РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.05.2025Справа № 910/16106/24
За позовом Фізичної особи-підприємця Жмудської Ірини Борисівни

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аргус Безпека»

про стягнення 223 090,32 грн,

Суддя Смирнова Ю.М.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Жмудська Ірина Борисівна (далі - позивач, ФОП Жмудська І.Б.) звернулась до Господарського суду міста Києва (далі - суд) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аргус Безпека» (далі - відповідач, ТОВ «Аргус Безпека») про стягнення 223 090,32 грн, з яких: 135 897,18 грн основного боргу, 62 456,01 грн пені, 18 801,13 грн інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 5 936,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами Договору оренди нежитлового приміщення № 28/12/2021-АБ від 28.12.2021 в частині оплати передбачених цим правочином платежів у встановлений строк.

Ухвалою суду від 15.01.2025 позовну заяву залишено без руху та зобов`язано позивача протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали надати суду документи, які підтверджують доплату судового збору у розмірі 30,00 грн. Позивачем, у строк встановлений судом, подано супровідний лист з долученням відповідних документів для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 30.01.2025 відкрито провадження у справі, позовну заяву прийнято до розгляду та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

18.02.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що орендна плата за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 згідно договору складала 387 доларів, а не 387 доларів на місяць, як вказано позивачем у позові. При цьому, середньо ринковий курс обміну валют, обумовлений пп. 3.1.1. договору, на сайті https://minfin.com.ua, відсутній, у зв`язку з чим не може бути джерелом визначення гривневого еквіваленту, а отже розрахунки надані позивачем є математично не правильними так як не вірно застосовано обмінний курс та не зрозуміло на яку дату такий курс позивачем взагалі застосовується, і як наслідок математично не вірним є розрахунок 3% річних, пені і інфляційних втрат.

Відповідач зазначав, що в порушення положень ст. 129 Господарського кодексу України та ст. 533 Цивільного кодексу України, а також умов п. 3.1.2. договору, сторони в договорі визначили зобов`язання в іноземній валюті - доларах, при цьому жодна із сторін немає права проводити розрахунки на території України в іноземній валюті, що свідчить про нікчемність такого пункту.

Також відповідач зазначав, що він, керуючись пп. 7.4.1. договору, звернувся до позивача з повідомленням від 13.03.2023 про розірвання договору оренди нежитлового приміщення № 28/12/2021-АБ від 28.12.2021 в односторонньому порядку з 01.04.2023 у відповідності до пп. 4.1.5, 4.1.6, п. 7.3. договору оренди, оскільки позивач неналежним чином виконував свої зобов`язання, що вбачається у відсутності будь-яких дій з його сторони щодо усунення наслідків затоплення об`єкту оренди 23.11.2022 та створення умов для недопущення в майбутньому подібних випадків на об?єктів оренди; невчинення жодних дій, пов`язаних із створенням резервного електропостачання на об?єктів оренди, у зв`язку із періодичним відключенням електропостачання в приміщенні, що унеможливлює його використання, та запропонував позивачу на виконання п. 2.7., п. 2.9. договору з`явитися в період з 27.03.2023 по 31.03.2023 за місцезнаходженням орендованого об`єкта для оформлення документів про повернення приміщення, а саме Акту повернення приміщення. Проте, позивач в порушення п. 4.1.4 договору не прибув для створення комісії та не підписав Акт повернення приміщення та не направив обґрунтованої відмови від його підписання, у зв`язку чим відповідач був змушений направити поштою ключі від приміщення, а орендоване приміщення фактично звільнене відповідачем та передане позивачу 31.03.2023.

Таким чином на думку відповідача, об`єкт оренди був повернутий позивачу та не використовувався відповідачем починаючи з 01.04.2023, що підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва від 26.07.2023 у справі № 910/6637/23, яке набрало законної сили, у зв`язку чим позивачем не надавалися послуги оренди приміщення за період квітень-грудень 2023 року відповідачу, так як останній 31.03.2023 повернув приміщення позивачу, а Акти надання послуг за вказаний період містять неправдиві дані та є неналежними доказами, а у відповідача відсутній обов`язок зі сплати орендної плати за квітень - грудень 2023 року, тому позов не підлягає задоволенню.

24.02.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив. Пзивач зазначав, що оренда плата розраховувалась та повинна була сплачуватись щомісячно, жодна умова договору не вказує на даний спосіб оплати як щорічний. Здійснення відповідачем доплати за лютий 2023 року після припинення дії додаткової угоди № 2 від 01.12.2022 та визначення щомісячного платежу за березень 2023 року у повідомленні від 13.03.2023 свідчать, що сторонами було домовлено, зрозуміло та відповідачем виконувалась умова щодо щомісячного платежу, тобто погоджено обов`язок відповідача щодо щомісячних орендних платежів у 2023 році.

Також позивач вказав, що саме представник відповідача відмовився від генератора, який пропонував позивач, та використовував приміщення 100% робочого часу навіть в період дії додаткової угоди № 2 від 01.12.2022 щодо зменшення розміру щомісячної орендної плати за умови використання орендованого приміщення не більше 10% робочого часу, що було виявлено позивачем через доступ до камер відеоспостереження, якими обкладенні приміщення, що підтверджується листом про припинення дії додаткової угоди № 2 від 01.12.2022 та здійснення відповідачем доплати за лютий 2023 року за виставленим рахунком позивача. Самим використанням орендованого приміщення спростовується твердження відповідача про неможливість використання приміщення у зв`язку з низькими температурами через періодичні відключення електропостачання. Доводам відповідача відносно затоплення орендованого приміщення та незабезпечення позивачем ліквідації наслідків можливих аварій інженерних систем приміщення була надана правова оцінка судами у справі № 910/13667/23 та у справі № 910/12097/23, що підтверджується постановами Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2024 та від 07.10.2024. Також у справі № 910/12097/23 судом надавалась правова оцінка щодо повідомлення відповідача про розірвання договору оренди в односторонньому порядку, непідписання акту повернення приміщення та повернення орендованого приміщення 31.03.2023, за наслідками розгляду якої постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2024 визнано надійним повідомлення (лист) ТОВ «Аргус Безпека» від 13.03.2023 про розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 28.12.2021 № 28/12/2021-АБ, у зв`язку з чим у позивача не було жодних правових підстав підписувати направлений відповідачем Акт повернення приміщення.

Також позивач зазначав, що він жодного разу не отримував кошти від відповідача в іноземній валюті, відповідач не надав доказу того, що він проводив розрахунки з позивачем в іноземній валюті, а умовами договору передбачено гривневий еквівалент та розрахунки в національній валюті України - гривні на підставі рахунків, виставлених позивачем. Позивач виставляв рахунки відповідачу в останній день попереднього місяця і відповідно за курсом долара США до гривні в еквіваленті середнього ринкового курсу обміну валют на сайті https://minfin.com.ua, як приклад на 28 лютого та 31 березня 2023 року, за березень, квітень 2023 року, так як суми до сплати у рахунках та Актах наданих послуг не можуть відрізнятись. Курс завжди отримувався на сайті https://minfin.com.ua в розділі курсу «Готівковий (чорний) ринок», що є синонімом ринкового курсу, дана практика є розповсюдженою у бізнес колах України, та використовувалась сторонами протягом всього строку дії договору. На підтвердження алгоритму виставлення рахунку на даний час позивачем надані скріншоти з сайту https://minfin.com.ua. Відповідач сплачував орендну плату в гривневому еквіваленті згідно умов договору на протязі 26 місяців, без жодних заперечень або непорозумінь. У сторін не виникало суперечок або непорозумінь стосовно середнього ринкового курсу обміну валют на сайті https://minfin.com.ua: 28.12.2021 при підписанні договору та розрахунку авансового платежу у 419 доларів США; 01.12.2022 при підписанні та розрахунку 72,5 доларів США; 23.02.2023 при сплаті відповідачем доплати за оренди за лютий 2023 року в еквіваленті у сумі 3 977,88 грн. Поведінка відповідача свідчить про те, що йому відомий і прийнятний алгоритм нарахування орендних платежів згідно умов договору оренди.

03.03.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшла заява, в якій останній, заперечуючи проти аргументів позивача, зазначав, що повідомлення про розірвання договору було визнано недійсним 07.10.2024 постановою Північного апеляційного господарського суду у справі № 910/12097/23, і саме після цієї дати виникли наслідки недійсності правочину відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу України, а на момент визнання недійним розірвання договору оренди він припинив свою дію згідно п. 7.1., який передбачав строк дії договору 24 календарних місяці з дати підписання, тобто до 30.12.2023 (включно), тому застосувати двосторонню реституцію відповідно до частини першої ст. 216 Цивільного кодексу України неможливо, так як сторони не можуть продовжувати виконувати свої обов`язки по договору строк дії якого закінчився, і застосуванню підлягає частина перша ст. 216 Цивільного кодексу України.

