РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.05.2025Справа № 910/14870/24

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши без виклику сторін (без проведення судового засідання) у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будпрокат-Україна" (Україна, 04073, м. Київ, вул. Куренівська, буд. 18, оф. 7-Б; ідентифікаційний код: 41668417)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аріс-Ком" (Україна, 03191, м. Київ, вул. Лятошинського, буд. 26; ідентифікаційний код: 40538615)

про стягнення 14 120,00 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Будпрокат-Україна" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аріс-Ком" (далі - відповідач) про стягнення 14 120,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором оренди № А00185171 від 31.07.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2024 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та серед іншого встановлено сторонам строки для подання ними відповідних заяв по суті справи.

Частиною п`ятою статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням відповідача є: Україна, 03191, м. Київ, вул. Лятошинського, буд. 26.

На зазначену адресу, відповідно до вищевказаних вимог процесуального закону, судом було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі від 09.12.2024 з метою повідомлення відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та про його право подати, зокрема, відзив на позовну заяву.

02.01.2025 до суду повернулось поштове відправлення, адресоване відповідачу, разом з копією ухвали суду про відкриття провадження у справі від 09.12.2024, яке згідно з повідомленням підприємства поштового зв`язку не було вручене відповідачу та повернуто за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до частин третьої та сьомої статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Пунктом 5 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі № 916/2349/17.

За приписами частини першої статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 09.12.2024 про відкриття провадження в цій справі була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 11.12.2024.

З урахуванням викладеного, за висновком суду, відповідач не був позбавлений можливості ознайомитись з процесуальними документами у цій справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд цієї справи та йому були створені достатні умови для реалізації своїх процесуальних прав.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на неподання відповідачем відзиву на позовну заяву, справа підлягає розгляду за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною восьмою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

31.07.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будпрокат-Україна" (далі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аріс-Ком" (далі - орендар) було укладено Договір оренди №А00185171 (далі - Договір), відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове оплатне користування будівельне та інше обладнання, яке є об`єктом власності орендодавця. Орендар використовує отримане за цим договором обладнання у власній господарській діяльності, дотримуючись вимог законодавства України та положень цього договору. Орендар зобов`язується повернути обладнання на визначених цим договором умовах.

Відповідно до п. 1.2 Договору найменування обладнання, що передається в оренду, його комплектація, заставна вартість, ціна оренди, мінімальний строк оренди вказуються у відповідному додатку та акті передачі обладнання в тимчасове користування до цього договору, які є невід`ємними частинами договору.

Згідно з п. 2.1 Договору орендна плата за користування обладнанням розраховується на підставі розцінок орендодавця з розрахунку за 1 добу й вказується у відповідному додатку до договору. Орендна плата розраховується орендодавцем і підлягає оплаті орендарем з дати підписання акту приймання-передачі обладнання в оренду та до дати підписання сторонами акту повернення обладнання з тимчасового користування (оренди).

Пунктом 2.2 Договору передбачено, що вартість оренди, зазначена у відповідному Додатку, дійсна й не підлягає зміні орендодавцем за умови 100% передоплати орендарем вартості оренди за весь період, зазначений сторонами в Акті передачі обладнання в тимчасове користування.

Відповідно до п. 3.1 Договору орендар проводить передоплату за оренду обладнання у розмірі 100% на підставі відповідного Додатку до договору або рахунку, виставленого орендодавцем не пізніше дати передачі обладнання в оренду.

Сторони погодили, що рахунки на оплату, які сформовані орендодавцем та направлені або можуть бути направлені з його електронної пошти орендарю є належною підставою для проведення орендарем оплати за цим договором (пп. 3.1.1 п. 3.1 Договору).

Пунктом 3.5 Договору передбачено, що сторони щомісячно, у строк до 7 календарного дня місяця наступного за звітним, підписують Акти виконаних робіт (наданих послуг). Акти виконаних робіт направляються через програмний комплекс «М.Е. Doc» або поштовим відправленням у разі відсутності у орендаря можливості отримувати акти виконаних робіт через програмне забезпечення. Орендар зобов`язаний підписати наданий Акт та передати підписаний примірник акту орендодавцю протягом 5-ти днів з моменту його надходження або вмотивовану відмову від підписання акту. У разі не надання орендарем орендодавцю відповідного акту або вмотивованої відмови у встановлений цим договором строк, акт виконаних робіт (наданих послуг) вважається підписаним та погодженим сторонами та підлягає оплаті орендарем без заперечень, а орендодавець має право робити бухгалтерський і податковий облік за своїми даними, а також здійснити передбачені законодавством дії по формування податкового зобов`язання.

