ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"01" травня 2025 р. м. Київ Справа № 911/3189/24
Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В., за участю секретаря судового засідання Друккера Д.Д., розглянувши
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТРЕЙД» вх. № суду 3157 від 03.04.2025 про ухвалення додаткового рішення
у справі № 911/3189/24
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТРЕЙД»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЕРОК»
про стягнення 858 979,61 грн
Учасники судового процесу:
від позивача: Малеванчук І.В.;
від відповідача: Маркєлов О.Ю.;
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
На розгляді Господарського суду Київської області перебувала справа № 911/3189/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТРЕЙД» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЕРОК» про стягнення 858 979, 61 грн.
Господарським судом Київської області в судовому засіданні 02.04.2025 оголошено скорочене рішення по справі № 911/3189/24, яким позовні вимоги задоволено повністю.
02.04.2025 в судовому засіданні представник позивача, до закінчення судових дебатів, заявив усне клопотання про намір подати до суду заяву про ухвалення додаткового рішення відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України.
03.04.2025 до суду через підсистему «Електронний суд» від ТОВ «ТТРЕЙД» надійшла заява вх. № суду 3157 від 03.04.2025 про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 41 000, 00 грн.
За приписами ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до частин 3, 4 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.04.2025 у справі № 911/3189/24 призначено судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 01.05.2025.
08.04.2025 до суду через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання від 07.04.2025 (вх. № суду 4662/25) про зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу адвоката, в якому відповідач, з посиланням на приписи ч. 1 ст. 221 ГПК України, зазначив, що деякі з наданих позивачем актів прийому-передачі наданих послуг були складені 13.11.2024, 07.01.2025, 16.01.2025, 06.02.2025 та 13.03.2025 (тобто до закінчення судових дебатів), неможливість подання яких до закінчення судових дебатів у справі, позивачем не обґрунтовано належним чином, з огляду на дати складення вказаних актів прийому-передачі наданих послуг і дати документів про їх оплату. Тому, на переконання відповідача, позивачем не доведено поважність причин пропуску таких доказів відповідно до ч. 1 ст. 221 ГПК України, оскільки вони могли бути подані до суду завчасно, а відтак, на думку відповідача, подані позивачем докази понесення витрат на професійну правничу допомогу (акти прийому-передачі наданих послуг, рахунки та платіжні інструкції), які датовані до дати ухвалення рішення у даній справі, в силу вимог ГПК України не повинні братись судом в якості доказів при винесенні додаткового рішення про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу адвоката. Крім того, відповідач вважає, що суд, надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам у сукупності з урахуванням усіх аспектів і складності цієї справи, обсягу наданих адвокатом послуг, виходячи з характеру спірних правовідносин, обсягу матеріалів справи, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, має зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката за розгляд справи. Відповідач просить суд під час вирішення питання про розподіл витрат на послуги адвоката врахувати, що даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, до якого наявна стала практика Верховного Суду у подібних правовідносинах; великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають; справа за своєю суттю не відноситься до категорії складних та не викликає значного публічного інтересу, обсяг наданих адвокатом послуг не є значним, а засідання суду в основному проводились в режимі відеоконференції (за клопотанням адвоката) та нетривалий час, і тому сума у розмірі 6 000,00 грн за участь в одному судовому засіданні є явно неспівмірною з фактично витраченим часом адвоката.
01.05.2025 в судове засідання для вирішення питання про судові витрати з`явились представники сторін.
Представник позивача надав усні пояснення по суті заяви, відповідно до яких заяву підтримав та просив останню задовольнити в повному обсязі.
У свою чергу представник відповідача проти заяви позивача заперечував та просив суд у задоволенні заяви відмовити в повному обсязі з підстав, викладених у клопотанні про зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу адвоката від 07.04.2025.
В судовому засіданні 01.05.2025 судом на стадії ухвалення судового рішення оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) додаткового рішення.
Відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як на десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження не більш як на п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.
Розглянувши подану позивачем заяву про ухвалення додаткового рішення та наявні в матеріалах справи докази, а також клопотання відповідача про зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу адвоката, Господарський суд Київської області
03.04.2025 ТОВ «ТТРЕЙД» звернулось до Господарського суду Київської області із заявою вх. № суду 3157 від 03.04.2025 про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 41 000, 00 грн.
За приписами ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Оскільки вступну та резолютивну частини рішення судом оголошено в судовому засіданні 02.04.2025 і представник позивача був присутній в зазначеному судовому засіданні та зробив відповідну заяву до закінчення судових дебатів, останнім терміном на подання до суду доказів понесення витрат на правову допомогу є 07.04.2025. Отже, позивачем подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення разом з доказами понесення витрат на правову допомогу із дотриманням строків, встановлених ч. 8 ст. 129 ГПК України.
При цьому, суд дослідив заперечення відповідача щодо недотримання позивачем строку, встановленого ч. 1 ст. 221 ГПК України, та необґрунтованістю причин пропуску строку для подання доказів понесення судових витрат, які датовані до дати ухвалення рішення у даній справи, з приводу чого суд зазначає наступне.
