ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"05" травня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/286/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.

при секретарі судового засідання Меленчук Т.М.

розглянувши справу №916/286/25

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛАССРАЙЗ" (65033 м. Одеса, вул. Мельницька, 29; )

До відповідача: Приватного акціонерного товариства "ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ВИНОРОБНИЙ ЗАВОД" (68640 Одеська область, Ізмаїльський район смт Суворове, вул. Лиманська, 18; )

Про стягнення 5356,03 євро, 3 % річних в сумі 9330,51 грн., пені в сумі 85991,28 грн.

Представники:

Від позивача: Шаркова Н.Р., ордер

Від відповідача: Лобанов Р.М., ордер

Встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю "ГЛАССРАЙЗ" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ВИНОРОБНИЙ ЗАВОД" про стягнення суми основної заборгованості в розмірі 5356,03 євро, 3 % річних в сумі 9330,51 грн., пені в сумі 85991,28грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.02.2025р. прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛАССРАЙЗ" до розгляду та відкрито провадження у справі №916/286/25. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на "03" березня 2025 р. о 10:00. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачу відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 03.03.2025р. о 10:00.

20.02.2025р. до суду представником відповідача надано відзив.

28.02.2025р. до суду представником Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛАССРАЙЗ" було надано клопотання про витребування доказів, та зазначено, зокрема, що віднесення відповідачем суми податку на додану вартість, вказану у виданій ТОВ "ГЛАССРАЙЗ" податковій накладній, до податкового кредиту є підтвердженням ним факту придбання товарів із метою їх використання в господарській діяльності.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.03.2025р. клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛАССРАЙЗ" від 28.02.2025р. про витребування доказів по справі №916/286/25 задоволено.

03.03.2025р. судом було оголошено перерву у підготовчому засіданні до 17.03.2025р. о 09:45, у зв`язку з постановленням ухвали від 03.03.2025р. про витребування доказів.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.03.2025р. повідомлено Приватне акціонерне товариство "ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ВИНОРОБНИЙ ЗАВОД" про підготовче засідання, яке відбудеться "17" березня 2025 р. о 09:45.

12.03.2025р. до суду від Головного управління ДПС в Одеській області надійшла інформація на виконання ухвали про витребування доказів.

14.03.2025рю до суду представником позивача надано відповідь на відзив.

17.03.2025р. суд, без оформлення окремого документа, постановив ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 31.03.2025р. о 09:45.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.03.2025р. повідомлено учасників справи про підготовче засідання, яке відбудеться "31" березня 2025 р. о 09:45. Встановлено відповідачу строк на подання заперечень на відповідь на відзив, в порядку ст.167 ГПК України до 27.03.2025р. включно.

31.03.2025р. судом, без оформлення окремого документа, було постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 05 травня 2025р. о 10:45, із викликом учасників справи у судове засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 31.03.2025р. повідомлено учасників справи про судове засідання для розгляду справи по суті, яке відбудеться "05" травня 2025 р. о 10:45. Викликано представників учасників справи у судове засідання, призначене на 05.05.2025р. о 10:45.

02.05.2025р. до суду представником відповідача надано заяву про зменшення пені та 3% річних.

05.05.2025р. до суду представником позивачем позивача надано заперечення на заяву представника відповідача.

У судовому засіданні 05.05.2025 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 07.05.2025 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив.

В обґрунтування поданого позову, позивачем було зазначено суду, що 05.09.2023 року сторони підписали Специфікацію №1, згідно з якою Продавець зобов`язався поставити на користь Покупця з 21 по 23 листопада 2023 року пробку агломеровану шампанську 47*28 мм в кількості 100000 штук на загальну суму 10800 євро з урахуванням 20% ПДВ.

Згідно з п. 4 указаної Специфікації, остаточно Специфікація №1 і рахунок на оплату з цінами у гривні будуть створені на день прибуття Товару на склад Покупця за курсом євро на МВБ на www.minfin.com.ua у графі продаж

01 листопада 2023 року між сторонами було укладено договір №01-11 П, згідно з яким Продавець зобов`язався поставити і передати у власність Покупця коркову пробку, а також іншу продукцію, зазначену в додатках до цього договору, а Покупець зобов`язався приймати та оплачувати поставлений на його адресу товар згідно з умовами укладеного між сторонами договору.

Згідно з п.1.1. Договору №01-11 П асортимент, кількість, якість, характеристики і вартість товару, що поставляється за цим договором, обумовлюється сторонами в специфікаціях та додатках до нього. 28.11.2023 року сторони підписали Специфікацію №1/1 до Договору №01-11 П, згідно з якою Продавець зобов`язався поставити 28 листопада 2023 року на користь Покупця пробку агломеровану шампанську 47*28 мм в кількості 100000 (сто тисяч) штук.

