єктів визначених ст.ст 53, 54 Земельного кодексу України, ст. 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини», а так як пам`ятка архітектури місцевого значення (охоронний номер №5135-ЛВ) не розташована на спірній земельній ділянці, у зв`язку із чим обмеження передбачені ст. 54-1 ЗК України та ст. 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини» не можуть бути застосовані, відтак прокурор не обґрунтував та не довів належними, допустимими і достатніми доказами наявності підстав для визнання незаконними та скасування рішень Львівської міської ради №1492 від 07.10.2021 та №4670 від 28.03.2024, визнання недійсним договору оренди землі від 17.06.2024 №Л-3152.

На момент розгляду справи містобудівні умови і обмеження на будівництво багатоквартирного будинку на земельній ділянці за адресою м. Львів, вул. Погулянка, 43 (кадастровий номер №:04:004:0101) департаментом архітектури та просторового розвитку ЛМР не видані, будівництво не проводиться. У випадку реалізації наміру ТзОВ «Вілла Погулянка» щодо будівництва багатоквартирного будинку на спірній земельній ділянці, зокрема першим етапом реалізації якого буде одержання містобудівних умов і обмежень на проектоване будівництво, відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні та у відповідності до норм Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» за заявою замовника, при видачі містобудівних умов і обмежень на проектоване будівництво, має бути враховано та передбачено весь комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва, а саме що стосується поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, в тому числі з урахуванням планувальних обмежень, зокрема - охоронних зон пам`яток культурної спадщини, меж історичних ареалів (у зв`язку із наявністю пам`ятки архітектури місцевого значення (охоронний номер №5135-ЛВ) на суміжній земельній ділянці до спірної).

Відтак, обмеження щодо використання земельної ділянки, що є складовою проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Погулянка, 43, у м. Львові (з кадастровим номером №:04:004:0101) можуть бути уточнені та відображені в містобудівних умовах та обмеженнях на проектоване будівництво, в тому числі з урахуванням планувальних обмежень, зокрема - охоронних зон пам`яток культурної спадщини, меж історичних ареалів.

Водночас, суд звертає увагу, що прокуратура у своїх поясненнях вказує на майбутнє будівництво на землях історико культурного призначення, що може завдати шкоди пам`ятці архітектури місцевого значення. Тобто, станом на момент розгляду справи будівельні роботи не ведуться і загрози пам`ятці архітектури не має.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально -правові засоби примусового характеру, за допомогою яких провадиться відновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника.

Захист суб`єктивних цивільних прав та інтересів здійснюється в передбаченому законом порядку, тобто за допомогою застосування належної форми, засобів і способів захисту.

Законодавством визначено три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права.

Порушення права - це наслідок протиправної поведінки протилежної сторони, чиїми діями завдано шкоду правам та інтересам особи.

Невизнання цивільного права полягає у пасивному запереченні наявності в особи суб`єктивного цивільного права, яке безпосередньо не завдає шкоди суб`єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб`єктивного права.

Оспорювання це наявність спору між учасниками цивільно-правових відносин про приналежність чи відсутність права в однієї із сторін

Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

За змістом наведених приписів способи захисту цивільного права чи інтересу це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Іншими словами, це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (пункт 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

У постанові Касаційного господарського суду від 14.11.2023 у справі №910/1052/23 зазначено: « 53. Окрім цього, на виконання вимог статі 315 ГПК України колегія суддів зазначає, що рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті та захищати порушене право чи інтерес. Якщо для реалізації рішення суду потрібно ще раз звертатися до іншого суду й отримувати ще одне рішення - це означає, що обраний спосіб захисту є неефективним.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії). Саме в такому значені має розумітися ефективний захист порушених прав особи.»

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. (Постанови Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 2 липня 2019 року у справі № 48/340, від 19 травня 2020 року у справі №916/1608/18).

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17.

Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 331/6927/16-ц (пункт 69)).

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам необхідно зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дали би змогу компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" ЄСПЛ зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Порушення права/інтересу пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити/реалізувати своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Прийняття судом рішення покликане усунути цю невизначеність, відновити порушене право, створити можливість для реалізації інтересу. Тому застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права (інтересу) позивача.

Отже, кожна особа має право в порядку, встановленому процесуальним законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи, інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, що визначений законом або договором, а якщо закон або договір ефективного способу захисту не визначають - суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Велика Палата Верховного Суду також неодноразово звертала увагу, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19).

Здійснюючи судовий розгляд справи, суд першої інстанції не надав оцінки належності та ефективності обраного позивачами у наведеному випадку способу захисту, не дослідив та не перевірив чи зможе обраний спосіб захисту забезпечити і гарантувати позивачам припинення ущемлення їх законних інтересів або усунення перешкод для їх реалізації, та чи забезпечить судовий захист у такий спосіб відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19.

Невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню постанова Верховного Суду від 06.09.2022 у справі № 926/2195/21; пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 925/642/19; пункт 99 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19; постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19; постанова Верховного Суду від 06.09.2022 у справі № 926/2195/21.

В даному випадку прокурор, звернувшись до суду із позовною заявою про визнання незаконними та скасування ухвал Львівської міської ради №1492 від 07.10.2021 та №4670 від 28.03.2024, визнання недійсним договору оренди землі від 17.06.2024 №Л-3152, скасування державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером №:04:004:0101 площею 0,0750 га за Львівською міською радою, скасування державної реєстрації речового права права оренди на земельну ділянку кадастровим номером №:04:004:0101 площею 0,0750 га за ТзОВ «Вілла Погулянка», скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі з одночасним припиненням всіх прав щодо такої земельної ділянки, в якому зазначає, що оспорювані ухвали ЛМР та договір оренди землі прийняті в супереч вимогам ст. 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини», всупереч вимогам ст. 19, 20, 53, 54, 123 Земельного Кодексу України, Генплану м. Львова, Закону України «Про оренду землі» чим в свою чергу спричиняють порушення прав держави (в інтересах якої звернувся прокурор, з метою захисту цих прав), при цьому варто взяти до уваги, що у випадку задоволення позовних вимог, таке не призведе до відновлення порушених вимог законодавства, оскільки не забезпечить зміну цільового призначення земельної ділянки із земель житлової та громадської забудови на землі історико-культурного призначення чи будь-яким іншим чином не підтвердить, що земельна ділянка з кадастровим номером №:04:004:0101 площею 0,0750 га є земельною ділянкою історико-культурного призначення, а лише призведе до того, що земельна ділянка з кадастровим номером №:04:004:0101 просто перестане існувати як об`єкт цивільних прав.

Задоволення судом позовних вимог у цій справі не забезпечить остаточне вирішення спору, що є ознакою неефективності обраного способу захисту та самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Вищенаведені норми права, обставини спірних правовідносин та долучені до позовної заяви докази у своїй сукупності, підстави звернення прокурора із позовом, обраний ним спосіб захисту, а також зміст описаного в позовній заяві порушеного права та інтересу, на захист якого подано позов, свідчать про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, які є предметом розгляду у цій справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Беручи до уваги вищенаведене, суд, виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши представлені докази, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Оскільки спір виник за заявою прокурора, судові витрати по розгляду справи відповідно до ст. 129 ГПК України необхідно покласти на прокурора.

Керуючись ст. 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-241 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 02.05.2025.

Суддя Горецька З.В.