ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01 травня 2025 року Справа № 903/215/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Твій Продукт

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Волинь-Паливо

про стягнення 12 056,65 грн.

Суддя Шум М.С.

Без виклику представників сторін

встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю Твій Продукт в позовній заяві просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Волинь-Паливо 12 056,65 грн. заборгованості з яких: 11 023,62 грн основної суми боргу, 671,37 грн. пені, 73.19 грн. 3 % річних, 288,47 грн. інфляційних втрат, а також понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору

Ухвалою суду від 26.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач ухвалу суду отримав 26.02.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відзив відповідача на адресу суду не надходив.

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відсутні.

Разом з цим суд вважає, що дана обставина не є перешкодою для розгляду справи.

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відсутність відзиву з відповідними вказівками на незгоду відповідача з будь-якою із обставин справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, що позбавляє відповідача відповідно до ч.4 ст. 165 ГПК України заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

встановив:

01.01.2023 між Товариства з обмеженою відповідальністю Твій Продукт (позивач) та Товариства з обмеженою відповідальністю Волинь-Паливо (відповідач) укладено договір поставки за №23570-ТП , за змістом якого постачальник зобов`язаний поставити та передати у власність покупцеві товари в асортименті, упаковці та по цінам зазначеним у специфікації та/або видатковій накладній, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п. 1.3 договору партією товару вважається його кількість, вказана у видатковій накладній.

Пунктом 2.3 договору узгоджено, що загальна сума даного договору обумовлюється сумами, зазначеними у видаткових накладних на товар, що був поставлений за цим договором.

Поставка товару зі складу постачальника на склад покупця здійснюється силами та за рахунок постачальника. Постачальник зобов`язаний надати товар не пізніше 5 днів з моменту узгодження заявки покупця (якщо інше не погоджене сторонами). Поставка товару здійснюється на умовах DDP (склад покупця) в розумінні термінів Інкотермс в редакції 2010 року, якщо інші умови поставки окремих партій товару не визначені сторонами у письмовій формі. Датою поставки вважається дата підписання покупцем видаткових накладних на товар (п.п. 3.1, 3.2 договору).

Згідно з п. 4.1 договору покупець зобов`язаний сплачувати постачальнику гроші за товар у строк, що не перевищує 36 (тридцяти шести ) днів. Строк оплати починає відраховуватися з дня підписання видаткової накладної покупцем, або відповідно умов п. 3.3., 3.3.3. договору.

Пункт 4.3 договору передбачає, що сума, що підлягає оплаті визначається у видаткових накладних на отриманий Покупцем Токар. Зазначена у видаткових накладних сума оплати має відповідати цінам, визначеним у специфікації. Якщо зазначена у видаткових накладних сума, не відповідає цінам, визначеним у специфікації, така видаткова накладна підлягає коригуванню згідно умов специфікації.

Договір вступає в дію з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2023р. (п. 10.1 договору).

Між сторонами підписано 01.01.2023 протокол узгодження розбіжностей до договору поставки №23570-ТП від 01.01.2023, за змістом якого п. 4.1 викладено в редакції: "Покупець зобов`язаний сплачувати Постачальнику гроші за товар у строк, що не перевищує 21 (двадцять один ) календарних днів. Строк оплати починає відраховуватися з дня підписання видаткової накладної Покупцем, з урахуванням положень п. 3.3., 3.3.3. Договору".

Договір поставки № 23570-ТП від 01.01.2023 та протокол узгодження розбіжностей від 01.01.2023 до вказаного договору підписано та скріплено відтисками печаток сторін.

На виконання умов договору поставки №23570-ТПвід 01.01.2023 ТОВ "Твій продукт" поставило, а ТОВ "Волинь - Паливо" прийняло товар на загальну суму 11 023,62 грн., що підтверджується видатковими та товарно-транспортними накладними: №230465 від 02.11.2024 на суму 354,24 грн., №231443 від 13.11.2024 на суму 1 025,34 грн., №230466 від 02.11.2024 на суму3 875,82 грн., №231828 від 16.11.2024 на суму 607,08 грн.; №231468 від 13.11.2024 на суму 741,66 грн., №231830 від 16.11.2024 на суму 4 419,48 грн.

Докази виконання відповідачем обов`язку з оплати за отриманий від позивача товар на суму 11 023,62 грн. не додано.

Згідно ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондується з ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України).

Докази на підтвердження сплати відповідачем за поставлений позивачем товар за договором поставки №23570-ТП від 01.01.2023 , матеріали справи не містять. Відповідачем доказів на підтвердження добровільного погашення вказаного боргу не подано.

З огляду на доведеність порушення відповідачем зобов`язань з оплати за поставлений позивачем товар за договором поставки №23570-ТП від 01.01.2023, відсутність в матеріалах справи доказів сплати відповідачем заборгованості, суд вважає заявлені позовні вимоги про стягнення 11 023,62 грн. основного боргу правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивач нарахував до стягнення з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України 73,19 грн. 3% річних та 288,47 грн. інфляційних втрат за період з 23.11.2024 по 19.02.2025.

Згідно з ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши подані позивачем розрахунки 3 % річних та інфляційних вважає їх арифметично правильними та підставні до стягнення з відповідача в сумі 73,19 грн. 3% річних та 288,47 грн. інфляційних втрат .

Стосовно позовної вимоги про стягнення пені 671,37 грн. пені суд зазначає таке.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 8.4 договору у випадку порушення строку оплати поставленого товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період прострочення, від суми простроченою платежу за кожний день прострочення.

Здійснивши перерахунок пені, суд встановив, що позивачем обраховано пеню в межах максимального розміру за заявлений період, а тому вимога про стягнення 671,37 грн. пені є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Беручи до уваги наведені вище положення закону, враховуючи встановлені судом факти та зміст позовних вимог, суд вважає за належне позовні вимоги задовольнити повністю, стягнути з відповідача 11 023,62 грн основної суми боргу, 671,37 грн. пені, 73.19 грн. 3 % річних, 288,47 грн. інфляційних втрат.

Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів у підтвердження протилежного та вищенаведених висновків суду.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 2 228,60 грн відповідно до ст.129 ГПК України слід покласти на нього.

Керуючись ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 256 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛИНЬ - ПАЛИВО" (43020, вул. Електроапаратна, 3, м. Луцьк, Волинська обл., ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Твій продукт" (33013, Рівненська обл., Рівненський р-н, м. Рівне, вул. Кавказька, буд. 9, кім. 217, ) 12 056,65 грн. заборгованості, з яких: 11 023,62 грн основної суми боргу, 671,37 грн. пені, 73.19 грн. 3 % річних, 288,47 грн. інфляційних втрат та 2 228,60 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя Микола ШУМ