Строк розрахунку за поставлену пробку - 05.12.2023 року. Вартість товару в еквіваленті становить 108 євро за 1000 шт. з ПДВ. Тобто загальна вартість товару в еквіваленті складає 10800 євро (100000 шт. /1000 шт. х 108 євро). Згідно з п. 3 указаної Специфікації загальна сума поставки становить 419882 грн. з урахуванням ПДВ 20%, де: 1. С1 108 євро за 1000 штук, К1 38,878 (за курсом євро на МВБ на www.minfin.com.ua у графі продаж станом на 28.11.2023 року).

Оплата за поставлений товар здійснюється в національній валюті України гривні. У разі зміни курсу валюти на міжбанківській валютній біржі (МВБ) щодо євро в період з дня поставки Товару до моменту оплати за поставлений Товар більше ніж на 3%, ціна на товар підлягає коригуванню за алгоритмом.

Позивачем було зазначено суду, що покупцю було поставлено пробку агломеровану для ігристих вин 47*28мм у кількості 100000 шт. на загальну суму 419882 грн., що підтверджується рахунком-фактурою №СФ-0000057 від 28.11.2023 року, видатковою накладною №РН-0000082 від 28.11.2023 року, податковою накладною від 28.11.2023 року №82 та товар був прийнятий Покупцем, що підтверджується виданою ним довіреністю №11 від 28.11.2023 року.

Як зазначає позивач, на порушення умов договору №01-11 П та Специфікації №1/1, поставлений 28.11.2023 року відповідачу товар у встановлені сторонами строки (05.12.2023 року) не оплачений; оплати здійснювались Покупцем частково з порушенням встановлених договором та специфікаціями строків.

22.12.2023 року відповідач сплатив 50000,00 грн., що в еквіваленті за курсом НБУ національної валюти щодо курсу євро станом на день оплати становило 1211,11 євро, а ціна поставленого Товару з урахуванням коригування встановленого сторонами алгоритму становила 437105,95 грн.

28.12.2023 року відповідач сплатив 50000,00 грн., що в еквіваленті за курсом НБУ національної валюти щодо курсу євро станом на день оплати становило 1201,00 євро, а ціна поставленого Товару з урахуванням коригування встановленого сторонами алгоритму становила 440811,14 грн.

12.01.2024 року відповідач сплатив 50000,00 грн., що в еквіваленті за курсом НБУ національної валюти щодо курсу євро станом на день оплати становило 1198,00 євро, а ціна поставленого Товару з урахуванням коригування встановленого сторонами алгоритму становила 441938,15 грн.

13.12.2024 року відповідач сплатив 30000,00 грн., що в еквіваленті за курсом НБУ національної валюти щодо курсу євро станом на день оплати становило 686,43 євро, а ціна поставленого Товару з урахуванням коригування встановленого сторонами алгоритму становила 437105,95 грн.

30.12.2024 року відповідач сплатив 30000,00 грн., що в еквіваленті за курсом НБУ національної валюти щодо курсу євро станом на день оплати становило 685,75 євро, а ціна поставленого Товару з урахуванням коригування встановленого сторонами алгоритму становила 463186,45 грн.

17.01.2025 року відповідач сплатив 20000,00 грн., що в еквіваленті за курсом НБУ національної валюти щодо курсу євро станом на день оплати становило 461,68 євро, а ціна поставленого Товару з урахуванням коригування встановленого сторонами алгоритму становила 458656,01 грн.

Як було пояснено позивачем суду, з урахуванням здійснених відповідачем оплат вартості поставленого на його адресу товару, сума заборгованості станом на 24 січня 2025 року складає 5356,03 євро, що за курсом НБУ станом на 24.01.2024 року складає 233902,65грн.

Згідно з п. 10.5 Договору №01-11 П, у разі несвоєчасної оплати товару Продавець має право вимагати від Покупця, а Покупець зобов`язаний сплатити Продавцю штрафну неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення платежу, за кожен день прострочення до повного виконання зобов`язання.

Загальний розмір неустойки, розрахунок якої проведено позивачем, за період з 06.12.2023 року по 24.01.2025 року складає 85991,28 грн.

Також, три проценти річних, розрахунок яких здійснено позивачем, з простроченої суми складають 9330,51 грн.

Надаючи відзив, відповідачем було зазначено суду, що наданий позивачем до позовної заяви рахунок-фактура від 28.11.2023 №СФ-0000057 на суму 419882,00 грн сам по собі не підтверджує факт здійснення господарської операції між сторонами, а носить інформаційний характер. Стосовно видаткової накладної від 28.11.2023 №РН-0000082, на яку посилається позивач в позові, на переконання відповідача, вказана видаткова накладна не містить власноручного підпису та печатки голови правління відповідача або іншої уповноваженої особи.

Надаючи відповідь на відзив, позивачем було зазначено суду, що віднесення відповідачем до податкового кредиту суми податку на додану вартість, зазначеної у складеній та зареєстрованій податковій накладній №82, є підтвердженням відповідачем факту придбання ним товарів із метою їх використання в господарській діяльності.

