РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.05.2025Справа № 910/15929/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (проведення судового засідання) господарську справу

позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова фірма "РУДЬ"

до фізичної особи-підприємця Волкової Людмили Петрівни

про стягнення 31 332,01 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова фірма "РУДЬ" (позивач) з позовом до фізичної особи-підприємця Волкової Людмили Петрівни (відповідач) про стягнення 31 332,01 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором № 788 від 22.05.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.12.2024 відкрито провадження у даній справі № 910/15929/24 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання), а також встановлено учасникам справи строк для вчинення процесуальних дій.

Копія ухвали суду доставлена до електронного кабінету позивача 27.12.2024 о 23:30 год. та відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України вважається врученою 28.12.2024.

Відповідачу копія ухвали суду направлена за адресою, вказаною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проте поштове відправлення № 442 згідно з даними трекінгу відстеження/пересилання поштової кореспонденції повернуто до суду з довідкою, в якій причиною невручення поштового відправлення вказано «за закінченням встановленого терміну зберігання».

Крім того, ухвала суду від 27.12.2024 опублікована в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідач у даній справі правом на подання письмових пояснень та заперечень не скористався.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних та достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до приписів ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

22.05.2023 між ТОВ «Торгова фірма «Рудь» (далі за текстом - Постачальник/Позивач) та Фізичною особою-підприємцем Волковою Людмилою Петрівною (далі за текстом - Покупець/Відповідач) було укладено договір поставки № 788 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується за окремими замовленнями Покупця поставляти останньому продукти харчування (на далі іменоване «Товар»), а Покупець зобов`язується приймати цей Товар і оплачувати його вартість Постачальнику.

Строки оплати товару передбачені п. 4.4. Договору, оплата Покупцем вартості поставленого за цим Договором Товару проводиться шляхом перерахування коштів на його поточний рахунок протягом 7 (семи) календарних днів з дати поставки партії Товару.

Вказаний договір набирає чинності з дати його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2022. Якщо жодна з сторін за 14 календарних днів до закінчення строку дії договору не повідомить письмово іншу сторону про своє бажання припинити його дію, договір вважається пролонгованим на кожний календарний рік на тих самих умовах, загальним строком дії договору - не більше 5 років.

На виконання умов договору позивачем 27.07.2024 поставлено товар на суму 8 167,14 грн, а 06.09.2024 на суму 5 408,52 грн, що підтверджується видатковими накладними, долученими до позовної заяви.

Звертаючись до суду, позивач зазначив, що борг відповідача становить 13 195,98 грн.

Крім того, між позивачем (позичкодавець) та відповідачем (користувач) укладено договір позички № 788/1 від 22.05.2023 (далі - договір № 788/1), за умовами якого позичкодавець зобов`язався передати у власність користувача, а користувач прийняти від позичкодавця у тимчасове безоплатне користування холодильне устаткування та супутні предмети до нього (далі - обладнання).

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 договору № 788/1 вказаний договір діє з дня його підписання сторонами до 31.12.2023. Якщо за 15 календарних днів до закінчення дії цього договору жодна зі сторін письмово не повідомить іншу сторону про бажання припинити його дію, договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік на тих самих умовах, але не довше, ніж договір поставки між сторонами.

Позичкодавець залишає за собою право вилучити обладнання у користувача, якщо обсяг продажів продукції протягом трьох місяців є меншим, ніж сума/вага, встановлена у п. 2.2 договору (10000 грн/50 кг).

Згідно з п. 7.1 у разі повернення Обладнання пізніше встановленого строку, Користувач сплачує Позичкодавцю штраф у розмірі 0,1% від вартості Обладнання за кожен день прострочення.

Згідно з актом № 5268 від 03.11.2023 вартість обладнання сторонами погоджена в розмірі 11 845,00 грн.