Так, однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Статтею 16 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 1-3 статті 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Застосування відповідних положень статті 124 ГПК України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи, а також інших чинників. Зі змісту ч. 2 ст. 124 ГПК України вбачається те, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат (такі висновки викладено у постановах Верховного Суду від 01.10.2024 у справі № 906/92/23, від 23.10.2024 у справі № 922/2826/23).
У частинах 1, 2 ст. 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).
Водночас, ч. 1 ст. 221 ГПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Така норма кореспондується з ч. 8 ст. 129 ГПК України, якою визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Верховний Суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу, зробив такі висновки щодо застосування норм процесуального права, зокрема:
(2) процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою до закінчення судових дебатів (постанови Верховного Суду від 27.01.2022 у справі № 921/221/21 та від 31.05.2022 у справі № 917/304/21);
(3) заяву щодо вирішення питання про стягнення витрат необхідно залишити без розгляду, якщо докази були надані поза межами строку, без клопотання про поновлення цього строку та обґрунтування поважності причин його пропуску (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц);
(4) потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів у підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду (постанова Верховного Суду від 29.06.2022 у справі № 161/5317/18).
Верховний Суд у пунктах 5.62-5.63 постанови від 06.11.2024 у справі № 916/2737/22 зробив наступні висновки: оскільки процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми заяви про подання доказів на підтвердження розміру судових витрат, а лише визначає, що вона повинна бути зроблена до закінчення судових дебатів, Суд вважає, що зазначення апелянтом у прохальній частині апеляційної скарги про подання таких доказів не пізніше п`яти днів після ухвалення рішення суду з посиланням на ч. 8 ст. 129 ГПК необхідно розцінювати як заявлення такої заяви до закінчення судових дебатів, тобто про виконання відповідачем відповідних вимог процесуального закону. Отже, за обставин неподання відповідачем відповідних доказів на підтвердження розміру судових витрат до закінчення судових дебатів, проте за умови здійснення ним відповідної заяви про їх подання протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду до закінчення судових дебатів, суд апеляційної інстанції цілком законно та обґрунтовано вважав за можливе врахувати надані відповідачем докази на підтвердження розміру судових витрат до поданої протягом п`яти днів (з урахуванням вихідних) заяви про ухвалення додаткового рішення суду.».
Судом встановлено, що 02.04.2025 в судовому засіданні (в якому також був присутній представник відповідача) представник позивача, до закінчення судових дебатів, заявив усне клопотання про намір подати до суду заяву про ухвалення додаткового рішення відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України.
Також позивач у позовній заяві, керуючись ч. 8 ст. 129 ГПК України, повідомив суд про те, що після розгляду справи по суті, позивачем буде подано до суду заяву про винесення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката та докази, що підтверджують розмір понесених судових витрат.
У свою чергу позивач, як вбачається з матеріалів справи, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду надав до суду докази понесення витрат на професійну правничу допомогу, тобто в межах встановленого ч. 8 ст. 129 ГПК України строку.
Також суд враховує, що в судовому засіданні 01.05.2025 представник позивача надав усні пояснення щодо обставин подання до суду доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу та зазначив, що ТОВ «ТТРЕЙД» не мало можливості подати до суду клопотання про стягнення витрат до завершення судового процесу, тому що за участь представника позивача в судовому засіданні, яке відбулось 02.04.2025, було здійснено оплату наданих послуг після підписання відповідного акта, тобто після проведення судового засідання 02.04.2025. Оскільки, як зазначив позивач, станом на дату ухвалення рішення всі докази понесення судових витрат позивач не мав можливість подати до суду, зокрема докази щодо надання правничих послуг (оскільки акт підписаний після проведення судового засідання 02.04.2025), тому станом на 02.04.2025 позивач не мав можливість подати до суду всі докази понесення витрат на професійну правничу допомогу, про що також позивач повідомляв суд у позовній заяві. Позивач звернув увагу, що додатково обґрунтував неможливість подання письмових доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу до ухвалення судового рішення у своїй заяви про ухвалення додаткового рішення. При цьому, позивач наголосив на тому, що право подати докази понесення витрат на професійну правничу допомогу протягом 5 днів після ухвалення рішення по суті передбачено ч. 8 ст. 129 ГПК України.
Отже, попри те, що позивач не зазначав причини неподання доказів розміру понесених судових витрат до закінчення судових дебатів, такі докази він подав протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду першої інстанції, а об`єктивна неможливість подання позивачем доказів до закінчення судових дебатів полягала у тому, що частина з них була створена після ухвалення судового рішення.
Подібні висновки щодо застосування положень ч. 8 ст. 129, ст. 221 ГПК України викладені Верховним Судом у постановах від 24.02.2025 у справі № 910/6731/24, від 26.11.2024 у справі № 916/2168/22 та додатковій постанові від 18.12.2024 у справі № 911/826/23.
