ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2025 Справа № 914/2394/24

за позовом: Першого заступника керівника Золочівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Бродівської міської ради, м. Броди Львівської області,

до відповідача: ОСОБА_1 , м. Броди Львівської області,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Відділу культури, туризму, молоді та спорту Бродівської міської ради, м.Броди Львівської області,

про стягнення 272'934,00 грн.

Суддя Б. Яворський,

при секретарі О. Муравець.

Прокурор: Г. Слиш,

Представники сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: ОСОБА_1, О. Дегтяренко,

від третьої особи: не з`явився.

Відводів складу суду сторонами не заявлялося.

Відповідно до ст.222 ГПК України фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу vkz.court.gov.ua.

Суть спору. На розгляд Господарського суду Львівської області через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява Золочівської окружної прокуратури до ОСОБА_1 про стягнення 272'934,00 грн безпідставно сплачених коштів.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 30.09.2024 року справу № 914/2394/24 передано на розгляд судді Б. Яворському.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження; суд встановив строк для реалізації сторонами своїх процесуальних прав. Подальший хід розгляду справи викладено у відповідних ухвалах суду та протоколах судових засідань.

05.12.2024 відповідач через систему «Електронний суд» подав клопотання про призначення судової будівельно-технічної та судової товарознавчої експертизи.

09.12.2024 відповідач подав письмові пояснення, у яких просить суд у задоволенні позову відмовити з підстав неналежного способу захисту та застосування до спірних правовідносин ст.1212 ЦК України.

19.12.2024 прокурор подав заперечення на пояснення відповідача про неналежний спосіб захисту, просив суд вимогу відповідача залишити без задоволення, оскільки вимоги позовної заяви грунтуються на приписах ст.ст.858, 883 ЦК України. Крім того, 19.12.2024 прокурор подав заперечення на клопотання про призначення судових експертиз

07.01.2025 відповідач подав пояснення, у якому просить суд залишити позов без розгляду. Крім того, 07.01.2025 відповідач подав заяву про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження з метою детального з`ясування всіх обставин справи, включаючи проведення додаткових дій (проведення експертиз) для правильного вирішення спору.

Ухвалою від 07.01.2025 суд відмовив відповідачу у задоволенні заяви про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та у задоволенні клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної та судової товарознавчої експертизи.

19.02.2025 прокурор подав заяву про долучення до матеріалів справи доказів огляду місця події.

21.02.2025 прокурор подав пояснення по суті спору.

22.02.2025 відповідач через систему "Електронний суд" подав суду заяву про залишення позову без розгляду з огляду на відсутність підстав для представництва (вх.№4746/25 від 24.02.2025).

Ухвалою від 24.02.2025 суд на клопотання відповідача викликав у судове засідання 18.03.2025 судових експертів Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Т.І. Анісімову та В.С. Горина, а 31.03.2025 - судового експерта В.С. Горина, П.М. Грицишина та І.О. Гловацького для надання роз`яснень висновків експертиз №542-Е від 16.04.2024 та №3163-Е від 16.04.2024.

28.04.2025 та 02.05.2025 відповідач подав клопотання про долучення доказів, а саме висновку експерта від 14.04.2025.

01.05.2025 прокурор подав заперечення на клопотання про долучення висновку експерта від 14.04.2025.

Прокурор у судовому засіданні 05.05.2025 позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити.

Відповідач позовні вимоги заперечив, просив відмовити у задоволенні позову.

