УХВАЛА

про забезпечення позову

м. Київ

05.05.2025Справа № 910/10738/24 (910/4311/25)
Суддя господарського суду міста Києва Яковенко А.В., розглянувши заяву керуючого реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_1 арбітражного керуючого Шапілова Сергія Анатолійовича

про забезпечення позову

у справі №910/10738/24 (910/4311/25)

За позовом керуючого реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_1 арбітражного керуючого Шапілова Сергія Анатолійовича

до 1. ОСОБА_2

2. ОСОБА_1

про визнання недійсним договорів, повернення майна, визнання права власності та стягнення грошових коштів

в межах справи №910/10738/24

За заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

про неплатоспроможність

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/10738/24 про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява керуючого реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_1 арбітражного керуючого Шапілова Сергія Анатолійовича до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання недійсним договорів, повернення майна, визнання права власності та стягнення грошових коштів.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, вказану позовну заяву передано для розгляду судді Яковенко А.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.05.2025 позовну заяву керуючого реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_1 арбітражного керуючого Шапілова Сергія Анатолійовича до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання недійсним договорів, повернення майна, визнання права власності та стягнення грошових коштів залишено без руху; зобов`язано керуючого реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_1 арбітражного керуючого Шапілова Сергія Анатолійовича протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 51 362,60 грн.

Крім того, до суду надійшла заява керуючого реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_1 арбітражного керуючого Шапілова Сергія Анатолійовича про забезпечення позову.

Суд відзначає, що залишення позову керуючого реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_1 арбітражного керуючого Шапілова Сергія Анатолійовича без руху не нівелює обов`язку суду в силу приписів ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України розглянути подану позивачем заяву про забезпечення позову у визначені строки.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких вона ґрунтується, суд прийшов до висновку про необхідність її часткового задоволення з огляду на наступне.

У вказаній заяві керуючий реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_1 арбітражний керуючий Шапілов Сергій Анатолійович просить суд вжити заходи забезпечення позову у справі № 910/10738/24 (910/4311/25) шляхом:

- накладення арешту на земельну ділянку, кадастровий номер :79:167:0055, реєстраційний номер нерухомого майна 000 та на житловий будинок, реєстраційний номер нерухомого майна 000, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

- накладення арешту на грошові кошти що належать ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та підлягають передачі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в межах 9000,00 (Дев`ять тисяч) доларів США, що по курсу НБУ, станом на день подання заяви, становив (41,3426 за 1 долар США) - 372083,40 (Триста сімдесят дві тисячі вісімдесят три гривні 40 копійок) грн.

- заборони ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) відчужувати нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, кадастровий номер :79:167:0055, реєстраційний номер нерухомого майна 000; та житловий будинок, реєстраційний номер нерухомого майна 000, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

У відповідності до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18).

Обґрунтовуючи звернення з даною заявою до суду позивач зазначає, що існує реальна ускладнення виконання рішення суду, оскільки відповідач 1 намагається здійснити продаж земельної ділянки, кадастровий номер :79:167:0055, з розташованим на ній житловим будинком, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 . Цей факт підтверджується регулярним оглядом зазначеного будинку потенційними покупцями та наявністю оголошення на сайті https://dom.ria.com. Фотографія будинку, яка розміщена на сайті https://dom.ria.com, є фотографією житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Вказана на сайті адреса є вірною до поділу житлового будинку (відповідно наказу Департаменту містобудування та архітектури КМДА № 229 від 16.02.2021, на підставі заяви про поділ житлового будинку, присвоєні поштові адреси: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 ).

Таким чином, наявними в матеріалах справи документами підтверджується, що станом на сьогоднішній день відповідне право власності на спірне майно зареєстровано за ОСОБА_2 , що свідчить про виникнення в останньої повноцінних правомочностей щодо розпорядження таким майном, в тому числі можливість його відчуження на користь третіх осіб, передання у користування, іпотеку тощо, як частинами, так і єдиним об`єктом.

Тобто наявними в матеріалах справи документами підтверджується існування обставин можливості вчинення ОСОБА_2 дій, які у випадку задоволення майбутнього позову нівелюють мету звернення з ним, адже зумовлять необхідність з метою відновлення порушених прав позивача на відповідне майно звертатися до набувачів такого майна за інших підстав з новими позовами.