Суд відзначає, що позовна заява повинна містити лише попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, натомість докази на підтвердження розміру судових витрат у силу наведеної ч. 8 ст. 129 ГПК України можуть бути подані стороною або до закінчення судових дебатів у справі або ж протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Тобто до ухвалення рішення суду розмір витрат сторони є орієнтовним, а остаточне визначення розміру витрат відбувається при поданні заяви про розподіл судових витрат. Вимога про подання відповідних доказів по мірі їх складення процесуальним законом не встановлена, тому доводи відповідача про те, що частина з доказів понесених позивачем судових витрат була у нього в наявності до закінчення судових дебатів, проте не була ним подана й необґрунтовано неможливість їх подання, не є підставою для відмови у задоволенні відповідної заяви або неприйняття судом до уваги доказів, які були датовані до дати ухвалення рішення у даній справі.
Оскільки при ухваленні судового рішення в цій справі судом не було вирішено питання про всі судові витрати, понесені сторонами у зв`язку з розглядом цієї справи, наявні правові підстави для ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідач скористався своїм правом на подання заперечень щодо вимог позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та правом висловити свої міркування щодо обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат. Отже, подання позивачем до суду усіх доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу протягом 5 днів після ухвалення рішення по суті відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, а не по мірі їх складення, не позбавило відповідача права та можливості висловити свої заперечення щодо наданих позивачем доказів.
Отже, враховуючи наведені правові позиції Верховного Суду та встановлені судом обставини щодо дотримання позивачем положень ч. 8 ст. 129 ГПК України, суд вважає, що позивачем при подачі до суду заяви про ухвалення додаткового рішення разом з доказами понесення судових витрат дотримано вимоги господарського процесуального законодавства стосовно необхідності розподілу судових витрат, у зв`язку із чим суд відхиляє доводи відповідача про те, що долучені позивачем докази (акти, рахунки, платіжні інструкції, датовані до дати ухвалення рішення у даній справі) не повинні братись судом в якості доказів при винесенні в цій справі додаткового рішення про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу адвоката з огляду на неподання позивачем доказів, що підтверджують розмір понесених ним витрат до закінчення судових дебатів та відсутність обґрунтування причин неможливості їх подання у вказаний строк.
Частиною 1 ст. 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Статтею 1 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 123 ГПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
У позовній заяві позивач повідомив суд, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, зокрема витрати на професійну правничу допомогу орієнтовно становлять 34 000, 00 грн.
Частинами 1-4 ст. 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Наразі, обґрунтовуючи розмір понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 41 000, 00 грн, позивачем долучено до матеріалів справи копії:
- договір про надання правничої допомоги № 04/11 від 04.11.2024, укладений між ТОВ «ТТРЕЙД» та Адвокатським бюро «Малеванчук та Партнери»;
- додаткова угода № 1 від 04.11.2024 до договору про надання правничої допомоги № 04/11 від 04.11.2024;
- акти прийому-передачі наданих послуг до договору та додаткової угоди № 02/04/25 від 02.04.2025 на суму 7 000, 00 грн, № 13/03/25 від 13.03.2025 на суму 6 000, 00 грн, № 06/02/25 від 06.02.2025 на суму 6 000, 00 грн, № 16/01/25 від 16.01.2025 на суму 6 000, 00 грн, № 07/01/25 від 07.01.2025 на суму 6 000, 00 грн, № 13/11/24 від 13.11.2024 до договору про надання правничої допомоги № 04/11 від 04.11.2024 та додаткової угоди № 1 від 04.11.2024 на суму 10 000, 00 грн;
- рахунки-фактури № 02/04 від 02.04.2025 на суму 7 000, 00 грн, № 13/03 від 13.03.2025 на суму 6 000, 00 грн, № 06/02 від 06.02.2025 на суму 6 000, 00 грн, № 16/01 від 16.01.2025 на суму 6 000, 00 грн, № 07/01 від 07.01.2025 на суму 6 000, 00 грн, № 13/11 від 13.11.2024 на суму 10 000, 00 грн;
- платіжні інструкції № 173 від 03.04.2025 на суму 7 000, 00 грн, № 136 від 17.03.2025 на суму 6 000, 00 грн, № 78 від 10.02.2025 на суму 6 000, 00 грн, № 30 від 17.01.2025 на суму 6 000, 00 грн, № 833 від 07.01.2025 на суму 6 000, 00 грн, № 767 від 14.11.2024 на суму 10 000, 00 грн;
- ордер на надання правничої допомоги серії ВК № 1151498 від 24.11.2024, виданий на підставі договору № 04/11 від 04.11.2024 Адвокатським бюро «Малеванчук та Партнери» на ім`я адвоката Малеванчук І.В. на представлення інтересів ТОВ «ТТРЕЙД» в Господарському суді Київської області;
- свідоцтво адвоката Малеванчук І.В. про право на заняття адвокатською діяльністю серії № 1103 від 03.03.2014.
Дослідивши докази, якими позивач обґрунтовує розмір понесених судових витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи № 911/3189/24, судом встановлено наступне.
