ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" травня 2025 р. Справа№ 910/12638/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Алданової С.О.

Корсака В.А.

за участю:

секретаря судового засідання: Звершховської І.А.,

представників сторін:

від позивача: Хлабистін Д.М. (поза межами приміщення суду),

від відповідача: Бертнік Я.П. (в залі суду),

розглянувши апеляційну скаргу

Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2025 (повний текст складено 04.02.2025)

у справі № 910/12638/24 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс"

про стягнення 572 382,65 грн,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

У жовтні 2024 року Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця», Укрзалізниця) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лемтранс» (далі - ТОВ «Лемтранс», Товариство) 572 382,65 грн орендної плати за період користування майном з 24.07.2024 по 31.08.2024.

На обґрунтування заявлених вимог Укрзаліниця посилається на порушення Товариством зобов`язання за договором оренди нерухомого майна №ПР/ВЧД-16-2019-007/НКМ-дч від 24.07.2019.

19.11.2024 Укрзалізниця подала заяву про збільшення позовних вимог, у якій просить стягнути з Товариства 1 505 427,27 грн орендної плати за період користування майном з 24.07.2024 по 31.10.2024 за договором оренди нерухомого майна №ПР/ВЧД-16-2019-007/НКМ-дч від 24.07.2019.

25.11.2025 Господарський суд міста Києва постановив ухвалу, якою зазначену заяву Укрзалізниці про збільшення позовних вимог повернув заявнику без розгляду.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.02.2025 в позові відмовлено повністю.

Суд встановив, що строк дії укладеного сторонами договору оренди закінчився 24.07.2024, тож із цієї дати передбачені цим правочином зобов`язання сторін припинились, у т.ч. в частині сплати орендної плати за користування майном, а тому застосування умов п. 3.6 договору після закінчення строку дії цього правочину є безпідставним та не відповідає положенням чинного законодавства України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 04.02.2025, АТ «Українська залізниця» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2025 у справі № 910/12638/24 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального та матеріального права.

Апелянт зазначає, що згідно з п. 3.10 договору у разі припинення (розірвання) цього договору орендар сплачує орендну плату до дати фактичного повернення майна за актом приймання-передачі майна від орендаря до орендодавця включно. Закінчення строку дії цього договору не звільняє орендаря від обов`язку сплатити орендодавцю заборгованість з орендної плати, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи штрафні санкції.

Укрзалізниця вважає, укладаючи договір від 24.07.2019 № ПР/ВЧД-16-2019-007/НКМ-дч, сторони погодили, що нарахування орендної плати здійснюється за весь час фактичного користування майном, у зв`язку з чим сам факт закінчення строку дії договору не звільняє Товариство від оплати орендної плати, адже вона нараховується та, відповідно, сплачується до моменту повернення орендованого майна. Оскільки орендар не виконав свого зобов`язання зі сплати орендної плати за весь час фактичного користування майном, як це передбачено п. 3.6 та п. 3.10 договору, Товариство за період з 24.07.2024 по 31.08.2024 має сплатити орендну плату у загальному розмірі 572 382,65 грн з ПДВ.

Позиції учасників справи.

Товариство надало відзив на апеляційну скаргу, у якому проти доводів та вимог апеляційної скарги заперечує та наводить власні доводи на їх спростування, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін як законне та обґрунтоване.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2025 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/12638/24 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2025 до надходження матеріалів справи №910/12638/24.

03.03.2025 матеріали справи №910/12638/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2025 справа № 910/12638/24 передана на розгляд колегії у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Алданова С.О., Корсак В.А. (у зв`язку з відпусткою судді Владимиренко С.В.).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2025 (з урахуванням ухвали про виправлення описки) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2025 у справі №910/12638/24, розгляд справи призначено на 05.05.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.04.2025 задоволено заяву представника АТ «Українська залізниця» Хлабистіна Д.М. про участь у призначеному на 05.05.2025 судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

24.07.2019 Укрзалізниця (орендодавець) та Товариство (орендар) уклали договір оренди нерухомого майна № ПР/ВЧД-16-2019-007/НКМ-дч (далі - договір), за умовами п. п. 1.1, 1.2 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно загальною площею 3 242,0 кв. м, а саме: частину будівлі складального цеху (Літ. К-1, прим. №1-1 - 1-4, 1-8 - 1-11) структурного підрозділу «Вагонне депо Кам`янське» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця», розташовану у м. Кам`янське за адресою: вул. Енергетиків, 28 б, одноповерхового будинку загальною площею 3 267,5 кв. м (далі - майно), в т.ч. коефіцієнт загальних площ 99,2% згідно з планом за поверхами, відповідно до викопіювання з поповерхового плану, що складає невід`ємну частину цього договору. Майно належить орендодавцю на праві власності.

Згідно з п. 2.1 договору передача орендареві майна в користування здійснюється на підставі акта приймання-передачі майна від орендодавця до орендаря, складеного згідно з формою, що є невід`ємною частиною цього договору (Додаток 1). Майно вважається переданим орендодавцем орендарю з дати підписання Акта приймання-передачі майна від орендодавця до орендаря уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (у разі наявності). При цьому ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження майна переходить до орендаря з дати підписання акта приймання-передачі майна від орендодавця до орендаря.