На думку відповідача, незважаючи не те, що повідомлення про розірвання договору було визнане 07.10.2024 недійсним, позивач був зобов`язаний з урахуванням частини першої ст. 204 та частини першої ст. 629 ЦК України виконати вимоги договору та повідомлення про розірвання договору та прийняти орендоване приміщення саме 31.03.2023, а оскільки позивачем не було повернуто підписано Акт приймання-передачі орендованого приміщення, як того вимагає пп. 4.1.4. договору та не було направлено обґрунтованої відмови від його підписання, відповідач фактично передав орендоване приміщення позивачу - 31.03.2023, що підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва від 26.07.2023 у справі № 910/6637/23, тобто незважаючи на небажання позивача прийняти приміщення, відповідач його звільнив та фактично передав позивачу, що підтверджено рішенням суду, та не користувався орендованим приміщенням після 01.04.2023, у зв`язку з чим у відповідача відсутній обов`язок зі сплати орендної плати за квітень - грудень 2023 року.

Відповідач також зазначав, що позивачем не спростовано, що надані ним Акти наданих послуг за період з квітня-грудень 2023 року є неналежними доказами, оскільки позивачем не надавалися послуги оренди приміщення у вказаний період, а відповідачем такі послуги не отримувалися.

Відповідач звертав увагу суду, що розрахунки за січень - грудень 2022 року та за грудень 2022 року - лютий 2023 року відбувалися в гривні з огляду на те, що зобов`язання за цей період були визначені саме в гривні, що підтверджується пп. 3.1.1. договору, та Додатковою угодою № 2 до нього. Натомість пп. 3.1.2. договору визначає орендну плату за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 у розмірі 387 доларів США, при цьому відповідач жодного разу не здійснював оплату орендної плати позивачу згідно з вказаним підпунктом.

Не спростовано позивачем також математично невірним визначення орендної плати, та як наслідок розрахунок 3 % річних, пені і інфляційних втрат, оскільки алгоритм виставлення рахунку, наведений позивачем, не передбачений умовами договору, а ресурс https://minfin.com.ua містить спеціальну сторінку для договорів https://minfin.com.ua/ua/currency/contracts/, на якій на кожен календарний день зафіксовано різні курс долара саме для використання в господарських договорах.

На думку відповідача, позивачем по визначенню орендної плати було допущено ряд неточностей, а саме не використано курс долара НБУ як того вимагає ст. 533 Цивільного кодексу України, а також нараховано за останній місяць оренди - грудень 2023 року орендну плату, хоча орендна плата за такий місяць була зарахована на підставі п. 3.2. договору. Відповідачем наведений власний розрахунок орендної плати згідно умов договору.

Крім того, відповідач звертав увагу суду на те, що предмет і підстави даної справи № 910/16106/24 повністю збігаються з предметом та підставами справи № 910/6637/23 в частині стягнення орендної плати за договором оренди нежитлового приміщення № 28/12/2021-АБ від 28.12.2021 за березень та квітень 2023 року, за результатом розгляду якої у задоволені стягнення орендної плати за вказаний період з урахуванням пені, 3% річних та інфляційних втрат було відмолено рішенням Господарського суду міста Києва від 26.07.2023, яке набрало законної сили, що не потребує доказуванню згідно з частиною четвертою ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

13.03.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких останній зазначав, що відповідач у 2023 році після припинення дії додаткової угоди № 2 здійснював доплату як щомісячний платіж за лютий місяць згідно умов пп. 3.1.2. договору.

Під алгоритмом позивач мав на увазі роз`яснення фактичного погодженого з позивачем розрахунку середнього ринкового курсу обміну валют на сайті https://minfin.com.ua. Крім сплати 23.02.2023 за даним алгоритмом, відповідач також сплатив за ним у грудні 2022 року, січні та частково у лютому 2023 року. При підписанні додаткової угоди № 2 від 01.12.2022 сторони користувались зазначеним позивачем алгоритмом розрахунку курсу валют на дату платежу.

Також, позивач зазначав, що ним були укладені окремі договори оренди нежитлових приміщень з ТОВ «Аргус Безпека», ТОВ «Аргус - Персонал» та Підприємством із 100% іноземним капіталом «Аргус», які є спорідненими та по суті являються однією компанією. 23.12.2024 у справі № 910/8806/24 було прийнято рішення про стягнення на користь позивача коштів з ТОВ «Аргус - Персонал» за договором оренди нежитлового приміщення № 28/12/2021-АБ за період березень-грудень 2023 року.

20.03.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких останній зазначав про наявність підстав для закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача орендної плати за березень - квітень 2023 року з урахуванням нарахованих за цей період сум пені, 3% річних та інфляційних втрат у загальному розмірі 53 363,95 грн на підставі п. 3 частини першої ст. 231 ГПК України, оскільки вказані вимоги, незважаючи на часткову відмінність цієї суми, були предметом розгляду справи у справі № 910/6637/23 з тими ж сторонами, з тих самих підстав, за результатом розгляду якої рішенням Господарського суду міста Києва від 26.07.2023, яке набрало законної сили, було відмовлено у їх задоволені.

26.03.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких останній зазначав, що у справі № 910/6637/23 та у справі № 910/16106/24 досліджувалися різні обставини.

Згідно з частиною четвертою ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

28.12.2021 між ФОП Жмудською І.Б. (далі - Орендодавець) та ТОВ «Аргус Безпека» (далі - Орендар) був укладений Договір оренди нежитлового приміщення № 28/12/2021-АБ (далі - Договір оренди).

Згідно з п. 1.1. Договору оренди, Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування (оренду) майно у вигляді частки нежитлового приміщення, загальною площею 156,3 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дмитрівська, 75, група нежитлових приміщень № 160, 161, приміщення № 1-10 згідно технічного паспорту приміщення, зазначених у додатку № 1 (далі - приміщення або об`єкт оренди).

Вступ Орендаря в право користування приміщенням настає з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі приміщення в оренду. Орендодавець зобов`язаний передати Орендарю приміщення, а Орендар зобов`язаний прийняти його не пізніше 1 січня 2022 року. У момент передачі приміщення Орендодавець передає Орендареві ключі від приміщення (п. 2.1. Договору оренди).

Умовами п. 2.7. Договору оренди передбачено, що приміщення вважається поверненим Орендодавцю з моменту підписання Акту приймання-передачі приміщення з оренди. Фактичне повернення приміщення з оренди Орендар зобов`язаний здійснити в день закінчення строку оренди за цим договором або в день, вказаний в письмовому повідомленні про дострокове розірвання договору. Орендна плата сплачується Орендарем по день фактичного використання (зайняття) Орендарем приміщення. У момент повернення приміщення Орендар передає Орендодавцю ключі від приміщення в такій кількості у якій вони були передані Орендареві на дату передачі приміщення.

Відповідно до п. 2.8. Договору оренди, у випадку, якщо з вини Орендаря має місце затримка в підписанні Акту повернення приміщення, нарахування орендної плати здійснюється до моменту підписання цього Акту. У випадку, якщо з вини Орендодавця має місце затримка в підписанні Акту повернення приміщення, Орендар не буде відповідати за будь-які подальші платежі за Договором, за винятком рахунків, несплачених до моменту, коли Орендар повинен був підписати Акт повернення приміщення згідно умов договору.

Пунктом 3.1. Договору оренди передбачено, що за оренду приміщення Орендар зобов`язується щомісяця не пізніше 5 числа кожного поточного (звітного) місяця (за винятком орендної плати за перший місяць оренди та авансового платежу) сплачувати Орендодавцю орендну плату в розмірі, визначеному згідно з пп. 3.1.1. цього договору. У випадку, якщо 5 число випадає на вихідний або святковий день, Орендар має право сплатити орендну плату на наступний робочий (банківський) день без застосування положень п. 5.2. Договору.

Сторони погоджують наступний розмір щомісячної орендної плати у період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року за орендоване приміщення, яку Орендар повинен сплачувати Орендодавцю у розмірі 419 доларів США, що складає 11 406,30 грн у гривневому еквіваленті на день сплати, згідно середнього ринкового курсу обміну валют на сайті: https://minfin.com.ua. Орендна плата за неповний місяць оренди розраховується пропорційно кількості днів фактичного використання приміщення Орендарем в такому місяці. Сторони погодили, що у період з 01 грудня 2022 року по 31 грудня 2023 року орендна плата буде складати 387 доларів США в гривневому еквіваленті на день сплати, згідно середнього ринкового курсу обміну валют на сайті: https://minfin.com.ua (пп. 3.1.1. та пп. 3.1.2 п. 3.1. Договору оренди).