04.11.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТТРЕЙД» (далі клієнт) та Адвокатським бюро «Малеванчук та Партнери» (далі адвокатське бюро) укладено договір про надання правничої допомоги № 04/11 від 04.11.2024 (далі договір), за змістом п. 1.1 якого клієнт доручає адвокатському бюро надавати йому правову (правничу) допомогу шляхом представництва, захисту, здійснення інших видів правничої допомоги та дій, що мають юридичне значення, згідно законодавства про види адвокатської діяльності, а адвокатське бюро зобов`язується виконувати отримані від клієнта доручення від імені та за рахунок клієнта в порядку та на умовах, визначених договором.
Пунктом 2.3.1 договору передбачено, що клієнт має право давати адвокатському бюро окремі доручення на вчинення конкретних процесуальних дій, складення процесуальних та інших документів, шляхом письмового узгодження.
Пунктом 2.4.1 визначено, що клієнт зобов`язаний сплатити винагороду (гонорар) адвокатському бюро в порядку, розмірі та строки, визначені у додатковій угоді до даного договору.
Відповідно до пп. 3.1-3.6 договору, оплата за надання правничої допомоги на підставі даного договору здійснюється у формі гонорару (винагороди). На визначення розміру гонорару впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень. Розмір гонорару не залежить від досягнення чи не досягнення адвокатським бюро позитивного результату, якого бажає клієнт. Гонорар адвокатського бюро погоджується за домовленістю сторін. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, а також порядок оплати фактичних витрат адвокатського бюро за виконання доручень клієнта визначаються додатковою угодою до даного договору, яка є невід`ємною його частиною та набуває чинності з дня її підписання. За домовленістю сторін, оплата правничої допомоги може здійснюватися також у вигляді авансу. У разі збільшення або зменшення в процесі розгляду справи позовних вимог, і якщо такі зміни вимагають від адвокатського бюро додаткового часу, сторони зобов`язуються переглянути умови оплати змінених вимог, враховуючи час, витрачений адвокатським бюро на підготовку до справи. Фактичні витрати, здійснені адвокатським бюро в ході виконання обов`язків по договору, не включаються до розміру гонорару та відшкодовуються адвокатському бюро окремо.
Пунктом 3.8 договору визначено, що сторони підписують акт приймання-передачі наданих послуг протягом трьох днів з дня надання такої допомоги, визначеної додатковою угодою.
Відповідно до п. 5.1 договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до цього договору.
04.11.2024 між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору, пунктом 1 якої сторони узгодили, що гонорар (винагорода) адвокатського бюро за надання правничої допомоги, яка полягає в представництві інтересів клієнта щодо стягнення заборгованості з ТОВ «АЕРОК» по договору № БП-07/09/2021 підряду на виконання робіт від 07.09.2021 (надалі господарський спір), сторонами визначена в таких розмірах:
1.1. Збір документів, що стосуються господарського спору (договору, додаткових угод, додатків, первинних бухгалтерських документів, банківських документів, листування) 1 000, 00 грн;
1.2. Вивчення та правовий аналіз документів, що стосуються господарського спору (договору, додаткових угод, додатків, первинних бухгалтерських документів, банківських документів, листування) 1 000, 00 грн;
1.3. Підготовка вимоги на адресу ТОВ «АЕРОК» про погашення заборгованості 2 000, 00 грн;
1.4. Підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості 6 000, 00 грн;
1.5. Підготовка відповіді на відзив 5 000, 00 грн;
1.6. Представництво інтересів клієнта в судовому засіданні Господарського суду Київської області 6 000, 00 грн (за одне судове засідання незалежно від того, чи відбулося таке засідання з причини, що не залежать від АБ «Малеванчук та Партнери»;
1.7. Підготовка та подання до Господарського суду Київської області клопотання або заяви про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката 1 000, 00 грн.
Відповідно до п. 2 додаткової угоди № 1, розмір гонорару (винагороди) за складання інших процесуальних документів (клопотань, заяв, адвокатських запитів) в процесі судового розгляду (вирішення спору), визначаються додатково, а вартість таких послуг відображається в актах приймання-передачі наданих послуг.
Пунктом 3 додаткової угоди № 1 визначено, що грошові кошти, передбачені пунктами 1.1-1.7 частиною 1 цієї угоди сплачуються клієнтом протягом трьох робочих днів з моменту отримання від адвокатського бюро рахунку-фактури на оплату відповідний послуг.
13.11.2024 між сторонами, на виконання договору та додаткової угоди № 1, складено акт прийому-передачі наданих послуг № 13/11/24, за змістом п. 1 якого виконавець надав клієнту правничі послуги, які полягають у зборі документів (договору, додаткових угод, додатків, первинних бухгалтерських документів, банківських документів, листування), що стосуються стягнення заборгованості з ТОВ «АЕРОК» по договору № БП-07/09/2021 підряду на виконання робіт від 07.09.2021. Згідно з п. 1.1 додаткової угоди № 1, клієнт сплачує виконавцю за надану послугу кошти в розмірі 1 000, 00 грн.