Орендар не пізніше останнього дня строку дії цього договору зобов`язаний повернути, а орендодавець прийняти майно за актом приймання-передачі майна від орендаря до орендодавця, що складається сторонами відповідно до форми (Додатку 2 до цього Договору). Майно має бути повернуто з усіма поліпшеннями, які неможливо відокремити від майна без нанесення шкоди цьому майну, в стані не гіршому, ніж на момент прийняття майна в оренду за актом приймання-передачі майна від орендодавця до орендаря, з урахуванням його нормального зносу. У випадку погіршення стану майна понад нормальний знос або його знищення орендар повинен за вибором орендодавця відновити майно до відповідного стану або відшкодувати орендодавцю вартість пошкодженого або знищеного майна з вини орендаря (п. 2.4 договору).

Відповідно до п. 2.5 договору майно вважається повернутим орендодавцю з дати підписання акта приймання-передачі майна від орендаря до орендодавця уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (у разі наявності) (Додаток 2).

За умовами п. 3.1 договору встановлено, що розмір орендної плати визначається за результатами електронних торгів (аукціону) і становить за 1 (один) календарний місяць користування 1 кв. м майна 54,87 грн, крім того ПДВ - 10,97 грн, а всього з ПДВ - 65,84 грн.

Загальний розмір орендної плати за 1 (один) календарний місяць користування майном становить 177 883,00 грн, крім того ПДВ - 35 576,60 грн, а всього з ПДВ - 213 459,60 грн (далі - орендна плата). Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України (п. 3.2 договору).

Згідно з п. 3.3 договору орендна плата щороку автоматично збільшується на 5% від ставок, що діяли за попередній рік оренди, через рік з дати укладення договору. При цьому сторони погодилися, що така зміна розміру орендної плати відбуватиметься без укладення будь-яких змін та доповнень до цього договору.

Орендна плата нараховується починаючи з дати передачі майна за актом приймання-передачі майна від орендодавця до орендаря та сплачується орендарем щомісяця, шляхом перерахування у безготівковій формі на поточний банківський рахунок орендодавця до 20-го числа місяця, що передує місяцю, за який здійснюється розрахунок. Невиставлення рахунку орендодавцем не звільняє орендаря від сплати орендної плати за договором (п. 3.4 договору).

Відповідно до п. 3.6 договору сторони погодили, що нарахування орендної плати здійснюється за весь час фактичного користування майном.

Цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів відбитками печаток сторін з 24.07.2019 і діє до 23.07.2024 включно та до повного виконання зобов`язань у частині здійснення розрахунків (п. 11.1 договору).

24.07.2019 сторони підписали акт приймання-передачі майна.

За твердженням Укрзалізниці, 24.07.2024 строк дії договору закінчився, однак орендар в порушення п. 2.4, 3.6 договору орендоване майно не повернув, орендну плату з 24.07.2024 не сплачує і за період з 24.07.2024 по 31.08.2024 Товариство має сплатити 572 382,65 грн орендної плати (з ПДВ), про стягнення яких заявлено позов у цій справі.

04.11.2024 Товариство надало відзив, у якому проти заявлених до нього вимог заперечує та зазначає, що спірний договір закінчився 23.07.2024 і з цієї дати нарахування орендної ставки за користування майном є безпідставним; відповідач зазначив, що на підставі претензій Укрзалізниці сплачує неустойку за порушення строків повернення майна з оренди згідно з ч. 2 ст. 785 ЦК України.

05.11.2024 Укрзалізниця надала відповідь на відзив, у якій вважає, що нарахування орендної плати за увесь час користування майном встановлено у п. 3.6 договору, а тому є правомірним і не залежить від сплати неустойки за ч. 2 ст. 785 ЦК України.

11.11.2024 Товариство подало заперечення на відповідь на відзив, а 12.11.2024 Укрзалізниця подала додаткові пояснення у справі.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Правовідносини оренди (найму) врегульовані положеннями глави 58 "Найм (оренда)" розділу ІІІ "Окремі види зобов`язань" книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України та ст. 283-291 ГК України.

Згідно із ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частинами 1 та 6 ст. 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У ч. 1 ст. 284 ГК України законодавець як істотні умови договору оренди, визначив, зокрема, строк, на який укладається договір оренди; орендну плату з урахуванням її індексації; умови повернення орендованого майна або викупу.

За ч. 1 ст. 733 ЦК України на наймача покладений обов`язок користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору.

Частиною 1 ст. 763 ЦК України встановлене загальне правило, за яким договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Аналогічні за змістом положення містить ч. 4 ст. 284 ГК України, відповідно до якої строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Закінчення строку, на який було укладено договір оренди, є однією з підстав його припинення (ч. 4 ст. 291 ГК України).

Виняток з наведеного правила передбачено ч. 1 ст. 764 ЦК України, відповідно до якої в разі якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму ЦК України.