Інші учасники провадження у судове засідання 05.05.2025 не з`явилися.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що прокуратурою встановлено порушення інтересів держави у бюджетній сфері в частині надмірної та безпідставної сплати бюджетних коштів під час закупівлі робіт з капітального ремонту будівлі Народного дому в с. Берлин Золочівського району Львівської області. Так, на переконання прокурора, частина робіт, вказана в актах, не виконана, а щодо іншої частини встановлено завищення вартості. Дані обставини підтверджуються зокрема, висновками експертів. Зазначив, що відповідачем у порядку ст.101 ГПК України не надано будь-якого висновку експерта на підтвердження власних міркувань, оскільки відповідач не володіє спеціальними знаннями у сфері будівництва; не навів об`єктивних даних своїх міркувань, а його доводи грунтуються на припущеннях. Просить стягнути з відповідача на підставі ст.883 ЦК України 272934,00 грн зайво сплачених коштів.

Відповідач вимоги позивача заперечив з підстав того, що прокурор обґрунтовує позовні вимоги виключно доказами, які були зібрані у ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000050 від 14.11.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 та ч.1 ст.366 КК України, а саме: висновками судової будівельно-технічної експертизи №542-Е від 16.04.2024, комплексної судової експертизи металів і сплавів та виробів із них та судової товарознавчої експертизи №1624-Е від 02.08.2024 та судової будівельно-технічної експертизи №3136-Е від 16.09.2024. Однак, висновки містять ряд протиріч та неузгодженість, внаслідок яких такі не відповідають об`єктивним обставинам справи та суперечать матеріалам справи, а тому не можуть бути використані як доказ. Вказав, що при розрахунку різниці вартості матеріалів експертами було допущено помилку, оскільки експертизою враховано вартість бляхи в розмірі 409,99 грн/м2, в той час як вартість бляхи, згідно підсумкової відомості ресурсів становить 365,00 грн/м2. Різницю між цими показниками становлять транспортні та заготівельно-складські витрати. Зазначив, що прокурором обрано невірний спосіб захисту.

Згідно пункту 1 ч. 3 ст.202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 ст.202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Таким чином, оскільки позивача та третю особу було належним чином повідомлено про відкриття провадження та судові засідання, на засадах відкритості та гласності судового процесу сторонам створено всі необхідні умови для можливості захисту їх прав та охоронюваних законом інтересів, суд вважає за можливе розглянути справу за матеріалами, що були подані учасниками.

У судовому засіданні 05.05.2025 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Рішенням Бродівської міської ради №32 від 24.12.2020 створено виконавчий орган Відділ культури, туризму, молоді та спорту Бродівської міської ради, як юридичну особу публічного права, а також затверджено Положення про Відділ культури, туризму, молоді та спорту Бродівської міської ради.

04.09.2023 на Інтернет-порталі ІТС «Prozorro» Відділом культури, туризму, молоді та спорту Бродівської міської ради оприлюднено проведення публічних торгів на закупівлю робіт: «Усунення аварійного стану даху будівлі Народного дому с. Берлин Золочівського району Львівської області (капітальний ремонт)» (ідентифікатор UA-2023-09-04-012464-a).

27 вересня 2023 року, за наслідками процедури відкритих торгів, Відділом культури, туризму, молоді та спорту Бродівської міської ради (замовником) та фізичною особою-підприємцем Германом Т.Б. (підрядник) укладено договір підряду №1 на виконання робіт та поточний ремонт по об`єкту: «Усунення аварійного стану даху будівлі Народного дому с. Берлин Золочівського району Львівської області (капітальний ремонт) (ДК 021:2015: 45260000-7 Покрівельні роботи та інші спеціалізовані будівельні роботи)» на загальну суму 2'522'422,00 грн.,

На виконання умов укладеного договору відповідач виконував роботи на загальну суму 2'231'985,00 грн, про що складено акти приймання виконаних будівельних робіт №1 від 24.10.2023, №2 від 31.10.2023, №3 від 20.11.2023 та №4 від 20.11.2023, та проведені оплати, про що є відповідні платіжні інструкції про оплату виконаних робіт.