Відповідно до п. 2 акта № 13/11/24 від 13.11.2024, виконавець надав клієнту правничі послуги, які полягають у вивчені та здійснення правового аналізу документів (договору, додаткових угод, додатків, первинних бухгалтерських документів, банківських документів, листування), що стосуються стягнення заборгованості з ТОВ «АЕРОК» по договору № БП-07/09/2021 підряду на виконання робіт від 07.09.2021. Згідно з п. 1.2 додаткової угоди № 1, клієнт сплачує виконавцю за надану послугу кошти в розмірі 1 000, 00 грн.
Відповідно до п. 3 акта № 13/11/24 від 13.11.2024, виконавець надав клієнту правничі послуги, які полягають у підготовці вимоги про погашення заборгованості ТОВ «АЕРОК» по договору № БП-07/09/2021 підряду на виконання робіт від 07.09.2021. Згідно з п. 1.3 додаткової угоди № 1, клієнт сплачує виконавцю за надану послугу кошти в розмірі 2 000, 00 грн.
Відповідно до п. 4 акта № 13/11/24 від 13.11.2024, виконавець надав клієнту правничі послуги, які полягають у підготовці позовної заяви про стягнення заборгованості з ТОВ «АЕРОК» по договору № БП-07/09/2021 підряду на виконання робіт від 07.09.2021. Згідно з п. 1.4 додаткової угоди № 1, клієнт сплачує виконавцю за надану послугу кошти в розмірі 6 000, 00 грн.
У пункті 5 акта № 13/11/24 від 13.11.2024 сторони узгодили, що всього клієнт сплачує виконавцю 10 000, 00 грн.
13.11.2024 адвокатське бюро виставило позивачу рахунок-фактуру № 13/11 від 13.11.2024 на оплату послуг згідно договору, додаткової угоди № 1 та акта прийому-передачі наданих послуг № 13/11/24 від 13.11.2024 на суму 10 000, 00 грн.
14.11.2024 позивач перерахував на рахунок адвокатського бюро грошові кошти в сумі 10 000, 00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 767 із призначенням платежу: «оплата за послуги згідно рахунку № 13/11 від 13.11.2024, без ПДВ».
07.01.2025 між сторонами, на виконання договору та додаткової угоди № 1, складено акт прийому-передачі наданих послуг № 07/01/25, за змістом п. 1 якого виконавець надав клієнту правничі послуги, які полягають у підготовці та поданні до Господарського суду Київської області клопотання про залучення доказів у справі № 911/3189/24. Згідно досягнутих домовленостей клієнт сплачує виконавцю за надану послугу кошти в розмірі 1 000, 00 грн.
Відповідно до п. 2 акта № 07/01/25 від 07.01.2025, виконавець надав клієнту правничі послуги, які полягають у підготовці та поданні до Господарського суду Київської області відповіді на відзив у справі 911/3189/24. Згідно з п. 1.5 додаткової угоди № 1, клієнт сплачує виконавцю за надану послугу кошти в розмірі 5 000, 00 грн.
У пункті 3 акта № 07/01/25 від 07.01.2025 сторони узгодили, що всього клієнт сплачує виконавцю 6 000, 00 грн.
07.01.2025 адвокатське бюро виставило позивачу рахунок-фактуру № 07/01 від 07.01.2025 на оплату послуг згідно договору, додаткової угоди № 1 та акта прийому-передачі наданих послуг № 07/01/25 від 07.01.2025 на суму 6 000, 00 грн.
07.01.2025 позивач перерахував на рахунок адвокатського бюро грошові кошти в сумі 6 000, 00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 833 із призначенням платежу: «оплата за послуги згідно рахунку № 07/01 від 07.01.2025, без ПДВ».
16.01.2025 між сторонами, на виконання договору та додаткової угоди № 1, складено акт прийому-передачі наданих послуг № 16/01/25 від 16.01.2025 на суму 6 000, 00 грн, за змістом п. 1 якого виконавець надав клієнту правничі послуги, які полягають у представлені інтересів в судовому засіданні Господарського суду Київської області у справі № 911/3189/24 про стягнення боргу з ТОВ «АЕРОК» на користь ТОВ «ТТРЕЙД» по договору № БП-07/09/2021 підряду на виконання робіт від 07.09.2021. Згідно з п. 1.6 додаткової угоди № 1, клієнт сплачує виконавцю за надану послугу кошти в розмірі 6 000, 00 грн.
16.01.2025 адвокатське бюро виставило позивачу рахунок-фактуру № 16/01 від 16.01.2025 на оплату послуг згідно договору, додаткової угоди № 1 та акта прийому-передачі наданих послуг № 16/01/25 від 16.01.2025 на суму 6 000, 00 грн.
17.01.2025 позивач перерахував на рахунок адвокатського бюро грошові кошти в сумі 6 000, 00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 30 із призначенням платежу: «оплата за послуги згідно рахунку № 16/01 від 16.01.2025, без ПДВ».