Частиною 1 ст. 785 ЦК України передбачено, що в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

За змістом наведених норм із закінченням строку договору найму (оренди), на який його було укладено, за наявності заперечень наймодавця щодо подальшого користування наймачем майном, договір є припиненим, що означає припинення дії (чинності) для сторін всіх його умов, а їх невиконання (невиконання окремих його умов) протягом дії договору оренди є невиконанням зобов`язання за цим договором, що має відповідні наслідки (настання відповідальності за невиконання чи неналежне виконання обов`язків під час дії договору тощо), однак не зумовлює продовження дії (чинність) договору в цілому або тих його умов, що не були виконані (неналежно виконані) стороною (сторонами).

Частиною 1 ст. 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Зміст наведених норм свідчить, що договір оренди є підставою виникнення права наймача (орендаря) користуватися орендованим майном упродовж строку його дії зі сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору; а припинення такого договору є підставою виникнення обов`язку наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Користування майном за договором оренди є правомірним, якщо воно відповідає його умовам та положенням чинного законодавства, які регулюють такі правовідносини з урахуванням особливостей предмета найму та суб`єктів договірних правовідносин.

Відносини найму (оренди) у разі неправомірного користування майном можуть регулюватися умовами договору, що визначають наслідки неправомірного користування майном, та нормами законодавства, які застосовуються до осіб, які порушили зобов`язання у сфері орендних відносин.

Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм ст. 759, 762, 763 ЦК України, ст. 283, 284, 286 ГК України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.

Після спливу строку дії договору оренди невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за ч. 2 ст. 785 ЦК України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

Таким чином, користування майном після припинення договору оренди є таким, що здійснюється не відповідно до його умов - неправомірне користування майном, у зв`язку з чим вимога щодо орендної плати за користування майном за умовами договору, що припинився (у разі закінчення строку, на який його було укладено тощо), суперечить змісту правовідносин за договором найму (оренди) і регулятивним нормам ЦК України та ГК України.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ст. 762 ЦК України («Плата за користування майном») і охоронна норма ч. 2 ст. 785 ЦК України («Обов`язки наймача у разі припинення договору найму») не можуть застосовуватися одночасно, адже орендар не може мати одночасно два обов`язки, які суперечать один одному: сплачувати орендну плату, що здійснюється за правомірне користування майном, і негайно повернути майно.

Отже, положення п. 3 ч. 1 ст. 3 та ст. 627 ЦК України про свободу договору не застосовуються до договорів оренди в тій їх частині, якою передбачені умови щодо здійснення орендної плати за період від моменту припинення дії договору до моменту повернення орендованого майна, оскільки сторони в такому випадку відступають від положень актів цивільного законодавства (ст. 6 ЦК України).

Неврахування таких висновків щодо застосування положень цивільного та господарського законодавства на практиці призводить до того, що з орендаря, який після припинення строку дії договору оренди не повернув майно орендодавцю на його вимогу, фактично стягується потрійний розмір орендної плати, а саме: безпосередньо орендна плата, а також неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Наведений підхід у регулюванні орендних правовідносин, вочевидь, не узгоджується з такими загальними засадами цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

З наведеного вбачається, що обов`язок орендаря сплачувати орендну плату за користування орендованим майном зберігається до припинення договору оренди (до спливу строку його дії), оскільки орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі.

Водночас неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 ЦК України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору оренди - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення вказаного договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог ст. 614 ЦК України.

А отже, в який би спосіб в договорі оренди не регламентувалися правовідносини між сторонами у разі невиконання (несвоєчасного виконання) наймачем (орендарем) обов`язку повернути річ з найму (оренди) з подальшим користуванням нею після припинення такого договору, ці правовідносини не можуть врегульовуватись іншим чином, ніж визначено ч. 2 ст. 785 ЦК України (зокрема, з установленням для наймача (орендаря) будь-якого іншого (додаткового) зобов`язання, окрім того, що передбачений вказаною нормою).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі №910/11131/19.

Суд встановив, що Укрзалізниця та Товариство уклали договір оренди майна, який згідно з його п. 11.1 діяв до 23.07.2024 включно.

Однак Товариство у встановленому п. 2.5 договору порядку майно не повернуло.

За таких обставин після закінчення дії договору у Укрзалізниці були наявні правові підстави для стягнення з Товариства неустойки відповідно до ч. 2 ст .785 ЦК України, що її, як свідчать матеріали справи, Товариство сплачувало Укрзалізниці на виставлені нею претензії.

Водночас підстави для сплати Товариством Укрзалізниці орендної плати після закінчення дії договору відсутні, оскільки, як зазначалося вище, у цьому випадку має місце спеціальне правове регулювання, відповідно до якого з орендаря, що не повертає майно після припинення строку дії договору оренди, стягується неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (ч. 2 ст. 785 ЦК України), але не допускається стягнення за той самий період орендної плати за користування нею.

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав стягнення з Товариства орендної плати за користування майном після закінчення дії договору оренди в період з 24.07.2024 по 31.08.2024 та відмову у зв`язку з цим у задоволенні позову Укрзалізниці.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275-277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2025 у справі №910/12638/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2025 у справі №910/12638/24 залишити без змін.

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

4. Справу №910/12638/24 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 8.05.2025.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді С.О. Алданова

В.А. Корсак