У акті № 1 за жовтень 2023 року про ремонт даху будівлі зазначено, зокрема: п.14 «улаштування слухових вікон» - 1042,00 гн та вікно типу Velux GXL F06 - 25742,00 грн. (п.14 та п.15), металевий профнастил 362м2 вартістю 409,99 грн/м2 на суму 148519,00 грн (п.17); улаштування карнизів чистих при кам?яних стінах, виступ карнизу до 500мм - 4401,00 грн. У пп.29-34 акта №2 від 31.10.2023 вказано: улаштування жолобів підвісних з оцинкованої сталі на суму 4293,00 грн.; жолоб водостічний 68,8*1.1 на суму 20541,00 грн; закінчення на суму 2207,00 грн; тримач ринви метал - 14157,00 грн витрати; з?єднувач ринви - 3838,00 грн витрати; лійка прохідна - 4204,00 грн витрати. У п.13 акту №3 за листопад 2023 вказано: установлення та розбирання зовнішніх металевих трубчастих інвентарних риштувань, висота риштувань до 16м на суму 38773,00 грн, з них: 6922,30 грн заробітна плата.

За наслідками моніторингу проведеної закупівлі Західним офісом Держаудитслужби виявлено порушення законодавства про публічні закупівлі та зобов`язано замовника вжити заходів з метою припинення з ФОП Герман Т.Б. зобов`язань за укладеним за результатами тендеру договору. Окрім того, проведених аналізом наявних у складі тендерних пропозицій учасників директором ТОВ «БГ «Євробудстандарт» та ФОП Герман Т.Б. є однією особою. Додатковою угодою №1 від 22.11.2023 договір №1 від 27.09.2023 розірвано.

У подальшому, за наслідками проведених відкритих торгів (ідентифікатор UA-2023-12-04-018107-a) за спрощеною процедурою, 01.12.2023 між Відділом культури, туризму, молоді та спорту Бродівської міської ради (замовником) та фізичною особою-підприємцем Германом Т.Б. (підрядник) укладено договір підряду №2 на виконання робіт та поточний ремонт по об`єкту: «Усунення аварійного стану будівлі Народного дому с. Берлин Золочівського району Львівської області (капітальний ремонт) (ДК 021:2015:454530000-7 Капітальний ремонт і реставрація)» на загальну суму 798'312,00 грн. На виконання умов укладеного договору позивач виконував роботи на загальну суму 798'312,00 грн, про що складено акт приймання виконаних будівельних робіт №1 від 20.12.2023 та є платіжна інструкція №17 від 20.12.2023 про оплату виконаних робіт замовником.

В акті №1 за грудень 2023 року (усунення аварійного стану будівлі) вказано, що виконавцем здійснено, зокрема: улаштування карнизів чистих при кам?яних стінах, виступ карниз більше 500мм на суму 19596,00 грн. (п.1); установлення та розбирання внутрішніх металевих трубчастих інвентарних риштувань, висота риштувань при висоті приміщень до 6м на суму 12184,00 грн.

Відповідно до звіту про виконання договору №1 від 27.09.2023 про закупівлю (UA-2023-09-04-012464-a) та договору №2 від 01.12.2023 про закупівлю (UA-2023-12-04-018107-a) джерелом фінансування є місцевий бюджет.

Прокурор зазначає, що у рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000050 від 14.11.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, проведено експертизи та встановлено факт невиконання робіт та завищення вартості при закупівлі матеріалу, який був використаний при виконанні підрядних робіт. Експертами Львівського НДІСЕ проведено судову будівельно-технічну, товарознавчу експертизу (висновки №542-Е від 16.04.2024 та №1624-Е від 02.08.2024), а також судову будівельно-технічну експертизу №3136-Е від 16.09.2024, і було встановлено завищення вартості та невиконання ФОП Герман Т.Б. частини робіт, що були вказані у акті №1 та №2 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2023 (договір №1 від 27.09.2023), а також у акті №1 за грудень 2023 року (договір №2 від 01.12.2023), а саме відсутнє: «Улаштування слухових вікон», «Вікно типу Velux GXL F06», «Улаштування жолобів підвісних з оцинкованої сталі», «Жолоб водостічний», «Закінчення», «Тримач ринви метал», «З`єднувач ринви», «Лійка прохідна», «Улаштування карнизів чистих при кам`яних стінах, виступ карнизу більше 500мм», «Установлення та розбирання зовнішніх металевих трубчастих інвентарних риштувань, висота до 16м», а також завищення цін на металевий профнастил із бляхи зі структурою деревини. Загальна сума безпідставно оплачених робіт та матеріалів за вказаними договорами склала 272'934,00 грн, чим заподіяно шкоду місцевому бюджету.