06.02.2025 між сторонами, на виконання договору та додаткової угоди № 1, складено акт прийому-передачі наданих послуг № 06/02/25 від 06.02.2025 на суму 6 000, 00 грн, за змістом п. 1 якого 06.02.2025 виконавець надав клієнту правничі послуги, які полягають у представлені інтересів в судовому засіданні Господарського суду Київської області у справі № 911/3189/24 про стягнення боргу з ТОВ «АЕРОК» на користь ТОВ «ТТРЕЙД» по договору № БП-07/09/2021 підряду на виконання робіт від 07.09.2021. Згідно з п. 1.6 додаткової угоди № 1, клієнт сплачує виконавцю за надану послугу кошти в розмірі 6 000, 00 грн.
06.02.2025 адвокатське бюро виставило позивачу рахунок-фактуру № 06/02 від 06.02.2025 на оплату послуг згідно договору, додаткової угоди № 1 та акта прийому-передачі наданих послуг № 06/02/25 від 06.02.2025 на суму 6 000, 00 грн.
10.02.2025 позивач перерахував на рахунок адвокатського бюро грошові кошти в сумі 6 000, 00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 78 із призначенням платежу: «оплата за послуги згідно рахунку № 06/02 від 06.02.2025, без ПДВ».
13.03.2025 між сторонами, на виконання договору та додаткової угоди № 1, складено акт прийому-передачі наданих послуг № 13/03/25 від 13.03.2025 на суму 6 000, 00 грн, за змістом п. 1 якого 13.03.2025 виконавець надав клієнту правничі послуги, які полягають у представлені інтересів в судовому засіданні Господарського суду Київської області у справі № 911/3189/24 про стягнення боргу з ТОВ «АЕРОК» на користь ТОВ «ТТРЕЙД» по договору № БП-07/09/2021 підряду на виконання робіт від 07.09.2021. Згідно з п. 1.6 додаткової угоди № 1, клієнт сплачує виконавцю за надану послугу кошти в розмірі 6 000, 00 грн.
13.03.2025 адвокатське бюро виставило позивачу рахунок-фактуру № 13/03 від 13.03.2025 на оплату послуг згідно договору, додаткової угоди № 1 та акта прийому-передачі наданих послуг № 13/03/25 від 13.03.2025 на суму 6 000, 00 грн.
17.03.2025 позивач перерахував на рахунок адвокатського бюро грошові кошти в сумі 6 000, 00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 136 із призначенням платежу: «оплата за послуги згідно рахунку № 13/03 від 13.03.2025, без ПДВ».
02.04.2025 між сторонами, на виконання договору та додаткової угоди № 1, складено акт прийому-передачі наданих послуг № 02/04/25 від 02.04.2025, за змістом п. 1 якого 02.04.2025 виконавець надав клієнту правничі послуги, які полягають у представлені інтересів в судовому засіданні Господарського суду Київської області у справі № 911/3189/24 про стягнення боргу з ТОВ «АЕРОК» на користь ТОВ «ТТРЕЙД» по договору № БП-07/09/2021 підряду на виконання робіт від 07.09.2021. Згідно з п. 1.6 додаткової угоди № 1, клієнт сплачує виконавцю за надану послугу кошти в розмірі 6 000, 00 грн.
Відповідно до п. 2 акта № 02/04/25 від 02.04.2025, виконавець надав клієнту правничі послуги з підготовки заяви про винесення додаткового рішення про стягнення судових витрат (витрат на правничу допомогу адвоката). Згідно з п. 1.7 додаткової угоди № 1, клієнт сплачує виконавцю за надану послугу кошти в розмірі 1 000, 00 грн.
У пункті 3 акта прийому-передачі наданих послуг № 02/04/25 від 02.04.2025 сторони узгодили, що всього клієнт сплачує виконавцю 7 000, 00 грн.
02.04.2025 адвокатське бюро виставило позивачу рахунок-фактуру № 02/04 від 02.04.2025 на оплату послуг згідно договору, додаткової угоди № 1 та акта прийому-передачі наданих послуг № 02/04/25 від 02.04.2025 на суму 7 000, 00 грн.
03.04.2025 позивач перерахував на рахунок адвокатського бюро грошові кошти в сумі 7 000, 00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 173 із призначенням платежу: «оплата за послуги згідно рахунку № 02/04 від 02.04.2025, без ПДВ».
Отже, відповідно до поданих позивачем доказів, адвокатське бюро в межах розгляду справи № 911/3189/24 надало ТОВ «ТТРЕЙД» професійну правничу допомогу на загальну суму 41 000, 00 грн.