Згідно з п. 3.2. Договору оренди, сторони дійшли згоди, що до 10 лютого 2022 року Орендар сплачує Орендодавцю авансовий платіж у розмірі 387 доларів США в гривневому еквіваленті на день сплати згідно середнього ринкового курсу обміну валют на сайті: https://minfin.com.ua, який зараховується як орендна плата за останній місяць оренди. У випадку збільшення розміру орендної плати, Орендар зобов`язаний доплатити різницю між уже сплаченою сумою та новим розміром орендної плати.

Всі розрахунки між сторонами здійснюються в національній валюті України - гривні за вказаними реквізитами і здійснюються на підставі рахунків, виставлених Орендодавцем Орендарю. Орендодавець зобов`язаний виставляти рахунок на оплату платежів, передбачених договором, не менш, як за 5 (п`ять) календарних днів до дати оплати, передбачених договором та направляю Орендарю (п. 3.5. Договору оренди).

Умовами п. 3.7. Договору оренди визначено, що по закінченню кожного розрахункового (поточного) місяця сторонами в обов`язковому прядку підписується акт про надання послуг, Орендодавець направляє Орендарю акт наданих послуг протягом 5 (п`яти) робочих днів після закінчення звітного періоду - місяця. Орендар зобов`язується повернути підписаний акт про надані послуги не пізніше ніж через 10 робочих днів із дня його отримання.

Відповідно до п. 4.1. Договору оренди, Орендодавець зобов`язується, зокрема: прийняти приміщення за Актом приймання-передачі приміщення з оренди від Орендаря в день припинення строку оренди або у день, що вказаний у письмовій вимозі про розірвання Орендарем цього договору в односторонньому порядку відповідно до умов цього договору (пп. 4.1.4.); забезпечити надійне та безперебійне функціонування інженерних систем приміщення (пп. 4.1.5.); забезпечити оперативну ліквідацію наслідків можливих аварій інженерних систем приміщення (пп. 4.1.6.).

Згідно з п. 4.3. Договору оренди, Орендар зобов`язується своєчасно сплачувати орендну плату в порядку, передбаченому статтею 3 цього договору (пп. 4.3.2.); після закінчення стоку оренди за цим договором, дострокового припинення цього договору або отримання від Орендодавця письмової вимоги про дострокове розірвання цього договору в односторонньому порядку повернути Орендодавцю приміщення у належному стані, з урахуванням строків, передбачених п. 2.8. цього договору (пп. 4.3.8.).

Поточний ремонт об`єкта оренди здійснюється Орендарем за власний рахунок, якщо сторонами не буде погоджено інше (п. 4.4.7. п. 4.4. Договору оренди).

Умовами п. 5.1. Договору оренди передбачено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання стороною обов`язків за цим договором, вона несе відповідальність у порядку, передбаченому діючим законодавством та цим договором.

У випадку несвоєчасної сплати орендної плати або сплати її не в повному обсягу та за умови вчасно виставленого та наданого рахунку, Орендар сплачує Орендодавцю пеню за кожний день прострочення у розмірі 1 (одного) відсотка від суми простроченої заборгованості за весь період такої заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який розраховується пеня. При цьому орендна плата сплачується Орендарем за весь час фактичного зайняття приміщення (п. 5.2. Договору оренди).

Пунктом 7.1. Договору оренди передбачено, що строк дії договору оренди починається з дати підписання сторонами цього договору оренди, та закінчується в день закінчення строку оренди або в день дострокового припинення дії, розірвання цього Договору. Строк оренди приміщення за цим договором становить 24 календарних місяців, тобто до 31 грудня 2023 року (включно).

Цей договір може бути змінений, доповнений або достроково розірваний за письмовою згодою сторін. Зміна та доповнення, які вносяться у договір, розглядаються сторонами протягом 20 календарних днів. Усі зміни та доповнення до цього договору укладаються у письмовій формі і оформляються додатковими угодами, після їх підписання сторонами стають невід`ємною частиною цього договору (п. 7.2. Договору оренди).

Згідно з пп. а) та пп. д) п. 7.3. Договору оренди, дія цього Договору припиняється у наступних випадках: закінчення строку дії договору оренди; за вимогою Орендаря у випадках, передбачених у пп. 7.4.1. Договору.

Відповідно до п. 7.4. Договору оренди, дострокове розірвання Договору в односторонньому порядку може мати місце за вимогами однієї із сторін виключно у випадку, передбаченому діючим законодавством та цим договором, а саме: 7.4.1. Орендар має право в односторонньому порядку розірвати цей договір, і цей договір припиняє свою дію на вимогу Орендаря тільки за умови невиконання Орендодавцем своїх зобов`язань, передбачених цим Договором.

Припинення цього договору не звільняє сторони від зобов`язань, що виникли до припинення дії цього договору або у зв`язку з ним, до повного їх виконання (п. 7.6. Договору оренди).

Пунктом 9.1. Договору оренди передбачено, що усі повідомлення, які сторони направляють на виконання цього договору чи/або у зв`язку з ним, повинні бути складені у письмовій формі, підписані стороною - відправником та скріплені його печаткою (за наявності).

Вказані вище повідомлення будуть вважатися переданими стороні належним чином, якщо вони направлені одним із наступних способів: або вручені особисто уповноваженому представнику; або шляхом послуг підприємств поштового зв`язку рекомендованим або цінним листом. Усі повідомлення, які відправлені шляхом послуг підприємств поштового зв`язку, набувають сили в дату їх відправлення (п. 9.2. Договору оренди).

Умовами п. 9.3. Договору оренди передбачено, що усі повідомлення направляються за адресами сторін, які викладені в ст. 13 цього договору, або за іншими адресами, про які сторона-адресат письмово повідомить іншу сторону. Кожна із сторін зобов`язується негайно проінформувати іншу сторону про зміну адреси свого місцезнаходження (офіційної адреси), адреси для листування, зміну платіжних реквізитів, номерів телефонів, факсів, а також про виникнення обставин, які мають істотне значення для виконання умов цього договору. Неповідомлення стороною, у якої змінилася адреса, іншої сторони про таку зміну чи здійснення інших навмисних дій, у зв`язку з чим повідомлення (письмова вимога) сторони не можуть бути отримані такою стороною, звільняє іншу сторону від будь-якої відповідальності за цим договором та за негативні наслідки, які виникли або можуть виникнути у зв`язку з таким неповідомленням.

Використання при вчиненні цього Договору, а також оформлення будь-яких документів, пов`язаних з його виконанням, факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання (в т.ч. використання факсиміле), електронно-числового підпису або іншого аналогу власноручного підпису допускається (п. 11.8. Договору оренди).

На виконання умов Договору оренди, Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування майно у вигляді частки нежитлового приміщення № 160, 161, а саме приміщення № 1-10, згідно технічного паспорту приміщення, загальною площею 22,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дмитрівська, 75, що підтверджується підписаним між сторонами Актом прийому-передачі приміщення в оренду від 28.12.2021.

01.12.2022 між сторонами було укладено Додаткову угоду № 2 до Договору оренди, за умовами якої:

- сторони домовились, що орендна плата у період з 01.12.2022 по 12.12.2022 за орендоване приміщення, яку Орендар повинен сплачувати Орендодавцю становить 162 дол., що складає 6 504,30 грн у гривневому еквіваленті на день сплати згідно середнього ринкового курсу обміну валют на сайті https://minfin.com.ua (п. 1);

- сторони домовились, що щомісячна орендна плата у період з 13.12.2022 по 31.03.2023 за орендоване приміщення, яку Орендар повинен сплачувати Орендодавцю становить 72,5 дол., що складає 2 910,88 грн у гривневому еквіваленті на день сплати згідно середнього ринкового курсу обміну валют на сайті https://minfin.com.ua. Вартість за період з 13.12.2022 по 31.12.2022 складає 70,5 дол., що складає 2 830,58 грн (п. 2);

- сторони домовились, що Орендар зобов`язується використовувати вказане приміщення для розміщення архіву (не основного офісу) (п. 3);

- сторони домовились, що режим роботи в орендованому приміщенні Орендарем встановлюється за згодою з Орендодавцем. Орендар має право вільного доступу до приміщення у робочі дні з 08:00 до 12:00 та з 13:00 до 17:00, але не більше ніж 10% від загального робочого часу (п. 4).

- сторони домовились, що Орендар повертає всі комплекти ключів крім одного (п. 5).