У судовому засіданні 18.03.2025 судовий експерт І. Анісімова надала суду пояснення по суті поданого висновку судової будівельно-технічної експертизи №542-Е від 16.04.2024 і зазначила, що дане дослідження проводились разом із експертом В.С.Гориним. При цьому вказала, що слухове вікно типу Velux GXL F06 на об?єкті під час огляду було відсутнє, а встановлені ринви та жолоби виготовлені із пластику, а не оцинкованого матеріалу; Методикою встановлення фактичних обсягів та вартості виконаних робіт за звітною документацією не передбачено перевірка якості профілю та вартості матеріалів, таке дослідження здійснено під час комплексної судової експертизи металів і сплавів та виробів із них та судової товарознавчої експертизи №1624-Е від 02.08.2024 і судової будівельно-технічної експертизи №3136-Е від 16.09.2024. У судовому засіданні 15.04.2025 судовий експерт В.С. Горин інформував суд, що він піднімався на горище будівлі і слухового вікна типу Velux GXL F06 на об?єкті станом на момент проведення експертизи не було і денне світло на горище не попадало (було темно), замість вікна був отвір заставлений фанерою (антидорнер); жолоб, ринви і лійки виготовлені із пластику, хоча в актах виконаних робіт вказано, що вони з оцинкованого матеріалу; карнизу > 500мм на будівлі теж не було, а також відсутніми були обшивка даху та причолок (вказані в акті № 3, п.13). Судові експерти П.М. Грицишин та І.О. Гловацький у судовому засіданні пояснили, що товарознавча експертиза №1624-Е від 02.08.2024 та судова будівельно-технічна експертиза №3136-Е від 16.09.2024 проводилася з огляду на відібрані на об?єкті зразки і вартість таких визначалася з огляду на їх характеристики (товщину, матеріал та зовнішні ознаки) за середньостатистичими цінами на ринку на такий товар у відповідний період часу.

ОЦІНКА СУДУ.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, у тому числі й фізичні особи, які не є підприємцями. Випадки, коли справи у спорах, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, підвідомчі господарському суду, визначені статтею 20 ГПК України.

Відповідач припинив підприємницьку діяльність 23.02.2024.

Відповідно до ст. 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598 - 609 ЦК України, статей 202 - 208 ГК України, статті 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 у справі №127/23144/18 та в постановах Верховного Суду від 13.02.2019 по справі №910/8729/18, від 05.06.2019 по справі №904/1083/18, від 09.10.2019 по справі №127/23144/18.

Відтак, зобов`язання відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились і він відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними зі своєю підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.14 ГПК України).

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ст.74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом кожній стороні була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

