ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2025 р. Справа№ 910/3178/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Суліма В.В.

Гаврилюка О.М.

за участю секретаря судового засідання: Гончаренка О.С.;

представників сторін

від позивача: Пашковський Д.В.

від відповідача-1: не з`явився

від відповідача-2: Костишена В.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Полтава»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.03.2025 (повний текст складено 21.03.2025)

у справі №910/3178/25 (Суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Полтава»

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Бренд Лізинг»

2.Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбуд»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача-2 Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича

про визнання права власності на майно та скасування арешту

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.03.2025 відмовлено у задоволенні заяви (вх. №07-10/2549/25 від 20.03.2025) Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Полтава» про забезпечення позову.

Відмовляюючи у задоволенні заяви позивача, суд першої інстанції посилався на те, що всупереч положенням закону, позивач при поданні заяви не надав суду належних доказів існування обставин, з якими закон пов`язує можливість вжиття заходів забезпечення позову. Заявником належними та допустимими доказами не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та неможливість захисту прав, свобод та інтересів заявника без вжиття таких заходів.

Крім того, суд зазначив, що триває виконавче провадження, відомостей про закінчення виконавчого провадження матеріали справи не містять. Тому обраний позивачем у цій справі спосіб забезпечення позову фактично зупиняє виконання судового рішення в іншій справі № 910/12154/18. Отже, у даному випадку, суд дійшов висновку, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний транспортний засіб в інтересах заявника, перешкоджає виконанню судового рішення у іншій справі з приводу іншого спору, що виходить за межі мети забезпечення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю «Трейд Полтава» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.03.2025 у справі №910/3178/25 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального права, зокрема, ст.ст. 136-137 Господарського процесуального кодексу України.

Апелянт зазначає, що вантажний автомобіль марки RENAULT моделі KANGOO номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , 2013 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 є об`єктом фінансового лізингу за договором фінансового лізингу ФЛТ №012 від 22.05.2018, укладеного між ТОВ «Бренд Лізинг» та ТОВ «ТЛА Харків» (у подальшому ТОВ «Трейд Полтава»).

Тобто, як вважає скаржник, автомобіль набув статус об`єкта фінансового лізингу задовго до ухвалення рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2019 у справі №910/12154/18 на користь ТОВ «Інвестбуд» та відкриття виконавчих проваджень, а тому в силу ч. 6 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг», на нього не міг бути накладений арешт в рамках виконавчого провадження.

Апелянт зауважує, що як у заяві про забезпечення позову, так і у позовній заяві ним обґрунтовано незаконність накладення приватним виконавцем арешту на спірний автомобіль та необхідність у його знятті (скасуванні), проте поки він зберігає свою чинність, для позивача існують обґрунтовані ризики порушення його прав.

Скажник вказує, що збереження зареєстрованого права власності на спірний автомобіль за ТОВ «Бренд Лізинг», з урахуванням відкритих виконавчих проваджень, боржником у яких він є, надає приватному виконавцю законні підстави для реалізації належного боржнику майна, що утворює обґрунтований ризик подальшого переходу до іншої особи права власності на спірний автомобіль відносно якого позивач перебуває у процесі спору про право, що унеможливить виконання у майбутньому рішення суду, не забезпечить ефективний захист прав та інтересів позивача за захистом яких він звернувся до суду.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У свою чергу, Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестбуд» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просило відмовити у задоволенні апеляційної скраги, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.03.2025 у справі № 910/3178/25 залишити без змін.

Крім того, відповідач-2 зазначає, що Держава гарантує виконання судових рішень, зокрема, виконання рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2019 №910/12154/18, відповідно до якого ТОВ "Бренд Лізинг" зобов`язане повернути ТОВ "Інвестбуд" неповернену частину авансу відповідно до додаткової угоди від 04.04.2018 до договору фінансового лізингу ФЛО № 009 від 14.02.2018 року у розмірі 360 000,00 грн. Відповідач-2 вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку в ухвалі від 21.03.2025, що обраний позивачем у справі спосіб забезпечення позову фактично зупиняє виконання судового рішення в іншій справі № 910/12154/18.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.03.2025 справу № 910/3178/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Гаврилюк О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Полтава» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.03.2025 у справі №910/3178/25 та призначено розгляд справи на 28.04.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2025 продовжено строк розгляду справи №910/3178/25. Оголошено перерву у розгляді справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Полтава» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.03.2025 до 12.05.2025.

Явка учасників у судове засідання

Представник відповідача-1 у судове засідання, призначене на 12.05.2025, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, шляхом доставлення електронного документу до електронного кабінету, про що свідчить довідка про доставку електронного документу.

Враховуючи положення частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представника відповідача-1 обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача-1 за наявними у справі матеріалами.

Позиції учасників справи

Представник позивача у судовому засіданні апеляційної інстанції 12.05.2025 наполягав на доводах апеляційної скарги, з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.03.2025 у справі №910/3178/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпезпечення позову.