Згідно з п. 4.1 Договору початок перебігу строку оренди кожної одиниці обладнання, зазначеної у відповідному додатку та акті передачі до цього договору, за який нараховується орендна плата, відраховується з дати передачі обладнання за актом передачі.

У пункті 4.3 Договору сторони погодили, що термін оренди обладнання розраховується як різниця між датою приймання обладнання з оренди й датою передачі обладнання в оренду, за умови 100% повернення обладнання в технічно справному і не забрудненому стані. У випадку часткового повернення обладнання, орендодавець нараховує орендну плату згідно своїх розцінок за неповернуте обладнання або його частину.

Згідно з п. 5.6 Договору повернення обладнання здійснюється у зв`язку з закінченням терміну оренди або за письмовою вимогою орендодавця у випадках, передбачених цим договором. Повернення обладнання засвідчується сторонами шляхом підписання акту повернення обладнання з тимчасового користування (акт повернення).

Відповідно до п. 5.7 Договору орендар повинен повернути обладнання в день і час закінчення строку оренди, зазначеного у відповідному додатку до договору та/або акті передачі, або у зазначений у вимозі орендодавця про повернення обладнання строк, у визначених договором випадках.

Усі виявлені несправності, некомплектність, підвищене забруднення та інші недоліки обладнання фіксуються в Акті повернення й підписуються уповноваженими представниками сторін, при цьому орендар має право викласти свої коментарі, претензії в зазначеному Акті. Наявність записаних і зазначених вище недоліків служить підставою для пред`явлення претензій до орендаря для відшкодування витрат по їх усуненню (п. 5.9 Договору).

Орендар зобов`язаний відшкодовувати вартість ремонтних робіт обладнання та/або усунення забруднення обладнання в разі, якщо необхідність такого ремонту/ усунення забруднення виникла у зв`язку із порушенням орендарем правил експлуатації обладнання п.6.2.11. Договору).

Одночасно з укладенням Договору сторонами було підписано Додаток до нього - Акт передачі обладнання у тимчасове користування БП000004200 від 31.07.2024, яким підтверджується передача орендарю за Договором Віброплити модель RWBH31B/Plate compactor у кількості 1 шт, з мінімальним строком оренди 3 доби. Гарантійний платіж - 3000,00 грн, вартість доби оренди обладнання - 840,00 грн.

Орендарем було внесено гарантійний платіж у розмірі 3000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №374 від 31.07.2024.

Позивачем було сформовано та підписано Акти прийняття претензії №4954 від 06.08.2024 на суму 500,00 грн та №5168 від 27.08.2024 на суму 300,00 грн, а також Акти надання послуг №5156 від 15.08.2024 на суму 5 880,00 грн та №5169 від 27.08.2024 на суму 10 440,00 грн.

Вказані акти були направлені на адресу відповідача 07.11.2024, що підтверджується описом вкладення та накладною №629.

27.08.2024 відповідач повернув позивачу орендоване майно, що визнається позивачем у позовній заяві та підтверджується актом повернення майна від 27.08.2024, який підписаний позивачем.

З огляду на те, що відповідачем не виконується обов`язок в частині повного та своєчасного внесення орендної плати, а орендоване обладнання було повернуто у забрудненому стані, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 14 120,00 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, згідно зі статтею 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до статті 760 Цивільного кодексу України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.

Частиною першою статті 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно зі статтею 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Як свідчать матеріали справи, позивачем було передано відповідачеві в оренду обладнання вартістю 39 013,80 грн, що підтверджується Актом передачі обладнання у тимчасове користування БП000004200 від 31.07.2024.

При цьому, сторони погодили вартість доби оренди обладнання у розмірі 840,00 грн, мінімальний строк оренди (три доби) та час початку оренди - 12:18 31.07.2024.

Водночас сторонами не було погоджено максимальний строк оренди. Повернення обладнання здійснюється у зв`язку із закінченням терміну оренди або за письмовою вимогою орендодавця у випадках, передбачених цим договором. Повернення обладнання засвідчується сторонами шляхом підписання акту повернення обладнання з тимчасового користування (акт повернення).

Матеріалами справи підтверджується, що об`єкт оренди було повернуто відповідачем 27.08.2024, про що складено акт повернення майна, який підписаний позивачем. Зі змісту вказаного акту вбачається, що відповідач від його підписання відмовився.

Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

У частині першій статті 284 Господарського кодексу України законодавець як істотні умови договору оренди визначив, зокрема, строк, на який укладається договір оренди; орендну плату з урахуванням її індексації; умови повернення орендованого майна або викупу.