Позивач звернувся до відповідача з листом від 22.02.2023, в якому повідомив, що з огляду на недотримання відповідачем пунктів 3 та 4 Додаткової угоди № 2 до Договору оренди, позивач вважає дію Додаткової угоди № 2 до Договору оренди достроково припиненою з 20.02.2023, у зв`язку з чим, починаючи з 20.02.2023, застосуванню підлягають положення діючого Договору оренди.

Разом з вказаним листом позивачем був виставлений рахунок на доплату різниці вартості орендної плати з 20.02.2023 по 28.02.2023, який був оплачений відповідачем у розмірі 3 977,88 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції № 62 від 23.03.2023, наявної в матеріалах справи.

14.03.2023 відповідач звернувся до позивача з повідомленням від 13.03.2023 про розірвання Договору оренди нежитлового приміщення № 28/12/2021-АБ від 28.12.2021, в якому повідомив позивача про розірвання Договору в односторонньому порядку з 01.04.2023 відповідно до пп. 4.1.5., 4.1.6. п. 4.1., пп. д) п. 7.3., пп. 7.4.1. п. 7.4. Договору. У вказаному повідомленні відповідач зазначив про невиконання позивачем своїх зобов`язань за Договором, що вбачається у відсутності будь-яких дій з боку орендодавця пов`язані з усуненням наслідків затоплення об`єкту оренди 23.11.2022 та створення умов для недопущення в майбутньому подібних випадків на об`єкті оренди; відсутності будь-яких заходів з боку орендодавця, пов`язаних із створенням резервного електропостачання на об`єкті оренди, у зв`язку із періодичним відключенням електропостачання в приміщенні, що унеможливлює його використання.

Також у вказаному повідомленні відповідач повідомив, що розірвання Договору відбудеться 01.04.2023 та запропонував позивачу оцінити стан приміщення та підписати Акт повернення нежитлового приміщення з оренди, що додається, за місцезнаходженням приміщення в будь-який зручний для позивача час, в період з 27.03.2023 по 31.03.2023 з 09:00 до 18:00. Попереджено, що у випадку відсутності позивача ключі від приміщення буде направлено за юридичною адресою орендодавця, визначеною в реквізитах сторін договору, а користування приміщенням з боку орендаря починаючи з 01.04.2023 не буде здійснюватися та згідно з п. 2.8. Договору у випадку, якщо з вини орендодавця має місце затримка в підписанні Акту повернення приміщення, орендар не буде відповідати за будь-які подальші платежі за Договором, за винятком рахунків, несплачених до моменту, коли орендар повинен був підписати Акт повернення приміщення згідно умов Договору.

В якості доказів надсилання повідомлення від 13.03.2023 надані копії опису вкладення у цінний лист № 529 та накладної Укрпошта № 529 від 14.03.2023.

У відповідь на повідомлення відповідача від 13.03.2023 про розірвання Договору в односторонньому порядку, позивач листом № 06-03/23 від 21.03.2023 зазначив про відсутність доказів порушення позивачем умов Договору, у зв`язку з чим Договір не вважається розірваним і сторони повинні дотримуватись його умов.

В якості доказів надсилання листа № 06-03/23 від 21.03.2023 надані копії опису вкладення у цінний лист № 324, накладної Укрпошта № 324 від 21.03.2023 та фіскального чеку.

На виконання умов Договору оренди, позивачем за спірний період оренди березень-грудень 2023 року були сформовані Акти надання послуг від 31.03.2023 на суму 15 093,00 грн, від 30.04.2023 на суму 14 659,56 грн, від 31.05.2023 на суму 14 638,28 грн, від 30 червня 2023 року на суму 14 497,02 грн, від 31.07.2023 на суму 14 419,62 грн, від 31.08.2023 на суму 14 373,18 грн, від 30.09.2023 на суму 14 795,01 грн, від 31.10.2023 на суму 14 806,62 грн, від 30.11.2023 на суму 14 616,99 грн, від 31.12.2023 на суму 14 524,11 грн, на загальну суму 146 423,39 грн та виставлені рахунки-фактури № 18АБ від 28.02.2023 на суму 15 093,00 грн, № 19АБ від 31.03.2023 на суму 29 752,56 грн (15 093,00 грн + 14 659,56 грн), № 20АБ від 28.04.2023 на суму 14 638,28 грн, № 21АБ від 29.05.2023 на суму 29 135,30 грн (14 497,02 грн + 14 638,28 грн), № 22АБ від 28.06.2023 на суму 43 554,92 грн (14 638,28 грн + 14 497,02 грн + 14 419,62 грн), № 24АБ від 29.08.2023 на суму загальну суму за березень-вересень 2023 року у розмірі 102 275,67 грн, № 25АБ від 26.09.2023 на загальну суму за березень-жовтень 2023 року у розмірі 117 282,29 грн, № 26АБ від 31.10.2023 на загальну суму за березень-листопад 2023 року у розмірі 131 899,28 грн, № 27АБ від 30.11.2023 на загальну суму за березень-грудень 2023 року у розмірі 135 897,18 грн, які надсилались ТОВ «Аргус Безпека» за адресою: 01135, м. Київ, вул. Дмитрівська, буд. 75 та за адресою: 01001, м. Київ, вул. Софіївська, буд. 25, прим. 2, що підтверджується копіями описів вкладення у цінний лист, накладних Укрпошта та фіскальних чеків, наданих у матеріали справи.

30.12.2023 разом з Актом надання послуг від 31 грудня 2023 року відповідачу за адресами: 01001, м. Київ, вул. Софіївська, буд. 25, прим. 2 та 01135, м. Київ, вул. Дмитрівська, буд. 75, група приміщень 106,161 був надісланий Акт приймання-передачі приміщення щодо повернення орендованого майна, що підтверджується копіями описів вкладення у цінний лист, накладних Укрпошта та фіскальних чеків, наданих у матеріали справи.

Як зазначає позивач, оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання з оплати орендних платежів, з урахуванням сплати відповідачем авансом орендної плати за останній місяць (грудень 2023 року) та нарахування відповідачу лише різницю курсу на день сплати за грудень 2023 року на суму 3 997,90 грн, у відповідача виникла заборгованість за період березень - грудень 2023 року у розмірі 135 897,18 грн, яка в добровільному порядку сплачена не була, що і стало підставою для звернення позивача з даною позовною заявою до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Спірні правовідносини стороні виникли на підставі Договору оренди нежитлового приміщення № 28/12/2021-АБ від 28.12.2021 в частині сплати відповідачем орендної плати за період березень - грудень 2023 року, строк дії якого згідно з п. 7.1. Договору становить 24 календарних місяців, тобто до 31 грудня 2023 року (включно).

Проте, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилався на припинення договорених зобов`язань за спірним договором починаючи з 01.04.2023, оскільки відповідачем на підставі пп. 7.4.1. Договору було направлено повідомлення від 13.03.2023 про розірвання Договору оренди нежитлового приміщення № 28/12/2021-АБ від 28.12.2021 в односторонньому порядку з 01.04.2023 та про прибуття позивача для оформлення Акту повернення приміщення, однак, позивач в порушення пп. 4.1.4. Договору не прибув для прийняття приміщення, не підписав Акт повернення приміщення та не направив обґрунтованої відмови від його підписання, у зв`язку чим відповідач направив ключі від приміщення поштою, а орендоване приміщення фактично звільнене відповідачем та передане позивачу 31.03.2023, що підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва від 26.07.2023 у справі № 910/6637/23, яке набрало законної сили.

У провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/6637/23 за позовом ФОП Жмудської І.Б. (позивача у даній справі) до ТОВ «Аргус Безпека» (відповідача у даній справі) про стягнення 28 583,82 грн основаної заборгованості за період березень - квітень 2023 року за Договором оренди нежитлового приміщення від № 28/12/2021-АБ від 28.12.2021 та нарахованих 1 184,50 пені, 66,00 грн 3% річних, 214,38 грн інфляційних втрат, разом 30 048,70 грн, за результатом розгляду якої рішенням від 26.07.2023, яке набрало законної сили, у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.07.2023 у справі № 910/6637/23 встановлено, що ТОВ «Аргус Безпека» вчинено односторонній правочин - повідомлення про дострокове розірвання в односторонньому порядку договору з 01.04.2023, одночасно з яким позивачу було направлено акт приймання-передачі об`єкта оренди та ключі від орендованого приміщення, отримані позивачем 17.03.2023 без зауважень та заперечень, що свідчить про припинення цивільних прав та обов`язків сторін за спірним договором із дати 01.04.2023.