Представник відповідача-2 у судовому засіданні апеляційної інстанції 12.05.2025 заперечувала проти вимог апеляційної скарги, з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просила відмовити у її задоволенні, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.03.2025 у справі № 910/3178/25 залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

ТОВ «Трейд Полтава» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до ТОВ «Бренд Лізинг» та ТОВ «Інвестбуд» в якій просило:

- визнати за ТОВ «Трейд Полтава» право власності на вантажний автомобіль марки Renault моделі Kangoo номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , 2013 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 за договором фінансового лізингу ФЛТ №012 від 22.05.2018;

- зняти (скасувати) арешт з вантажного автомобіля марки Renault моделі Kangoo номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , 2013 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , та скасувати його розшук, що накладені постановами приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича від 13.09.2024 при примусовому виконанні виконавчого провадження НОМЕР_3.

Позовна заява мотивована тим, що ТОВ «Трейд Полтава» є фактичним власником автомобіля та користується ним, однак не може здійснити реєстрацію права власності у встановленому законом порядку у зв`язку з ухиленням ТОВ «Бренд Лізинг» від виконання своїх зобов`язань за договором фінансового лізингу, а після визнання права власності на автомобіль за ТОВ «Трейд Полтава» у судовому порядку, воно буде позбавлене можливості розпоряджатися ним, якщо одночасно з визнанням права власності на автомобіль не буде скасовано арешт та його розшук. Не зважаючи на повне виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань за договором фінансового лізингу ФЛТ №012 від 22.05.2018, до нього не перейшло право власності на предмет лізингу, оскільки лізингодавцем не було підписано акт про перехід права власності на предмет лізингу.

Разом з позовом позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив забезпечити позов ТОВ «Трейд Полтава» до ТОВ «Бренд Лізинг» про визнання права власності на автомобіль та зняття з нього арешту, шляхом накладення арешту на транспортний засіб.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначив, що саме відповідач винен у невиконанні договору, адже, саме внаслідок його недобросовісної поведінки ним припинено виконання договору, натомість позивач до останнього намагався вирішити спір у досудовому порядку, шляхом взаємних переговорів, однак це не дало результатів, тому позивач змушений вдаватися до такого способу захисту своїх прав та законних інтересів, як звернення з позовом до суду. Така поведінка відповідача дає підстави обґрунтовано припускати, що відповідач не має наміру у подальшому дотримуватись умов договору та передавати автомобіль (предмет лізингу) у власність позивача, а відтак, є реальна загроза того, що передання автомобіля у власність останнього може не відбутися, що призведе до порушення його права власності. Більше того, відповідач є боржником у виконавчих провадженнях, у зв`язку з чим приватним виконавцем було накладено арешт на спірний вантажний автомобіль, право власності на який до теперішнього часу зареєстроване за відповідачем. У подальшому, в рамках виконавчого провадження, можлива реалізація вказаного транспортного засобу з метою стягнення грошових коштів з відповідача. Тобто, у випадку реалізації приватним виконавцем транспортного засобу, його передача у власність позивача буде суттєво ускладнена або навіть унеможливлена. Таким чином, за твердженнями позивача, збереження зареєстрованого права власності, з урахуванням відкритих виконавчих проваджень, боржником у яких є відповідач, що надає державному чи приватному виконавцю законних підстав для реалізації належного боржнику майна, утворює обґрунтований ризик істотного ускладнення чи унеможливлення виконання майбутнього рішення суду та ефективний захист, прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже, як стверджує позивач, існує необхідність на час розгляду справи судом не допустити порушення прав та інтересів позивача та забезпечити ефективний захист його прав вже на даному етапі, зокрема, шляхом накладення арешту на транспортний засіб, що є предметом спору. Водночас, накладення судом арешту на транспортний засіб не дозволить реалізацію транспортного засобу в рамках виконавчого провадження під час судового розгляду даної справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «Трейд Полтава» про забезпечення позову подану одночасно з пред`явленням позову.

Ухвалою суду Господарського суду міста Києва від 18.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання.

20.03.2025 позивач вдруге подав заяву про забезпечення позову (вх. №07-10/2549/25 від 20.03.2025), яка містить аналогічні за змістом обґрунтування первісно поданій заяві про забезпечення позову, а також містить однакову прохальну частину.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.03.2025 відмовлено у задоволенні заяви (вх. №07-10/2549/25 від 20.03.2025) Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Полтава» про забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні заяви позивача, суд першої інстанції посилався на те, що всупереч положенням закону, позивач при поданні заяви не надав суду належних доказів існування обставин, з якими закон пов`язує можливість вжиття заходів забезпечення позову. Заявником належними та допустимими доказами не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та неможливість захисту прав, свобод та інтересів заявника без вжиття таких заходів.

Крім того, суд зазначив, що триває виконавче провадження, відомостей про закінчення виконавчого провадження матеріали справи не містять. Тому обраний позивачем у цій справі спосіб забезпечення позову фактично зупиняє виконання судового рішення в іншій справі № 910/12154/18. Отже, у даному випадку, суд дійшов висновку, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний транспортний засіб в інтересах заявника, перешкоджає виконанню судового рішення у іншій справі з приводу іншого спору, що виходить за межі мети забезпечення позову.