За змістом ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 3 ч. 1 статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Звертаючись з цим позовом до суду, прокурор визначив орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Бродівську міську раду та зазначив, що прокуратурою 19.08.2024 на адресу міської ради та відділу культури, як розпорядників коштів місцевого бюджету з підрядних робіт щодо капітального ремонту даху та будівлі Народного дому в с.Берлин, скеровувався запит №14.54/05-40-3483вих-24 щодо надання інформації з приводу вжиття заходів щодо стягнення коштів за неналежне виконання умов договорів. 02.09.2024 рада та відділ культури повідомили про передумови укладених договорів та зазначили, що вживатимуть заходів за наявних підстав, однак з позовом про стягнення коштів не звертались. Таким чином, незважаючи на те, що позивач володів інформацією про порушення відповідачем законодавства, самостійно не вживав відповідних заходів та не звертався з позовом до суду, 19.09.2024 прокуратура повідомила вказаних осіб про звернення до суду з позовом на захист інтересів держави у бюджетній сфері, які полягають у здійсненні представництва в суді законних інтересів держави у разі їх порушення або загрози порушення, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, що полягають у даному випадку в забезпеченні надходження коштів до державного бюджету.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з абзацами 1 і 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до абзаців 1 - 3 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи його законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Одночасно згідно з положеннями частин 3-5 ст.53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Таким чином, зі змісту вищезазначених законодавчих положень вбачається, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак, підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Нездійснення захисту" має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Верховний Суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Разом з тим, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17).

Таким чином, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

З огляду на викладене, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

У такому випадку суд зобов`язаний дослідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Як вже зазначалося, своє звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі міської ради прокурор обґрунтовував невжиттям позивачем заходів, спрямованих на звернення з позовом до суду, чим суттєво порушуються інтереси держави у бюджетній сфері, адже оплата за ремонт здійснювалась за рахунок коштів місцевого бюджету. Отже, прокурор правомірно оцінив такі дії як бездіяльність і самостійно звернувся з позовом до суду для захисту інтересів держави. Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у постанові від 03.12.2021 справа №910/12764/20.

Бюджетна система України, відповідно до положень ст. 7 Бюджетного кодексу України, ґрунтується на принципах повноти та ефективності, що передбачає включення до бюджету всіх надходжень за рахунок забезпечення учасниками бюджетного процесу досягнення цілей, запланованих на основі національної системи цінностей і завдань інноваційного розвитку економіки.

Також, п. 39 ч. 1 ст. 64 Бюджетного кодексу України передбачає, що штрафні санкції внаслідок невиконання укладених розпорядником бюджетних коштів договорів з суб`єктами господарювання на придбання товарів, робіт і послуг за рахунок коштів відповідних місяцевих бюджетів належать до доходів загального фонду бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, міст Києва та Севастополя, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад.

Верховний Суд у постанові від 26.05.2021 у справі № 926/14/19 зазначив: якщо попереднє листування свідчить про те, що воно мало характер інформування відповідного органу про вже раніше виявлені прокурором порушення, а відповідний орган протягом розумного строку на таку інформацію не відреагував або відреагував повідомленням про те, що він обізнаний (у тому числі до моменту отримання інформації від прокурора) про таке порушення, але не здійснював та/або не здійснює та/або не буде здійснювати захист порушених інтересів, то у такому випадку наявні підстави для представництва передбачені абз. 1 ч. З ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». У такому разі (за умови наявної відповіді уповноваженого органу) дотримання розумного строку після повідомлення про звернення до суду не є обов`язковим, оскільки дозволяє зробити висновок про нездійснення або здійснення неналежним чином захисту інтересів держави таким органом.

У постанові від 14.07.2021 у справі № 911/3211/19 Верховний Суд вказав: якщо за обставинами справи вбачається, що відповідному органу було відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави (у тому числі до моменту отримання інформації від прокурора), про таке порушення, але такий орган не здійснював та/або не здійснює захист порушених інтересів, то у такому випадку вимога про надання відповідному органу «розумного строку» для самостійного реагування на порушення і, як наслідок, залишення позову прокурора без розгляду з цих підстав є проявом правового пуризму та надмірного формалізму, який порушує право на справедливий розгляд справи.

З наведеного слід зробити висновок, що норми законодавства не вимагають від прокурора надання відповідному суб`єкту додаткового строку для реагування на вже встановлений прокурором факт порушення інтересів держави, про який достеменно відомо органу з попереднього листування з прокурором, та за наявності підтвердженої бездіяльності уповноваженого органу впродовж достатнього для захисту порушених інтересів часу.