Частинами 1, 4 статті 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Враховуючи вищевикладене, у відповідача, у зв`язку з укладенням Договору та прийняттям в користування об`єкта оренди, виникло зобов`язання зі сплати орендної плати.

Так, позивачем було складено та направлено на адресу відповідача Акти надання послуг №5156 від 15.08.2024 на суму 5 880,00 грн (7 діб оренди) та №5169 від 27.08.2024 на суму 10 440,00 грн (12 діб оренди).

Вищевказані акти відповідають вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", будь-які істотні недоліки у них відсутні.

Відсутність підписів зі сторони відповідача, як орендаря, не є підставою для неприйняття таких доказів судом, а з огляду на положення п. 3.5 Договору, свідчить про те, що акти вважаються підписаними та погодженими сторонами та підлягають оплаті орендарем без заперечень.

Водночас судом встановлено, що в Акті надання послуг №5169 від 27.08.2024 позивач нарахував відповідачу орендну плату в розмірі 1 200,00 грн за одну добу користування об`єктом оренди.

Вказаний розмір вартості доби оренди обладнання перевищує розмір, погоджений сторонами в Акті передачі обладнання у тимчасове користування БП000004200 від 31.07.2024. При цьому пунктом 2.2 Договору визначено, що вартість оренди, зазначена у відповідному Додатку, дійсна й не підлягає зміні орендодавцем.

Відтак суд вважає безпідставним нарахування позивачем орендної плати за Актом надання послуг №5169 від 27.08.2024 у розмірі 360,00 грн, понад встановлену сторонами вартість доби оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої грошові зобов`язання за Договором виконав не в повному обсязі, доказів, які б підтверджували факт перерахування ним орендної плати в розмірі 15 960,00 грн, не надав.

З огляду на викладене, оскільки наявність заборгованості у відповідача з орендної плати за Договором у розмірі 15 960,00 грн підтверджується матеріалами справи, а гарантійний платіж у сумі 3 000,00 грн був зарахований позивачем в погашення заборгованості, позовна вимога про стягнення боргу визнається судом частково обґрунтованою в розмірі 12 960,00 грн.

Позивач також зазначає, що об`єкт оренди було повернуто відповідачем у забрудненому стані, про що свідчить Акт повернення обладнання від 27.08.2024, від підписання якого відповідач відмовився.

За таких обставин позивач вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 800,00 грн на підставі Актів прийняття претензії №4954 від 06.08.2024 на суму 500,00 грн та №5168 від 27.08.2024 на суму 300,00 грн.

Пунктом 6.2.11 Договору передбачено обов`язок орендаря відшкодувати вартість усунення забруднення обладнання в разі, якщо необхідність такого усунення забруднення виникла у зв`язку із порушенням орендарем правил експлуатації обладнання.

Зважаючи на характер спірних правовідносин, суд враховує приписи частини першої статті 785 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відтак саме на позивача покладається обов`язок доведення як надмірності зносу орендованого майна, так і наявності будь-яких забруднень, що узгоджується з п. 6.2.11 Договору.

Водночас, вказівка в Акті повернення обладнання з тимчасового користування від 27.08.2024 на забруднений стан об`єкта оренди не свідчить про характер та причини такого забруднення. Зі змісту наданих позивачем доказів неможливо встановити ні наявність (розмір) понесених позивачем витрат, пов`язаних з усуненням забруднення обладнання, ні вини відповідача у забрудненні у зв`язку з порушенням правил експлуатації орендованого обладнання.

Окрім того, Акт прийняття претензії №4954 від 06.08.2024 на суму 500,00 грн було складено позивачем ще до повернення майна з оренди, що унеможливлює об`єктивну оцінку характеру забруднення об`єкту оренди станом на момент підписання акту.

Зважаючи на вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача вартості усунення забруднення обладнання у розмірі 800,00 грн.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено часткову обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість з орендної плати в розмірі 12 960,00 грн.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2 779,24 грн. Решта сплаченого судового збору в розмірі 248,76? грн залишається за позивачем.

Керуючись статтями 129, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аріс-Ком" (Україна, 03191, м. Київ, вул. Лятошинського, буд. 26; ідентифікаційний код: 40538615) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будпрокат-Україна" (Україна, 04073, м. Київ, вул. Куренівська, буд. 18, оф. 7-Б; ідентифікаційний код: 41668417) заборгованість з орендної плати в розмірі 12 960 (дванадцять тисяч дев`ятсот шістдесят) грн 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 779 (дві тисячі сімсот сімдесят дев`ять) грн 24 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Витрати по сплаті судового збору в розмірі 248,76 грн покласти на позивача.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 12.05.2025.

Суддя О.В. Нечай