Дане судове рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось та відповідно до відомостей Державного реєстру судових рішень набрало законної сили 16.08.2023.

Проте, повідомлення (лист) ТОВ «Аргус Безпека» від 13.03.2023 про розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 28.12.2021 № 28/12/2021-АБ визнано недійсним постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2024 у справі № 910/12097/23, яке мотивоване необґрунтованістю наведених відповідачем підстав, які стали підґрунтям для односторонньої відмови від договору.

Відповідно до частини четвертої ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, спірний Договір оренди припинив свою відповідно до умов п. 7.1. Договору - 31.12.2023, тобто був чинним у заявлений позивачем період стягнення заборгованості з оплати орендної плати з 01.03.2023 по 31.12.2023 (включно).

Доказів дострокового розірвання Договору оренди за письмовою згодою сторін, обумовленого п. 7.2. Договору матеріали справи не містять.

Відповідно до норм частини першої та другої ст. 283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина шоста ст. 283 ГК України).

Згідно з частиною першою ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

У відповідності до частин першої та четвертої ст. 286 ГК України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Частиною першою ст. 762 ЦК України передбачено, що за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (частина п`ята ст. 762 ЦК України).

Частиною першою ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Вказана норма за своїм змістом кореспондується з приписами частини першої ст. 193 ГК України.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що передбачено статтею 629 ЦК України.

На виконання умов Договору, позивачем за спірний період оренди березень-грудень 2023 року були сформовані Акти надання послуг від 31.03.2023 на суму 15 093,00 грн, від 30.04.2023 на суму 14 659,56 грн, від 31.05.2023 на суму 14 638,28 грн, від 30.06.2023 на суму 14 497,02 грн, від 31.07.2023 на суму 14 419,62 грн, від 31.08.2023 на суму 14 373,18 грн, від 30.09.2023 на суму 14 795,01 грн, від 31.10.2023 на суму 14 806,62 грн, від 30.11.2023 на суму 14 616,99 грн, від 31.12.2023 на суму 14 524,11 грн, на загальну суму 146 423,39 грн.

Також позивачем виставлені рахунки-фактури № 18АБ від 28.02.2023 на суму 15 093,00 грн, № 19АБ від 31.03.2023 на суму 29 752,56 грн (15 093,00 грн + 14 659,56 грн), № 20АБ від 28.04.2023 на суму 14 638,28 грн, № 21АБ від 29.05.2023 на суму 29 135,30 грн (14 497,02 грн + 14 638,28 грн), № 22АБ від 28.06.2023 на суму 43 554,92 грн (14 638,28 грн + 14 497,02 грн + 14 419,62 грн), № 24АБ від 29.08.2023 на суму загальну суму за березень-вересень 2023 року у розмірі 102 275,67 грн, № 25АБ від 26.09.2023 на загальну суму за березень-жовтень 2023 року у розмірі 117 282,29 грн, № 26АБ від 31.10.2023 на загальну суму за березень-листопад 2023 року у розмірі 131 899,28 грн, № 27АБ від 30.11.2023 на загальну суму за березень-грудень 2023 року у розмірі 135 897,18 грн.

При цьому, позивачем враховано сплату відповідачем авансом орендної плати за останній місяць (грудень 2023 року) та нараховано відповідачу лише різницю курсу на день сплати на суму 3 997,90 грн.

Вказані Акти надання послуг та рахунки-фактури за період з 01.03.2023 по 31.12.2023 на загальну суму 135 897,18 грн, з урахуванням сплати відповідачем авансом орендної плати за останній місяць (грудень 2023 року), надсилались відповідачу за його місцезнаходженням за адресою: 01135, м. Київ, вул. Дмитрівська, буд. 75 та за адресою: 01001, м. Київ, вул. Софіївська, буд. 25, прим. 2, що підтверджується копіями описів вкладення у цінний лист, накладних Укрпошта та фіскальних чеків, наявних в матеріалах справи.

Проте, всупереч положенням п. 3.7. Договору оренди, зазначені акти не були підписані відповідачем та повернуті позивачу.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилався на те, що незважаючи на небажання позивача прийняти приміщення, відповідач його звільнив та фактично передав позивачу, що підтверджено рішенням суду, та не користувався орендованим приміщенням після 01.04.2023, у зв`язку з чим у відповідача відсутній обов`язок зі сплати орендної плати за квітень - грудень 2023 року.

Проте, слід зазначити, що умовами п. 2.7. Договору оренди передбачено, що приміщення вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання Акту приймання-передачі приміщення з оренди, а фактичне повернення приміщення з оренди відповідач зобов`язаний здійснити в день закінчення строку оренди за цим договором або в день, вказаний в письмовому повідомленні про дострокове розірвання договору.

Строк дії договору оренди починається з дати підписання сторонами цього договору оренди, та закінчується в день закінчення строку оренди або в день дострокового припинення дії, розірвання цього Договору. Строк оренди приміщення за цим договором становить 24 календарних місяців, тобто до 31 грудня 2023 року (включно) (п. 7.1. Договору оренди).

Згідно з пп. а) та пп. д) п. 7.3. Договору оренди, дія цього Договору припиняється у наступних випадках: закінчення строку дії договору оренди; за вимогою Орендаря у випадках, передбачених у пп. 7.4.1. Договору.

Відповідно до п. 7.4. Договору оренди, дострокове розірвання Договору в односторонньому порядку може мати місце за вимогами однієї із сторін виключно у випадку, передбаченому діючим законодавством та цим договором, а саме: 7.4.1. Орендар має право в односторонньому порядку розірвати цей договір, і цей договір припиняє свою дію на вимогу Орендаря тільки за умови невиконання Орендодавцем своїх зобов`язань, передбачених цим Договором.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою направлення відповідачем повідомлення від 13.03.2023 про розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 28.12.2021 № 28/12/2021-АБ є положення пп. 4.1.5., 4.1.6. п. 4.1., пп. д) п. 7.3., пп. 7.4.1. Договору оренди, мотивоване невиконання позивачем своїх зобов`язань, що вбачається у відсутності будь-яких дій з боку позивача пов`язаних з усуненням наслідків затоплення об`єкту оренди 23.11.2022 та створення умов для недопущення в майбутньому подібних випадків на об`єкті оренди; у відсутності будь-яких заходів з боку позивача, пов`язаних із створенням резервного електропостачання на об`єкті оренди, у зв`язку із періодичним відключенням електропостачання в приміщенні, що унеможливлює його використання.

Згідно з пп. 4.1.5. та п. 4.1.6. п. 4.1. Договору оренди, позивача зобов`язаний забезпечити надійне та безперебійне функціонування інженерних систем приміщення та забезпечити оперативну ліквідацію наслідків можливих аварій інженерних систем приміщення.

Умовами пп. 4.1.4. п. 4.1. Договору оренди передбачене зобов`язання позивача прийняти приміщення за Актом приймання-передачі приміщення з оренди від відповідача в день припинення строку оренди або у день, що вказаний у письмовій вимозі про розірвання відповідачем цього договору в односторонньому порядку відповідно до умов цього договору.

Проте, постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2024 у справі № 910/12097/23 визнано недійсним повідомлення (лист) ТОВ «Аргус Безпека» від 13.03.2023 про розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 28.12.2021 № 28/12/2021-АБ та зазначено про відсутність у відповідача, як орендаря, правових підстав для одностороннього розірвання Договору оренди відповідно до п. 4.1.5, 4.1.6, підп. «д» п. 7.3, п. 7.4.1 договору.

Приймаючи до уваги викладене, враховуючи недоведеність відповідачем неналежного виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором оренди та визнання недійсною вимогу відповідача про розірвання відповідачем Договору оренди в односторонньому порядку, у позивача не виникло зобов`язання, передбачене пп. 4.1.4. п. 4.1. Договору оренди, з прийнятття приміщення за Актом приймання-передачі приміщення з оренди від відповідача у день, що вказаний у відповідній вимозі.

Зважаючи на визнання недійсним у судовому порядку повідомлення (листа) відповідача від 13.03.2023 про розірвання Договору оренди, яке не створило жодних юридичних наслідків (у тому числі для позивача), крім тих, що пов`язані з його недійсністю, суд дійшов висновку про відсутність з боку позивача затримки у підписанні відповідного акту повернення приміщення та фактичне продовження правовідносин між сторонами за Договором оренди після 01.04.2023.

У зв`язку з викладеним, посилання відповідача на умовами п. 2.8. Договору, якими передбачено , що у випадку, якщо з вини позивача має місце затримка в підписанні Акту повернення приміщення, відповідач не буде відповідати за будь-які подальші платежі за договором, за винятком рахунків, несплачених до моменту, коли орендар повинен був підписати Акт повернення приміщення згідно умов договору, не приймаються судом як належні.