Невжиття радою та відділом заходів після того, як їм стало відомо про порушення інтересів держави, повинно кваліфікуватись як бездіяльність щодо захисту державних інтересів.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під час вирішення спору суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права способам, що встановлено чинним законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 22.08.2018 у справі №925/1265/16, як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Пунктом 8 ст.16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Частиною 3 зазначеної статті унормовано, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Аналогічні норми містяться також в статті 20 ГК України, якою встановлено, що кожний суб`єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема шляхом відшкодування шкоди.

Застосування цього способу захисту визначається положенням ст.22 ЦК України і проводиться як у договірних зобов`язаннях (ст.611 ЦК України), так і в позадоговірних зобов`язаннях (гл.82 ЦК України), якщо порушенням цивільного права особи їй завдано майнову шкоду.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України).

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ч.3 ст.626 ЦК України).

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ним, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п.1.1 договорів підрядник зобов?язується власним силами і засобами, або із залученням субпідрядників, в обумовлений строк у відповідності до замовлення і вимог проектно-кошторисної документації, будівельних норм і правил виконати роботи на об?єкті. Склад та обсяги робіт, що є предметом договору, визначаються на підставі проектно-кошторисної документації та розрахунку договірної ціни (п.1.2 договорів).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно ч. 1 ст. 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Згідно з ст. 877 ЦК України підрядник зобов`язаний здійснювати будівництво та пов`язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт.

Підрядник зобов`язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду.

Відповідно до ч. 2 ст. 883 ЦК України за невиконання або неналежне виконання обов`язків за договором будівельного підряду підрядник сплачує неустойку, встановлену договором або законом, та відшкодовує збитки в повному обсязі.

Прокурором на підтвердження вимог позовної заяви долучено висновки судової будівельно-технічної, товарознавчої експертизи та будівельно-технічної експертизи (висновок №542-Е від 16.04.2024 та №1624-Е від 02.08.2024, №3136-Е від 16.09.2024), за наслідками проведення яких було встановлено невиконання ФОП Герман Т.Б. частини робіт, що були вказані у акті №1 та №2 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2023 (договір №1 від 27.09.2023), а також у акті №1 за грудень 2023 року (договір №2 від 01.12.2023), а саме: «Улаштування слухових вікон», «Вікно типу Velux GXL F06», «Улаштування жолобів підвісних з оцинкованої сталі», «Жолоб водостічний», «Закінчення», «Тримач ринви метал», «З`єднувач ринви», «Лійка прохідна». «Улаштування карнизів чистих при кам`яних стінах, виступ карнизу більше 500мм», «Установлення та розбирання зовнішніх металевих трубчастих інвентарних риштувань, висота до 16м», а також завищення цін на металевий профнастил і бляхи зі структурою деревини.

Суд зазначає, що при вирішенні господарських спорів може бути досліджений висновок судової експертизи, яку було проведено в межах провадження з іншої справи, в тому числі цивільної, кримінальної, адміністративної. Висновок судової експертизи, яку було проведено в межах провадження з іншої справи оцінюється господарським судом у вирішенні господарського спору на загальних підставах як доказ зі справи, за умови, що цей висновок містить відповіді на питання, які виникають у такому спорі, і поданий до господарського суду в належним чином засвідченій копії (з врахуванням правової позиції, зазначеної у постанові Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №918/36/19). Така ж правова позиція щодо можливості використання в господарському судочинстві висновку експерта, наданого в межах кримінального провадження, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.11.2019 у справі № 918/204/18.

Суд визнає цей доказ належним та допустимим письмовим доказом, що містить інформацію, яка підтверджує факт невиконання частини будівельних робіт та завищення фактично виконаних будівельних робіт, що призвело до завищення нормативної вартості фактично виконаних будівельних робіт. Належних доказів на спростування цих обставин, відповідачем не подано.