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Перший протокол/Конвенція) встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

З огляду на закріплені в наведених положеннях принципи з урахуванням практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування (рішення від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України", від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії", від 17.07.2008 у справі "Каіч та інші проти Хорватії") вбачається, що Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

З огляду на викладене, суд вбачає наявність зв`язку між заявленими до застосування заходами забезпечення позову в частині накладення арешту на спірне майно та забороною відчуження щодо такого майна і предметом спору у справі №910/10738/24 (910/4311/25), співмірність та адекватність заходів із позовними вимогами, адже існує спір щодо поверннення ОСОБА_1 майно, яке ОСОБА_2 отримала від боржника, а саме земельну ділянку 0,0155 га, кадастровий номер :79:167:0055 з розташованим на ній житловим будинком, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 ; визнаня та реєстрація право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :79:167:0055, реєстраційний номер нерухомого майна 000 та на житловий будинок, реєстраційний номер нерухомого майна 000, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 , який вирішується в судовому порядку, і тому до вирішення такого спору подальше відчуження спірного майна чи його обтяження зобов`язаннями може (у випадку задоволення позову) призвести до суттєвого порушення прав кредиторів у справі про банкрутство, адже усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання включаються до складу ліквідаційної маси. Після проведення інвентаризації та отримання згоди на продаж майна арбітражним керуючим здійснює продаж майна на аукціоні. Кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому Кодексом України з процедур банкрутства.

Зокрема, у разі чергової зміни власника земельної ділянки 0,0155 га, кадастровий номер :79:167:0055 з розташованим на ній житловим будинком, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 на стадії підготовчого провадження у справі №910/10738/24 (910/4311/25), виникне необхідність залучити співвідповідача та розпочинати розгляд справи спочатку, натомість у разі зміни власника нежитлових приміщень на стадії розгляду справи по суті - виникне необхідність у зверненні з новим позовом про витребування такого майна.

Варто відзначити, у постанові від 10.03.2021 у справі №922/2566/20 Верховний Суд погодився з висновком судів попередніх інстанцій про те, що у спорі, пов`язаному з відновленням права власності на нерухоме майно, щодо якого в реєстрі наявний запис про право власності за відповідачем, є необхідність вжиття заходу забезпечення позову, оскільки невжиття такого заходу може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених корпоративних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, подавши позов у справі, оскільки у разі, якщо до закінчення розгляду справи державним реєстратором будуть здійснені нові реєстраційні дії стосовно майна товариства, то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів.

В аспекті наведеного, суд враховує, що існує обґрунтована необхідність у збереженні існуючих на сьогоднішній день кола суб`єктів спірних правовідносин, що можливе не інакше як шляхом накладення арешту на нього та заборони відчужувати таке майно.

Отже, накладення на даній стадії арешту на спірне майно та заборона відчуження щодо такого майна будуть спрямовані на забезпечення ефективного захисту прав як боржника так і кредиторів у справі в обраний позивачем спосіб, яка у випадку задоволення судом позовних вимог матиме змогу відновити свої права володіння та користування спірним майном шляхом її повернення з володіння ОСОБА_2 , можливість чого, за відсутності відповідного арешту, може бути нівельовано подальшим відчуженням, обтяженням чи поділом такого майна за час вирішення відповідного спору.

При цьому, суд враховує, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно та заборона відчуження такого майна жодним чином не обмежить права та законні інтереси ОСОБА_2 , адже такі заходи мають тимчасовий характер та не позбавляють останньої її конституційних прав на користування даною землею та житловим будинком, в той час, як їх вжиття забезпечить збереження балансу інтересів сторін та узгоджується із критеріями розумності, обґрунтованості та адекватності.

При цьому суд зазначає, що заява про забезпечення позову в частині накладення арешту на грошові кошти в межах 9000,00 дол. США, що належать ОСОБА_2 , задоволенню не підлягають, оскільки заявником не доведено належними доказами те, що невжиття, визначених ним заходів забезпечення позову в частині накладення арешту на грошові кошти, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він може звернутися до суду.

Згідно із ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає, зокрема, вид забезпечення позову і підстави його обрання.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення заяви керуючого реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_1 арбітражного керуючого Шапілова Сергія Анатолійовича про забезпечення позову.

Керуючись статтями 2, 13, 74, 76, 136, 137, 138, 139, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Заяву керуючого реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_1 арбітражного керуючого Шапілова Сергія Анатолійовича про забезпечення позову задовольнити частково.

2. Накласти арешт на земельну ділянку, кадастровий номер :79:167:0055, реєстраційний номер нерухомого майна 000 та на житловий будинок, реєстраційний номер нерухомого майна 000, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 ..

3. Заборонити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) відчужувати нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, кадастровий номер :79:167:0055, реєстраційний номер нерухомого майна 000; та житловий будинок, реєстраційний номер нерухомого майна 000, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

4. Ухвала про забезпечення позову набирає законної сили з 05.05.2025, підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження відповідно до ч. 1 ст. 144 Господарського процесуального кодексу України.

5. Ухвала про забезпечення позову може бути пред`явлена до виконання в порядку передбаченому Законом України "Про виконавче провадження" протягом 3 (трьох) років з наступного дня після набрання ухвалою законної сили.

6. Стягувачем за даною ухвалою є - керуючий реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_1 арбітражний керуючий Шапілов Сергій Анатолійович (61045, м. Харків, вул.. Отакара Яроша, 17-б; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ).

7. Боржником за даною ухвалою є - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ).

8. В іншій частині заяви відмовити.

9. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання (05.05.2025) та у відповідності до положень ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена протягом десяти днів шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя Анна Валеріївна Яковенко