Також судом першої інстанції взято до уваги, що, вдруге, подана заява позивача про забезпечення позову не містить нових обставин та фактів, які б могли бути підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 Господарського процесуального кодексу України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

За змістом вищезазначеної статті заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Зі змісту п. 1 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) або повернення майна чи про стягнення грошових коштів. При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, що належить до предмета спору (схожий за змістом висновок сформульовано у постановах Верховного Суду від 15.01.2019 року справі № 915/870/18, від 05.09.2019 року у справі № 911/527/19, від 23.07.2021 року у справі № 915/1429/20).

Відповідно до частини 4 статті 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно із положеннями ст.ст. 13, 74, 80 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Тобто, необхідною умовою для забезпечення доказів, є наявність підстав припускати, що засіб доказування може бути втрачений.

Схожа за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31.05. 2023 у справі №910/9677/21.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

У кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва 31.01.2019 №910/12154/18, що набрало законної сили 21.02.2019, задоволено позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбуд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бренд Лізинг" про стягнення заборгованості частково.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Бренд Лізинг" повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Інвестбуд" неповернену частину авансу відповідно до додаткової угоди від 04.04.2018 до договору фінансового лізингу ФЛО № 009 від 14.02.2018 року у розмірі 360 000,00 грн.

На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Д. А. перебуває виконавче провадження № НОМЕР_4 від 13.09.2024 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва, виданого 25.02.2019 у справі № 910/12154/18 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2019 яким зобов`язано, зокрема, ТОВ "Бренд Лізинг" з урахуванням ухвали суду від 28.05.2024 стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бренд Лізинг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбуд" неповернену частину авансу відповідно до додаткової угоди від 04.04.2018 до договору фінансового лізингу ФЛО № 009 від 14.02.2018 у розмірі 360 000,00 грн та 4 559,56 грн.

13.09.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Гненним Дмитром Анатолійовичем винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ТОВ «Бренд Лізинг».

13.09.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Гненним Дмитром Анатолійовичем винесено постанову про розшук майна боржника, відповідно до якої оголошено в розшук ряд транспортних засобів, серед яких вантажний автомобіль марки Renault, реєстраційний номер НОМЕР_2 , VIN/номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , який є предметом спору у даній справі.

Виконавче провадження триває, відомостей про закінчення виконавчого провадження матеріали справи не містять.

Верховним Судом у постанові від 03.04.2019 у справі № 211/129/18-ц сформульовано правову позицію, згідно з якою "суд не може заборонити державному виконавцеві вживати необхідних заходів щодо своєчасного й повного виконання рішення. Вжиті заходи не повинні перешкоджати іншим особам здійснювати покладені на них згідно із законодавством повноваження. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що заява не підлягає задоволенню, оскільки не обґрунтована заявником у контексті необхідності застосування таких заходів, а також у контексті їх співмірності та відповідності до заявлених позовних вимог".

У постанові від 06.12.2023 у справі № 361/8953/21 Верховний Суд вказував, що "недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили".

Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що обраний позивачем у цій справі спосіб забезпечення позову фактично зупиняє виконання судового рішення в іншій справі № 910/12154/18.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Накладення арешту на транспортний засіб в інтересах позивача порушує права стягувача (ТОВ «Інвестбуд») у виконавчому провадженні № НОМЕР_4, в інтересах якого на все рухоме та нерухоме майно ТОВ «Бренд Лізинг», відтак обраний позивачем спосіб забезпечення позову не відповідає його меті і завданням господарського судочинства та є неспівмірним із заявленими позивачем вимогами.

Крім того, судом першої інстанції вірно взято до уваги, що позивачем, вдруге, подана заява про забезпечення позову, яка містить нових обставин та фактів, які б могли бути підставою для вжиття заходів забезпечення позову та, що подаючи вдруге заяву про забезпечення позову за аналогічних обставин та фактів, позивач намагається таким чином переглянути ухвалу суду від 17.03.2025, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Також судом першої інстанції встановлено, що спірний транспортний засіб перебуває у володінні позивача.

З огляду на вищезазначене, оцінивши обґрунтованість доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, з урахуванням доведеності, розумності і співмірності його вимог стосовно забезпечення позову, наявності зв`язку між заявленими заходами забезпечення позову і предметом позовних вимог, суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Усі інші доводи та міркування скаржника, взяті судом до уваги, однак не є такими, що спростовують висновки суду про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду прийнята у відповідності з вимогами процесуального права, підстав її скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Полтава» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.03.2025 у справі №910/3178/25 задоволенню не підлягає. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.03.2025 у справі №910/3178/25 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Полтава» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.03.2025 у справі №910/3178/25 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.03.2025 у справі №910/3178/25 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на апелянта.

4. Матеріали оскарження №910/3178/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена та підписана 13.05.2025.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді В.В. Сулім

О.М. Гаврилюк