19.11.2024 позивач звертався до відповідача з претензією, в якій вимагав сплатити заборгованість за поставлений товар у розмірі 13 195,98 грн, а також повернути обладнання вартістю 11 845,00 грн, проте, як вказано позивачем у позові, вказана претензія залишилась без відповіді та без задоволення, зважаючи на що позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача борг за поставлену продукцію в розмірі 13 195,98 грн, інфляційні витрати 749,75 грн, а також 3% річних у сумі 136,70 грн, пеню - 1 188,74 грн, а за договором позички вартість обладнання - 11 845,00 грн та штраф за несвоєчасне повернення обладнання в розмірі 4 216,82 грн.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, оцінюючи правомірність заявлених позивачем вимог, суд виходив з наступного.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Так, частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

При цьому під час розгляду даної справи суду на надано доказів оплати товару на суму 13 195,98 грн, а також повернення обладнання на суму 11 845,00 грн, у зв`язку з чим суд вважає заявлені позивачем у вказаній частині вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача інфляційних витрат у розмірі 749,75 грн, а також 3 % річних в розмірі 136,70 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та втрат від інфляції, суд зазначає, що такі розрахунки є арифметично вірними та виконаними відповідно до вимог законодавства, а тому вимоги про стягнення з відповідача інфляційних витрат у розмірі 749,75 грн, а також 3% річних у розмірі 136,70 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 1 188,74 грн пені за несвоєчасну оплату поставленого товару, а також штрафу за несвоєчасне повернення обладнання у розмірі 4 216,82 грн.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

При цьому згідно з ч.ч. 2,3 вказаної норми штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 5.2. Договору поставки № 788 у випадку недотримання строків оплати Покупець сплачує на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Крім того, як погоджено у п. 7.1 Договору № 788/1, у разі повернення Обладнання пізніше встановленого строку, Користувач сплачує Позичкодавцю штраф у розмірі 0,1% від вартості Обладнання, за кожен день прострочення.

Таким чином, враховуючи норми ст. 549 ЦК України, суд зазначає, що в п. 7.1 Договору № 788/1 сторонами погоджено відповідальність саме у вигляді пені, а не штрафу як така санкція названа сторонами в договору № 788/1, оскільки спосіб обчислення такої санкції відповідає саме визначенню пені (за кожен день прострочення), а не штрафу (відсоток від суми невиконаного зобов`язання).

Водночас, перевіривши надані позивачем розрахунки пені за договором № 788 та договором № 788/1, суд зазначає, що останні виконані арифметично вірно, відповідно до умов договору та чинного законодавства, а тому такі вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по оплаті позову судовим збором підлягають покладення на відповідача в розмірі 2 422,40 грн.

Судом враховано, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

Проте позивачем позовна заява подана в електронній формі через підсистему «Електронний суд».

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Позивач не позбавлений можливості відповідно до ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» звернутись до суду з клопотанням про повернення надмірно сплаченого судового збору в розмірі 605,60 грн (3 028 - 2 422,40).

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Волкової Людмили Петрівни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова фірма "РУДЬ" (03179, м. Київ, проспект Перемоги, будинок 148/1, код 32106398) борг за поставлену продукцію в розмірі 13 195,98 грн (тринадцять тисяч сто дев`яносто п`ять грн 98 коп.), інфляційні витрати в сумі 749,75 грн (сімсот сорок дев`ять грн 75 коп.), 3% річних у розмірі 136,70 грн (сто тридцять шість грн 70 коп.), пеню за несвоєчасну оплату товару в сумі 1 188,74 грн (одна тисяча сто вісімдесят вісім грн 74 коп.), вартість обладнання за договором позички в розмірі 11 845,00 грн (одинадцять тисяч вісімсот сорок п`ять грн 00 коп.), пеню за несвоєчасне повернення обладнання у розмірі 4216,82 грн (чотири тисячі двісті шістнадцять грн 82 коп.), судовий збір у розмірі 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві грн 40 коп.)

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано 09.05.2025.

Суддя О.Г. Удалова