Таким чином, відповідач мав право відмовитись від Договору оренди (розірвати його) в односторонньому порядку та його виконання виключно у випадку, передбаченому діючим законодавством та цим договором, проте доказів дотримання відповідачем порядку односторонньої відмови від Договору оренди суду не надано. Фактичне звільнення майна та повернення ключів здійснено відповідачем без належної правової підстави, оскільки відсутні правові підстави для одностороннього розірвання договору, що підтверджено Північним апеляційним господарським судом у постанові від 07.10.2024 у справі № 910/12097/23.

Слід зазначити, що про наявність обґрунтованих заперечень позивача проти припинення орендних правовідносин за Договором оренди на підставі повідомлення (листа) від 13.03.2023 відповідач був обізнаний та повідомлений листом позивача від 21.03.2023 № 06-03/23, у зв`язку з чим факт надсилання орендарем 31.03.2023 засобами поштового зв`язку на адресу позивача посилки з ключами від орендованого приміщення не може свідчити про наявність підстав для звільнення відповідача від обов`язку сплачувати орендні платежі за діючим Договором оренди, зокрема, протягом травня-грудня 2023 року.

Сам по собі факт вчинення відповідачем дій, направлених на повернення орендованого майна позивачу без достатньої належної підстави, не доводить безспірність припинення цивільних прав та обов`язків за діючим у спірний період Договором оренди.

Частинами першою та другою ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає (частина шоста ст. 762 ЦК України).

Проте, доказів неможливості використання орендованого майна в спірний період в матеріали прави надано не було.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Пунктом 3.1. Договору оренди передбачено, що за оренду приміщення Орендар зобов`язується щомісяця не пізніше 5 числа кожного поточного (звітного) місяця (за винятком орендної плати за перший місяць оренди та авансового платежу) сплачувати Орендодавцю орендну плату в розмірі, визначеному згідно з пп. 3.1.1. цього договору. У випадку, якщо 5 число випадає на вихідний або святковий день, Орендар має право сплатити орендну плату на наступний робочий (банківський) день без застосування положень п. 5.2. Договору.

Проте доказів сплати орендної плати у строк з 01.12.2023 по 31.12.2023 (включно) в матеріали справи надано не було.

Сторони погодили, що у період з 01 грудня 2022 року по 31 грудня 2023 року орендна плата буде складати 387 доларів США в гривневому еквіваленті на день сплати, згідно середнього ринкового курсу обміну валют на сайті: https://minfin.com.ua (пп. 3.1.2 п. 3.1. Договору оренди).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилався, що орендна плата за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 згідно Договору оренди складала 387 доларів, а не 387 доларів на місяць, як вказано позивачем у позові.

Проте, слід зазначити, що частиною п`ятою ст. 762 ЦК України передбачено, що плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Умовами п. 3.1. Договору оренди сторонами погоджено зобов`язання відповідача з оплати орендної плати щомісяця. Розмір щомісячної орендної плати погоджений сторонами у пп. 3.1.1. п. 3.1. Договору оренди.

Також, п. 3.2. Договору, сторони дійшли згоди, зарахування авансового платежу відповідача саме як орендна плата за останній місяць оренди.

Таким чином, твердження відповідача про погоджений сторонами у пп. 3.1.2 п. 3.1. Договору оренди розмір орендна плата за період з 01.12.2022 по 31.12.2023 у сумі 387 доларів США як річний, спростовуються умовами Договору оренди та здійсненими самим відповідачем розмірами оплат орендних плат за спірним договором.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необґрунтованість наданого відповідачем розрахунку орендної плати за Договором оренди протягом березня-листопада 2023 року, за яким орендна плата за кожен спірний місяць фактично становить 32,25 доларів США.

Також, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилався на те, що в порушення положень ст. 129 ГК України та ст. 533 ЦК України, а також умов п. 3.1.2. договору, сторони в договорі визначили зобов`язання в іноземній валюті - доларах, при цьому жодна із сторін немає права проводити розрахунки на території України в іноземній валюті, що свідчить про нікчемність такого пункту.

Крім того, відповідач не погоджується із застосуванням позивачем середньо ринкового курсу обміну валют, обумовленого умовами Договору оренди, посилаючись на його відсутність на сайті https://minfin.com.ua.

Відповідно до вимог ст. 192 ЦК України, гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом ст. 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у ст. 533 ЦК України.

Частиною першою ст. 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга ст. 533 ЦК України).

Згідно з частиною трою ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Обставини справи свідчать про те, що відповідач здійснював оплати орендних платежів у гривневому еквіваленті та розрахунки в національній валюті України - гривні на підставі рахунків, виставлених позивачем, як передбачено умовами Договору оренди. Доказів виконання відповідачем зобов`язань з оплати орденної плати в іноземній валюті - доларах США в матеріалах справи відсутні.

Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово висновувала, що у цивільному законодавстві відсутня заборона на укладення правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги.

Такий підхід до розуміння правової природи іноземної валюти як валюти зобов`язання є усталеним і послідовним у практиці Великої Палати Верховного Суду, зокрема у постановах від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16, від 23.10.2019 у справі № 723/304/16, від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається у гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 16.11.2022 у справі № 301/2052/18.

Аналогічні висновки були викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.09.2024 у справі № 500/5194/16 (провадження № 14-81цс24), згідно яких, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення, що повною мірою відповідає приписам частини другої статті 533 ЦК України.

Проте, умовами пп. 3.1.2. п. 3.1. Договору оренди сторонами погоджено інший спеціальний порядок визначення суми, яка підлягає сплаті гривневого еквіваленту за середньо ринковим курсом обміну валют на сайті: https://minfin.com.ua на день сплати.

Сайту https://minfin.com.ua/ містить інформацію про курс «Міжбанк», «Готівковий «чорний» ринок» та «Bitcoin».

Таким чином, твердження відповідача про те, у Інтернет-ресурсі https://minfin.com.ua відсутній середньо ринковим курсом обміну валют та, що вказаний ресурс не може бути джерелом визначення гривневого еквіваленту, а також посилання на необхідність використання встановленого НБУ курсу валют згідно з приписами ст. 533 ЦК України, оцінюються судом критично, оскільки використання саме означеного ресурсу - https://minfin.com.ua для визначення гривневого еквівалента орендної плати було прямо погоджено обома сторонами у пунктах 3.1. та 3.2. Договору.

Крім того, погоджений сторонами середньо ринковий курс обміну валют використовувався позивачем для розрахунку гривневого еквіваленту місячної орендної плати у ранішніх періодах, які оплачувались відповідачем без заперечень, зокрема, різницю орендної плати за лютий 2023 року.

Позивач зазначає, що на виконання п. 3.5. Договору оренди, ним кожного місяця не менш, як за 5 (п`ять) календарних днів до дати оплати, передбачених п. 3.1. договору - не пізніше 5 числа кожного поточного (звітного) місяця, виставлялись відповідачу рахунки на оплату платежів в останній день місяця, що передує розрахунковому - поточному (звітному) місяцю, зокрема за березень 2023 року - 28.02.2023, за квітень 2023 року - 31.03.2023 і саме на ці дні розраховувався гривневий еквівалент.

Однак, враховуючи, що умовами пп. 3.1.2. п. 3.1. Договору оренди погоджений гривневий еквівалент до середнього ринкового курсу обміну валют саме на день оплати, а останнім днем оплати згідно п. 3.1. Договору оренди є 5 числом кожного поточного (звітного) місяця, з урахуванням переносу дня оплати через вихідний або святковий день, гривневий еквівалент до середнього ринкового курсу обміну валют підлягає розрахунку саме на день останньої можливої оплати відповідачем орендної плати, а саме: 06.03.2023 (05.03.2023 - неділя), 05.04.2023, 05.05.2023, 05.06.2023, 05.07.2023, 07.08.2023 (05.08.2023 - субота), 05.09.2023, 05.10.2023, 06.11.2023 (05.11.2023 - неділя), 05.12.2023.

Заперечуючи проти задоволення позовни вимог, відповідач зазначав про наявність підстав для закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача орендної плати за березень - квітень 2023 року з урахуванням нарахованих за цей період сум пені, 3% річних та інфляційних втрат у загальному розмірі 53 363,95 грн на підставі п. 3 частини першої ст. 231 ГПК України, оскільки вказані вимоги, незважаючи на часткову відмінність цієї суми, були предметом розгляду справи у справі № 910/6637/23 з тими ж сторонами, з тих самих підстав, за результатом розгляду якої рішенням Господарського суду міста Києва від 26.07.2023, яке набрало законної сили, було відмовлено у їх задоволені.