Як уже відзначалося, 28.04.2025 та 28.05.2025 відповідач подав клопотання про долучення доказів, а саме: висновку експерта від 14.04.2025 щодо вартості металевого профнастила ТОВ «Рууккі Україна», висновку від 28.04.2025 про обсяги робіт, робочого проекту (капітальний ремонт) та специфікацій.

Статтею 15 ГПК України встановлено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Згідно із п. 6 ч. 2 ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки. Учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43 ГПК України).

Щодо даних клопотань суд відзначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Як передбачено ч.8 ст.80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ч.2 ст.161 ГПК України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним (ч.5 ст161 ГПК України).

Відповідно до ч.3 ст.169 ГПК України заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Положеннями частини 2 статті 118 ГПК України визначено, що заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1, 2, 4 ст.119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява скарга документи тощо) стосовно якої пропущено строк.

Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву ще 17.10.2024, справа перебуває у провадженні судді з 02.10.2024 (ухвала про відкриття провадження в даній справі), отже відповідач мав достатньо часу та можливість надати всі необхідні документи на підтвердження своєї правової позиції в справі. При цьому суд відзначає, що ухвалою від 07.01.2025 суд відмовив відповідачу у задоволенні клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної та судової товарознавчої експертизи з підстав недотримання визначеного процесуальним законодавством строку для подання доказів. Окрім того, слід зазначити, що відповідач не повідомляв суд про подання долучених документів у майбутньому та не заявляв клопотання про поновлення строку на подання доказів. Натомість 28.04.2025 та 02.05.2025 подав клопотання про долучення висновків експерта від 14.04.2025 та 28.04.2025 без будь-яких обгрунтувань пропущення строку на подання доказів та без клопотання про поновлення пропущеного строку. Крім того, в цих висновках експертів вказано, що клопотання про проведення експертизи від ОСОБА_1 надійшло тільки 10.03.2025 та 14.03.2025. Такі дії відповідача суд розцінює як зловживання своїми правами та намагання затягнути розгляд справи. З огляду на викладене, суд не приймає подані докази до розгляду.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільних прав, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право (ч.3 ст. 22 ЦК України).

За приписами ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. При цьому, розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

За завдані шкоду і збитки підприємець несе майнову та іншу встановлену законом відповідальність (ч.2 ст. 49 ГК України).

Нормами ст. 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Натомість Відповідачу, з урахуванням положень частини 1 статті 883 ЦК України, потрібно довести відсутність його вини у завданні збитків позивачу. Про те відповідач належними та допустимими доказами відсутність вини не довів.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

За змістом ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з положеннями ст. 614 ЦК України на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок доведення відсутності своєї вини, а розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доводиться кредитором у відповідності до ст.623 ЦК України.

Відповідно до статті 857 ЦК України робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а у разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.

За приписами ч. 1 ст. 884 ЦК України підрядник гарантує досягнення об`єктом будівництва визначених у проектно-кошторисній документації показників і можливість експлуатації об`єкта відповідно до договору протягом гарантійного строку, якщо інше не встановлено договором будівельного підряду.

Вказані положення узгоджуються з практикою Верховного Суду, правові висновки у частині відшкодування збитків, завданих вчиненням цивільного правопорушення, викладено у постанові Верховного Суду від 03.07.2018 у справі №916/332/17, в якій також зроблено висновок про те, що критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору.

При цьому, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення.

Верховний Суд у постанові від 27.08.2020 у справі №916/477/18 про стягнення збитків, у зв`язку з неналежним виконанням будівельних робіт за договором підряду, вказав, що враховуючи наявний у справі висновок судової будівельно-технічної експертизи, встановлено, що роботи, вартість яких позивач просить стягнути із відповідача, виконані неналежним чином та не у повній відповідності з умовами договору, а відтак, наявні підстави для відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням договірного зобов`язання (аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду у справі №927/375/19 від 01.03.2021).