Згідно з ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Так, 08.04.2025 до суду від відповідача надійшло клопотання вх. № суду 4662/25 про зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу адвоката, в якому відповідач, серед іншого, вважає, що суд, надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам у сукупності з урахуванням усіх аспектів і складності цієї справи, обсягу наданих адвокатом послуг, виходячи з характеру спірних правовідносин, обсягу матеріалів справи, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, має зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката за розгляд справи. Відповідач просить суд під час вирішення питання про розподіл витрат на послуги адвоката врахувати, що даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, до якого наявна стала практика Верховного Суду у подібних правовідносинах; великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають; справа за своєю суттю не відноситься до категорії складних та не викликає значного публічного інтересу, обсяг наданих адвокатом послуг не є значним, а засідання суду в основному проводились в режимі відеоконференції (за клопотанням адвоката) та нетривалий час, і тому сума у розмірі 6 000,00 грн за участь в одному судовому засіданні є явно неспівмірною з фактично витраченим часом адвоката.
Дослідивши клопотання відповідача про зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу адвоката, а також подані позивачем докази, якими останній обґрунтовує понесені витрати на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.
В питанні надання доказів судом приймається до уваги позиція Верховного Суду у справі № 922/2604/20 від 20.07.2021, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.
За змістом ч. 3 ст. 237 ЦК України, однією з підстав виникнення представництва є договір.
Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Так, договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону № 5076-VI).
Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст. 627 ЦК України.
Частинами 1, 2 ст. 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Отже, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Аналогічна правова позиція викладена в пунктах 122-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 по справі № 922/1964/21.
Системний аналіз наведених положень законодавства дозволяє зробити такі висновки: 1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в ч. 2 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); 2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім того, на такий договір поширюється дія загальних норм та принципів договірного права, включаючи, але не обмежуючись, визначені главою 52 Цивільного кодексу України; 3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення: при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; 5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як положеннями цивільного права, так і нормами Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.
Отже, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з нормами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Судом було встановлено вище та узгоджено сторонами в пункті 1 додаткової угоди № 1 до договору, що гонорар (винагорода) адвокатського бюро за надання правничої допомоги, яка полягає в представництві інтересів клієнта щодо стягнення заборгованості з ТОВ «АЕРОК» по договору № БП-07/09/2021 підряду на виконання робіт від 07.09.2021, сторонами визначена в таких розмірах: 1.1. Збір документів, що стосуються господарського спору (договору, додаткових угод, додатків, первинних бухгалтерських документів, банківських документів, листування) 1 000, 00 грн; 1.2. Вивчення та правовий аналіз документів, що стосуються господарського спору (договору, додаткових угод, додатків, первинних бухгалтерських документів, банківських документів, листування) 1 000, 00 грн; 1.3. Підготовка вимоги на адресу ТОВ «АЕРОК» про погашення заборгованості 2 000, 00 грн; 1.4. Підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості 6 000, 00 грн; 1.5. Підготовка відповіді на відзив 5 000, 00 грн; 1.6. Представництво інтересів клієнта в судовому засіданні Господарського суду Київської області 6 000, 00 грн (за одне судове засідання незалежно від того, чи відбулося таке засідання з причини, що не залежать від АБ «Малеванчук та Партнери»; 1.7. Підготовка та подання до Господарського суду Київської області клопотання або заяви про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката 1 000, 00 грн.
Отже, сторони у додатковій угоді № 1 до договору узгодили фіксований розмір гонорару адвокатського бюро за надання професійної правничої допомоги під час захисту та представництва інтересів позивача щодо стягнення заборгованості з ТОВ «АЕРОК» по договору підряду на виконання робіт № БП-07/09/2021від 07.09.2021, який не залежить від кількості витраченого адвокатським бюро часу на виконання таких робіт.
Велика Палата Верховного Суду в пунктах 139-147 своєї постанови від 16.11.2022 по справі № 922/1964/21 також зазначила, що ч. 3 ст. 126 ГПК України визначає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Оцінюючи зміст зазначених приписів, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.
Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).
Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що ч. 3 ст. 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.
Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.
Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Статтею 126 ГПК України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті.
Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
З огляду на погодження сторонами фіксованого розміру гонорару адвокатського бюро, відповідач може доводити неспівмірність заявлених позивачем витрат посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Як вже було зазначено вище, загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України.
Разом з тим, у ч. 5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, також визначені положеннями частин 6, 7 та 9 ст. 129 цього Кодексу.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7 та 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
При цьому, критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема наданих у підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.
У вирішенні спірного питання чи є розмір витрат відповідача на правничу допомогу обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у цій справі, суд враховує також конкретні обставини справи, зокрема: суб`єктний склад, характер спірних правовідносин, предмет та підстави позову, кількість документів, на дослідження яких представник відповідача витратив час.
Суд погоджується із твердженням відповідача, що даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, до якого наявна стала практика Верховного Суду у подібних правовідносинах, великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають, справа за своєю суттю не відноситься до категорії складних та не викликає значного публічного інтересу, обсяг наданих адвокатом послуг не є значним.
Також, суд зазначає, що дана справа є незначною за об`ємом та складністю, а відтак, матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження та збирання б яких представник позивача витратив значний час. При цьому, предметом стягнення у справі № 911/3189/24 була лише основна заборгованість відповідача перед позивачем, нарахування штрафних санкцій, % річних або інфляційних втрат позивачем не здійснювалось.