Як встановлено судом, у провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/6637/23 за позовом ФОП Жмудської І.Б. до ТОВ «Аргус Безпека» про стягнення грошових коштів у загальному розмірі 30 048,70 грн, з яких: 28 583,82 грн - основана заборгованість, 1 184,50 грн - пеня, 66,00 грн - три проценти річних, 214,38 грн - інфляційні втрати.

В обґрунтування пред`явлених у справі № 910/6637/23 вимог ФОП Жмудська І.Б. посилалась на наявність у ТОВ «Аргус Безпека» заборгованості зі сплати орендних платежів за Договором оренди нежитлового приміщення від 28.12.2021 № 28/12/2021-АБ за період березень - квітень 2023 року в загальному розмірі 28 583,82 грн (387 дол. США * 2 місяці). Також, в рамках даної справи ФОП Жмудською І.Б. нараховано та заявлено до стягнення з ТОВ «Аргус Безпека» штрафні санкції та компенсаційні виплати, з яких: 1 184,50 грн - пеня, 66,00 грн - три проценти річних, 214,38 грн - інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.07.2023 в справі № 910/6637/23 у задоволенні позову ФОП Жмудської І.Б. відмовлено.

Вказане рішення в апеляційному порядку не оскаржувалося та на час розгляду даної справи набрало законної сили.

Відповідно до п. 3 частини першої ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 частини першої ст. 175 ГПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих самих підстав.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову як вимоги про захист порушеного або оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу є спосіб захисту цього права чи інтересу.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

Позови вважаються тотожними лише тоді, коли в них співпадають сторони, предмет і підстави, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. У випадку зміни хоча б одного з цих елементів позови вважаються не тотожними і суд не вправі відмовити у відкритті провадження у справі.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Відтак, після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги, з тих же підстав або оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 02.03.2023 у справі № 480/4772/20.

Разом із тим, судом встановлено, що визначені ФОП Жмудською І.Б. у позовній заяві у справі № 910/16106/24 підстави для стягнення з ТОВ «Аргус Безпека» заборгованості з орендної плати за Договором оренди за період, зокрема, з березня - квітень 2023 року, є тими ж самими, що були зазначені нею в обґрунтування вимог про стягнення з ТОВ «Аргус Безпека» заборгованості у справі № 910/6637/23. При цьому, в означених справах розрахунок розміру такої заборгованості відбувався на підставі п. 3.1. Договору оренди шляхом визначення гривневого еквівалента ставки місячної орендної плати у розмірі 387 доларів США на день сплати згідно середнього ринкового курсу обміну валют на сайті https://minfin.com.ua.

Посилання позивача на розгляд означених справ за різних обставин (у справі № 910/6637/23 Договір оренди вважався припиненим внаслідок його одностороннього розірвання ТОВ «Аргус Безпека» на підставі повідомлення від 13.03.2023, тоді як у справі № 910/16106/24 такий Договір оренди вважається чинним протягом строку його дії) не беруться судом до уваги, оскільки як предмет спору (стягнення орендної плати за березень та квітень 2023 року в щомісячному еквіваленті 387 доларів США на день сплати), так і його підстави (порушення ТОВ «Аргус Безпека» умов укладеного між сторонами та діючого протягом спірного періоду Договору оренди) є однаковими в обох наведених випадках.

Згідно з частинами першою та четвертою ст. 11 ГПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії. Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

При цьому право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20.05.2010 в справі «Пелевін проти України»).

У пунктах 7.42, 7.43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 в справі № 924/1473/15 сформульовано такі висновки: 1) під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача; 2) разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Судом враховано, що згідно з преамбулою та ст. 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини рішенням ЄСПЛ від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України» та рішенням ЄСПЛ від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів.

Відтак, за встановлених вище обставин, подання ФОП Жмудською І.Б. нового позову про той самий предмет і з тих самих підстав в частині стягнення з ТОВ «Аргус Безпека» орендної плати за Договором оренди нежитлового приміщення № 28/12/2021-АБ від 28.12.2021 за березень та квітень 2023 року, а також нарахованих штрафних санкцій та компенсаційних виплат за вказані періоди, з яких ухвалено судове рішення в справі №910/6637/23, яке набрало законної сили, фактично зводиться до нового слухання справи та до нового її вирішення, що, у свою чергу, не відповідає принципу юридичної визначеності та суперечить положенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Схожий за змістом правовий висновок викладено в пункті 5.2.13 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 914/111/19.

Посилання ФОП Жмудської І.Б. на розгляд означених справ за різних обставин (у справі № 910/6637/23 Договір оренди вважався припиненим внаслідок його одностороннього розірвання на підставі повідомлення від 13.03.2023, тоді як у справі № 910/16106/24 такий Договір оренди вважається чинним протягом строку його дії) фактично зводяться до намагання переглянути судове рішення у справі № 910/6637/23 за нововиявленими обставинами у позапроцесуальний спосіб.

За таких обставин, провадження у справі № 910/16106/24 в частині позовних вимог позивача до відповідача про стягнення нарахованої протягом березня-квітня 2023 року орендної плати за Договором оренди у загальному розмірі 29 752,56 грн (15 093,00 грн за березень 2023 року та 14 659,56 грн за квітень 2023 року), незважаючи на часткову відмінність цієї суми від розрахованого у справі № 910/6637/23 її гривневого еквіваленту на день сплати, а також 1 184,50 грн пені, 66,00 грн 3% річних, 214,38 грн інфляційних втрат слід закрити на підставі п. 3 частини першої ст. 231 ГПК України.

Разом із тим, згідно з і ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша ст. 612 ЦК України).

Приймаючи до уваги викладене, враховуючи висновки, викладені у постанові Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2024 у справі № 910/12097/23, а також не спростований відповідачем факт неналежного виконання ним обов`язків з оплати позивачу орендних платежів за Договором оренди протягом травня-грудня 2023 року, беручи до уваги гривневий еквівалент до середнього ринкового курсу обміну валют на день останньої можливої оплати згідно з умовами п. 3.1. Договору, позовні вимоги про стягнення з відповідача орендної плати за травень - грудень 2023 року підлягають частковому задоволенню у розмірі 105 571,86 грн, з яких: 14 564,75 грн за травень 2023 року (37,67+37,60) / 2 = 37,635 *387), 14 380,92 грн за червень 2023 року (37,20+37,12) / 2 = 37,16 *387), 14 373,18 грн за липень 2023 року (37,19+37,09) / 2 = 37,14 *387), 14 431,23 грн за серпень 2023 року (37,36+37,22) / 2 = 37,29 *387), 14 582,16 грн за вересень 2023 року (37,78+37,58) / 2 = 37,68 *387), 14 733,09 грн за жовтень 2023 року (38,16+37,98) / 2 = 38,07 *387), 14 566,68 грн за листопад 2023 року (37,69+37,59) / 2 = 37,64 *387), 14 450,58 грн за грудень 2023 року (37,38+37,30) / 2 = 37,34 *387), з урахуванням положень частини другої ст. 237 ГПК України та заявлених позивачем до стягнення орендних плат за серпень 2023 року у розмірі 14 373,18 грн та за грудень 2023 року у розмірі 3 997,90 грн.

Слід зазначити, що Господарський суду міста Києва від 26.07.2023 у справі № 910/6637/23 дійшов висновку про зарахування здійсненого відповідачем авансового платежу в якості сплати орендної плати саме за березень 2023 року, проте суд не може виходити за межі позовних вимог при ухваленні рішення.

За прострочення виконання зобов`язання з оплати орендної плати за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 62 456,01 грн, розраховану за кожен місяць оренди окремо.

В силу приписів ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором (частина перша ст. 612 ЦК України).

Частиною першою ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частинами четвертою та шостою ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому співвідношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»).

Згідно з п. 5.2. Договору оренди, у випадку несвоєчасної сплати орендної плати або сплати її не в повному обсягу та за умови вчасно виставленого та наданого рахунку, орендар сплачує орендодавцю пеню за кожний день прострочення у розмірі 1 (одного) відсотка від суми простроченої заборгованості за весь період такої заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який розраховується пеня.

Оскільки відповідач допустив прострочення виконання договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної сплати орендної плати, позивач правомірно здійснив нарахування пені на заборгованість за спірним Договором оренди.

Судом враховано, строк дії Договору оренди до 31.12.2023 (включно) та нарахування позивачем пені після припинення дії Договору оренди до 23.12.2024 (включно).