Як уже зазначалося, відповідачем до актів виконаних робіт включено кількість та вартість матеріальних ресурсів, котрі не були використані під час виконання робіт, що призвело до завищення вартості робіт та матеріалів, що підтверджується долученими до матеріалів справи висновками експертів.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

У постанові Верховного Суду від 11.03.2021 у справі №923/188/20 зроблено правовий висновок про те, що господарські суди при вирішенні господарських спорів мають досліджувати на загальних умовах і висновки судової експертизи, які було проведено в межах провадження з іншої справи, в тому числі цивільної, кримінальної, адміністративної.

"Висновок експертизи, призначеної в межах кримінального провадження, оцінюється господарськими судами у сукупності з іншими доказами на загальних підставах відповідно до вимог статті 86 Господарського процесуального кодексу України, при цьому сторони не позбавлені можливості надати суду докази на його спростування, клопотати перед судом про виклик у судове засідання експерта, який проводив експертизу, тощо." Аналогічна позиція була неодноразово викладена Верховним Судом (постанова Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 27.06.2018 у справі №907/651/17, від 08.08.2018 у справі № 907/679/17, постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.11.2019 у справі № 918/204/18).

Таким чином, висновок судової будівельно-технічної експертизи №542-Е від 16.04.2024, підтверджений комплексною судовою експертизою металів і сплавів та виробів із них та судовою товарознавчою експертизою №1624-Е від 02.08.2024 та судової будівельно-технічної експертизи №3136-Е від 16.09.2024, є належним доказом у цій справі.

Разом з тим, заслухавши учасників справи, пояснення експертів у судових засіданнях, проаналізувавши матеріали справи, суд відзначає, що у висновку експертів за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №542-Е від 16.04.2024 (а.с.165, Т.1) зазначено, що роботи «Установлення та розбирання зовнішніх металевих трубчастих інвентарних риштувань, висота до 16м», вказані у акті №1 за грудень 2023 року не виконано. Разом з тим, судом досліджено, що у даному акті №1 за грудень 2023 року на усунення аварійного стану будівлі під п.6 зазначено: «установлення та розбирання внутрішніх металевих трубчастих інвентарних риштувань, висота риштувань при висоті приміщень до 6м на суму 12184,00 грн.» (а.с. 129, Т.1). Таким чином, в акті виконаних робіт вказано про роботи всередині приміщення, натомість експерт відзначив подвійний облік робіт ззовні будівлі. Відтак, прокурором у цій частині не доведено порушення і підставність вимог про стягнення 12184,00 грн.

Відповідач та його представник у судових засіданнях не спростували наданих експертами пояснень, не надали доказів придбання слухового вікна, вказаної моделі у акті виконаних робіт, виконання робіт, які не були зафіксовані експертами при виїзному дослідженні об?єкта, використання дорожчого матеріалу (накладні на закупівлю матеріалу у відповідній кількості та найменуванні, тощо), аніж зазначено експертами у висновках за ознаками вилучених зразків на об?єкті.

Враховуючи наведене, судом встановлено, що відповідачем безпідставно отримано бюджетні кошти в сумі 260'750,00 грн, які були сплачені замовником, що спричинило матеріальну шкоду місцевому бюджету.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Сплата прокуратурою судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжною інструкцією №2214 від 23.09.2024 на суму 3'274,85 грн.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткову відмову в позові, з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 3'129,00 грн.

Керуючись статтями 2, 3, 12, 13, 42, 73-80, 123, 129, 233, 236-239, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Бродівської міської ради Львівської області (80600, Львівська область, м. Броди, пл. Ринок, 20; ідентифікаційний код 26525941) 260'750,00 грн безпідставно сплачених бюджетних коштів.

3. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Львівської обласної прокуратури (79005, м. Львів, пр-т Шевченка, 17/19; ідентифікаційний код 02910031) 3'129,00 грн судового збору.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено 12.05.2025.

Суддя Яворський Б.І.