З матеріалів справи вбачається, що позивач подав до суду наступні заяви по суті спору та одне клопотання, а саме: позовну заяву на 14 арк. (фактичного тексту позовної заяви на 11 акр.), клопотання про долучення доказу від 02.01.2025 на 3 арк. (фактичного тексту клопотання на 1,5 арк.), відповідь на відзив на 5 арк. (фактичного тексту відповіді на відзив 3 арк.). Отже, подані позивачем до суду заяви по суті спору та клопотання, які є незначні за змістом, а відтак, адвокатське бюро не витратило значний час на їх виготовлення.
Суд вважає завищеною суму гонорару адвокатського бюро за одне судове засідання, призначене у справі, у розмірі 6 000, 00 грн та вважає співрозмірною та правильною, на переконання суду, суму витрат на правничу допомогу за участь в одному судовому засіданні у розмірі 3 000, 00 грн з урахуванням тривалості таких судових засідань та того, що представник позивача в усіх судових засідання приймав участь в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Отже, матеріалами справи підтверджується, що заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним із складністю справи, обсягом матеріалів у справі, кількістю та обсягом підготовлених представником позивача процесуальних документів, тривалістю розгляду справи.
Крім того, частиною 1 ст. 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Дослідивши наданий позивачем акт прийому-передачі наданих послуг № 13/11/24 від 13.11.2024, суд встановив, що у пункті п. 3 акта вказано, що виконавець надав клієнту правничі послуги, які полягають у підготовці вимоги про погашення заборгованості ТОВ «АЕРОК» по договору № БП-07/09/2021 підряду на виконання робіт від 07.09.2021. Згідно з п. 1.3 додаткової угоди № 1, клієнт сплачує виконавцю за надану послугу кошти в розмірі 2 000, 00 грн.
Суд зазначає, що в матеріалах справи наявна копія вимоги ТОВ «ТТРЕЙД» вих. № 814 від 13.11.2024 про погашення заборгованості по договору № БП-07/09/2021 підряду на виконання робіт від 07.09.2021. Водночас, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до Господарського суду Київської області 25.11.2024.
Суд вважає, що такий вид правової допомоги як підготовка вимоги про погашення заборгованості ТОВ «АЕРОК» по договору на суму 2 000, 00 грн до дати звернення позивачем до суду із позовом є формою досудового врегулювання спору, що не передбачена в обов`язковому порядку законодавством України та укладеним між позивачем та відповідачем договором, тобто послуга з підготовки вимоги не може вважатись такою, що пов`язана із розглядом справи № 911/3189/24, у зв`язку із чим не може бути покладена на відповідача.
Крім того, дослідивши складений між сторонами акт прийому-передачі наданих послуг № 02/04/25 від 02.04.2025, суд встановив, що у п. 2 акта вказано про надання адвокатським бюро позивачу такого виду правничої послуги як підготовка заяви про винесення додаткового рішення про стягнення судових витрат (витрат на правничу допомогу адвоката) на суму 1 000, 00 грн.
Суд звертається до правової позиції, викладеної у постанові Верховний Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22 за змістом якої заява про стягнення/розподіл судових витрат є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню (п. 6.32 постанови).
У зв`язку із цим витрати позивача на підготовку адвокатським бюро заяви про винесення додаткового рішення про стягнення судових витрат (витрат на правничу допомогу адвоката) на суму 1 000, 00 грн є необґрунтованими та не підлягають відшкодуванню.
Суд враховує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19 тощо).
Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
З урахуванням наведеного, суд не погоджується з тим, що витрати на оплату правничої допомоги, понесені позивачем, з огляду на встановлені судом вище обставини, в даному випадку мають повністю покладатись на відповідача, оскільки заявлені позивачем витрати не відповідають критеріям обґрунтованості, співмірності та розумності.
На підставі наведеного, суд, керуючись критеріями обґрунтованості, співмірності та розумності, дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу, понесені за наслідками розгляду справи № 911/3189/24 в Господарському суді Київської області, підлягають лише частковому покладенню на відповідача.
Враховуючи зазначене вище, дослідивши надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням заперечень відповідача, виходячи з приписів чинного господарського процесуального законодавства стосовно необхідності розподілу судових витрат, враховуючи обставини даної справи, її складність, предмет та підстави позовних, виходячи з критерію розумності відповідних витрат, а також їх реальності, дійсної необхідності та неминучості саме у відповідній справі, враховуючи обсяг наданих адвокатських послуг і виконаних робіт у межах розгляду справи № 911/3189/24 господарський суд вважає, що розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу в цьому випадку має бути зменшений та підлягає до стягнення з відповідача в сумі 20 500, 00 грн.
Керуючись приписами ст. 123, 126, 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТРЕЙД» вх. № суду 3157 від 03.04.2025 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
2. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «АЕРОК» вх. № суду 4662/25 від 08.04.2025 про зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу адвоката задовольнити частково.
4. В іншій частині заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити.
5. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено та підписано 08.05.2025.
Суддя Л.В. Сокуренко