Проте, слід зазначити, що відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторонам (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст.ст. 598, 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Умовами ст. 631 ЦК України та частиною сьомою ст. 180 ГК України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що строк дії договору та строк виконання зобов`язання за договором не є тотожними, а закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі ст. 599 ЦК України, частиною першою ст. 202 ГК України такою підставою є виконання, проведене належним чином.

Таким чином, закон не передбачає такої підстави, як закінчення строку дії договору для припинення зобов`язання, яке залишилося невиконаним, та звільнення від відповідальності за прострочення виконання такого зобов`язання, яке мало місце під час дії договору.

В силу положень частини шостої ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом враховано, що продовження строку, визначеного ст. 232 ГК України, під час дії карантину згідно з п. 7 розділу IX ГК України, не охоплює заявлений період нарахування пені.

Даним приписом передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін (п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» № 14 від 17.12.2013). Аналогічний висновок викладений у постанові КГС ВС від 10.09.2020 у справі № 916/1777/19.

Отже, встановивши розмір, термін і порядок нарахування штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання, законодавець передбачив також і право сторін врегулювати ці відносини у договорі. Тобто сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша ст. 252 ЦК України), а взагалі врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд (частина третя ст. 6 ЦК України), у тому числі, мають право пов`язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати). Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 21.06.2017 у справі № 910/2031/16, від 10.04.2018 у справі № 916/804/17 та від 10.09.2020 в справі № 916/1777/19.

При цьому об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 20.08.2021 у справі № 910/13575/20, уточнюючи правову позицію Верховного Суду щодо застосування ч. 6 ст. 232 ГК України, зазначає, що у кожному конкретному випадку господарські суди повинні належним чином проаналізувати умови укладених між сторонами договорів щодо нарахування штрафних санкцій, та встановити, чи містить відповідний пункт договору або певний термін, шляхом вказівки на подію (день сплати заборгованості, день фактичної оплати, фактичний момент оплати), або інший строк, відмінний від визначеного ч. 6 ст. 232 ГК України, який є меншим або більшим шести місяців. Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду відхилив доводи заявника касаційної скарги про необхідність врахування правової позиції Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 10.09.2020 у справі № 916/1777/19, оскільки дійшов висновку про відсутність підстав для відступлення від висновків, викладених у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.11.2019 у справі № 904/1148/19 та від 12.12.2019 у справі № 911/634/19 та уточнив правову позицію Верховного Суду щодо застосування частини шостої ст. 232 ГК України.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 16.12.2021 у справі № 925/1386/19, приписами частини 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено період часу, за який нараховується пеня, і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Водночас, хоча законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього строку, але такий строк, з урахуванням положень статей 251, 252 Цивільного кодексу України має бути визначений. При цьому перебіг вказаного строку починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок перебігу такого строку не може бути змінений за згодою сторін.

Згідно зі ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України).

З урахуванням вищевикладеного, положень ст.ст. 251, 252 ЦК України, п. 5.2. Договору не містять ні іншого строку, відмінного від встановленого частиною шостою ст. 232 ГК України, який є меншим або більшим шести місяців, ні вказівки на подію, що має неминуче настати, ні зазначення «день сплати заборгованості, день фактичної оплати, фактичний момент оплати», тощо.

Умова, передбачена цим пунктом Договору «за кожний день прострочення» «за весь період такої заборгованості», не є такою, що встановлює інший строк нарахування штрафних санкцій, ніж передбачений частиною шостою ст. 232 ГК України.

У зв`язку із зазначеним, суд вважає правомірним нарахування пені за прострочення здійснення відповідачем орендної плати протягом шести місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано згідно з частини шостої ст. 232 ГК України.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (частина п`ята ст. 254 ЦК України).

Аналогічні положення містить п. 3.1. Договору оренди.

Відповідно до частини першої ст. 255 ЦК України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

При розрахунку пені, судом враховані суми орендної плати за травень-грудень 2023 року, розраховані судом, крім заявлених позивачем за серпень та грудень 2023 року згідно частини другої ст. 237 ГПК України.

Перевіривши здійснений розрахунок пені, судом встановлено, що пеня нарахована позивачем без врахування положень частини шостої ст. 232 ГК України, а також з порушенням визначення перших днів прострочення оплат відповідно до положень ст. 253 та частини п`ятої ст. 254 ЦК України, у зв`язку з чим судом, з урахуванням сум, заявлених позивачем для нарахування пені за серпень 2023 року у розмірі 14 373,00 грн та грудень 2023 року у розмірі 3 997,00 грн, початку періоду нарахування пені у травні 2023 року з 08.05.2023, здійснено власний розрахунок пені, згідно з яким позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені підлягають частковому задоволенню у розмірі 19 270,81 грн.

Також, враховуючи висновки Господарського суду міста Києва та рішення від 26.07.2023 у справі № 910/6637/23 (яке набрало законної сили) про відмову в задоволенні вимог ФОП Жмудської І.Б. про стягнення з ТОВ «Аргус Безпека» основного боргу з орендної плати за Договором оренди за березень та квітень 2023 року та закриття провадження у справі № 910/16106/24 в цій частині з урахуванням сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, які перебували на розгляду у справі № 910/6637/23, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача в рамках справи № 910/16106/24 решти штрафних санкцій та компенсаційних виплат, як додаткових (похідних) вимог, нарахованих на вищевказані суми заборгованості за ці періоди, у загальному розмірі 16 840,91 грн пені (18 025,41 грн - 1 184,50 грн), 1 505,00 грн 3% річних (1 571,00 грн - 66,00 грн) та 3 800,60 грн інфляційних втрат (4 014,98 грн - 214,38 грн), у зв`язку з чим в цій частини позовних вимог слід відмовити.

За прострочення виконання зобов`язання з оплати орендної плати за договором, позивач також просить суд стягнути з відповідача 18 801,13 грн інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 5 936,00 грн, розраховані за кожен місць оренди окремо.

Відповідно до частини другої ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки судом встановлено факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання з оплати орендної плати за договором, то вимоги позивача про стягнення з 3% річних та інфляційних втрат є законними та обґрунтованими.

Перевіривши здійснений розрахунок 3% річних, судом встановлено, що позивачем помилково не враховано положення частини п`ятої ст. 254 ЦК України відносно останнього дня строку, що припадає на вихідний, у зв`язку з чим судом, з урахуванням сум заявлених позивачем для нарахування 3% річних за серпень 2023 року у розмірі 14 373,00 грн та грудень 2023 року у розмірі 3 997,00 грн, початку періоду нарахування у травні 2023 року з 08.05.2023, здійснено власний розрахунок 3% річних, згідно з яким позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних підлягають частковому задоволенню у розмірі 4 333,76 грн.

Також судом здійснений розрахунок інфляційних втрат, з урахуванням кінцевого періоду нарахування листопад 2023 року, згідно з яким позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат також підлягають частковому задоволенню у розмірі 12 715,12 грн.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У зв`язку із частковим задоволенням позову судовий збір, відповідно до положень ст. 129 ГПК України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також у позовній заяві було зазначено, що позивач крім витрат по сплаті судового збору поніс витати на правову допомогу, підтвердження яких буде надано протягом 5 (п`яти) днів після прийняття рішення судом. У звязку з цим питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу судом наразі не вирішується.

Керуючись ст.ст.129, 231, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аргус Безпека» (01001, місто Київ, вулиця Софіївська, будинок 25, приміщення 2; ідентифікаційний код: 37271002) на користь Фізичної особи-підприємця Жмудської Ірини Борисівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) 141 891 (сто сорок одна тисяча вісімсот дев`яносто одна) грн 55 коп., з яких: 105 571 (сто п`ять тисяч п`ятсот сімдесят одна) грн 86 коп. основного боргу, 19 270 (дев`ятнадцять тисяч двісті сімдесят) грн 81 коп. пені, 12 715 (дванадцять тисяч сімсот п`ятнадцять) грн 12 коп. інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 4 333 (чотири тисячі триста тридцять три) грн 76 коп., судовий збір у розмірі 2 128 (дві тисячі сто двадцять вісім) грн 37 коп.

3. Провадження у справі № 910/16106/24 в частині вимог позивача про стягнення з відповідача 31 217 (тридцять одна тисяча двісті сімнадцять) грн 44 коп., з яких: 29 752 (двадцять дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят дві) грн 56 коп. основного боргу, 1 184 (одна тисяча сто вісімдесят чотири) грн 50 коп. пені, 66 (шістдесят шість) грн 00 коп. 3% річних та 214 (двісті чотирнадцять) грн 38 коп. інфляційних втрат закрити на підставі п. 3 частини першої ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.М. Смирнова