Також, як вказує позивач, з долучених копій банківських виписок вбачається, що відповідач здійснював оплату за поставлений на його адресу товар з посиланням на виписаний йому ТОВ "ГЛАССРАЙЗ" рахунок-фактуру №СФ-0000057 від 28.11.2023 року.

Суд, розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, заслухавши пояснення представників сторін, дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як з`ясовано судом, між 01 листопада 2023 року між сторонами було укладено договір №01-11 П та 28.11.2023 року сторони підписали Специфікацію №1/1 до Договору №01-11 П.

На спростування доводів відповідача щодо отримання ним товару, суд зазначає, що за матеріалами справи судом встановлено, що позивачем було поставлено пробку агломеровану для ігристих вин 47*28мм у кількості 100000 шт. на загальну суму 419882грн., що підтверджується рахунком-фактурою №СФ-0000057 від 28.11.2023 року, видатковою накладною №РН-0000082 від 28.11.2023 року, податковою накладною від 28.11.2023 року №82 та товар був прийнятий відповідачем, що підтверджується виданою ним довіреністю №11 від 28.11.2023 року.

З інформації, витребуваної судом з ГУ ДПС в Одеській області, встановлено, що відповідач включив до складу податкового кредиту за січень 2024 року включено суму ПДВ 69980,33 грн. на підставі податкової накладної від 28.11.2023 року №82 на загальну суму 419882 грн.

Судом також враховано, що 22.12.2023 року відповідач сплатив 50000,00 грн., 28.12.2023 року - 50000,00 грн., 12.01.2024 року - 50000,00 грн., 13.12.2024 року - 30000,00грн., 30.12.2024 року - 30000,00 грн., 17.01.2025 року - 20000,00 грн., у зв`язку з чим, сума заборгованості станом на 24 січня 2025 року складає 5356,03 євро, що за курсом НБУ станом на 24.01.2024 року складає 233902,65 грн.

Отже, дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе договірних зобов`язань щодо повної сплати вартості отриманого товару, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, не спростовано з боку відповідача належними та допустимими доказами за час розгляду справи, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача основної заборгованості в розмірі 5356,03 євро - є обґрунтованими, підтверджені відповідними доказами і підлягають задоволенню судом.

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції.

Відповідно до ст. 230 Господарського Кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст. 549 Цивільного Кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з п. 10.5 Договору №01-11 П, у разі несвоєчасної оплати товару Продавець має право вимагати від Покупця, а Покупець зобов`язаний сплатити Продавцю штрафну неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення платежу, за кожен день прострочення до повного виконання зобов`язання.

Позивачем було здійснено нарахування пені та розмір пені становить 85991,28 грн.

Суд, перевіривши розрахунок пені, вважає вірним, а вимоги про стягнення правомірними.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання та вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів й отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем було здійснено нарахування 3% річних у розмірі 9330,51 грн.

Суд, переривши розрахунок 3% річних, вважає такий розрахунок вірним, а вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 9330,51 грн. правомірними.

Вирішуючи питання про розмір пені, який має бути присуджений до стягнення із відповідача, та 3% річних, суд вважає за необхідне надати правову оцінку заявленому відповідачем клопотанню.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Правовий аналіз наведених вище норм свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Отже, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України).

Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання (ч.2 ст.216 ГК України).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.217 Господарського кодексу України, господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх постановах, що визначення конкретного розміру, на який зменшуються належні до сплати штрафні санкції, належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Враховуючи встановлені судом обставини за час розгляду справи, доводи відповідача, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення заявленої позивачем до стягнення пені, оскільки, відповідачем жодними доказами не доведено суду неможливість виконання рішення суду, не надано жодних доказів на підтвердження скрутного фінансового становища, або докази, які б засвідчували певні обставини, що перешкоджають відповідачу виконати сплату штрафних санкцій позивачу.

Поряд з цим, суд зазначає щодо відсутності підстав для зменшення 3% річних, оскільки ставка процентів річних передбачена законом (ч.2 ст.625 ЦК України) та не є завищеною, а інфляційна складова боргу не підлягає зменшенню на підставі ст.233 ГК України та ст.551 ЦК України, оскільки інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 7.09.22 у справі №910/9911/21.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 3950,69 грн. покладаються на відповідача.

Як з`ясовано судом, позивачем при подання позовної заяви до суду було сплачено судовий збір у розмірі 4938,37 грн., тоді як вірна сума становить 3950,69 грн.

Суд роз`яснює позивачу, що сума надлишково сплаченого судового збору буде повернута судом, після подання відповідного клопотання.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛАССРАЙЗ" - задовольнити повністю.

2.Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ВИНОРОБНИЙ ЗАВОД" (68640 Одеська область, Ізмаїльський район смт Суворове, вул. Лиманська, 18; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛАССРАЙЗ" (65033 м. Одеса, вул. Мельницька, 29; ) суму основної заборгованості в розмірі 5356,03 євро, 3 проценти річних в сумі 9330,51 грн., пеню в сумі 85991,28 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3950,69 грн.

Повне рішення складено 07 травня 2025 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко