ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2025 р. Справа№ 925/1549/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яценко О.В.

суддів: Тищенко О.В.

Хрипуна О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Уманьгаз Збут»

на рішення Господарського суду Черкаської області від 12.02.2025 (повний текст складено і підписано 20.02.2025)

у справі № 925/1549/24 (суддя А.І. Гладун)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Уманьгаз Збут»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс відпочинку Гонтів Яр»

про стягнення 125 108,48 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 125 108,48 грн. за поставлений за договором постачання природного газу №061/03.2022-КС від 17.03.2022, але неоплачений природній газ.

У позові позивач зазначив про те, що обсяг спожитого природного газу підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу від 30.04.2022 та від 30.11.2022.

У відзиві на позов відповідач проти задоволення позову заперечив, пославшись на те, що:

- з 16.11.2022 відповідач (орендодавець) та Квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква (орендар) уклали договір оренди нерухомого майна, що належить до приватної форми власності №573, згідно з п. 6.5 якого орендодавець сплачує комунальні послуги орендованого приміщення житлово-комунальним підприємствам, а орендар компенсує їхню вартість орендодавцю;

- після укладення договору №573 відповідач отримав у позивача акт звірки взаємних розрахунків за період за січень-жовтень 2022 року, згідно з яким відповідач спожив природний газ на загальну суму 308 498,88 грн. Позивач виставив відповідачу рахунок №14 від 11.04.2023 на оплату за спожитий природній газ за березень-жовтень 2022 року в кількості 8,052 тис. куб. м на загальну суму 308 498,88 грн., який відповідачем оплачено повністю, що підтверджується платіжною інструкцією №1144 від 12.04.2023;

- відповідач за період з 01.11.2022 по 15.11.2022 також розрахувався з позивачем, що підтверджується платіжною інструкцією від №1145 від 12.04.2023.

У відповіді на відзив позивач зазначив про те, що:

- відповідач не повідомив позивача про звільнення та передачу об`єкту в оренду, а тому порушив умови розділу II Правил постачання природного газу;

- також відповідач не звертався до позивача із заявою щодо розірвання договору постачання природного газу;

- згідно з інформації платформи передачі даних саме відповідач був споживачем природного газу до 31.12.2022;

- відносини між відповідачем (орендодавцем) та Квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква (орендарем) вирішуються виключно між сторонами договору №573 та не мають будь-якого відношення до позивача;

- за період 2022 року відповідач спожив 13 783 куб. м природного газу на загальну суму 512 064,00 грн., з яких сплатив позивачу 386 955,52 грн. Розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на дату подання позовної заяви становить 125 108,48 грн. та підтверджується бухгалтерською довідкою позивача №6 від 23.01.2025, а також даними з Інформаційної платформи Оператора ГТС України щодо подобового споживання природного газу відповідачем, який зареєстрований за EIC кодом 56XO00003G1HX00T та був споживачем до 31.12.2022.

Судом першої інстанції зазначено про те, що в судовому засіданні 12.02.2025 представник позивача Ядак К.В. пояснила, що:

- відповідач спожив природній газ за період з січня по грудень 2022 року у обсязі 13783 куб. м, що підтверджується доданими до відповіді на відзив на позов скріншотами з Інформаційної платформи Оператора ГТС України щодо подобового споживання природного газу відповідачем, який зареєстрований за EIC кодом 56XO00003G1HX00T;

- до позовної заяви позивач подав лише акти приймання-передачі природного газу за квітень 2022 року на суму 50 077,44 грн. та за листопад 2022 року на суму 77 469,12 грн., загальною вартістю 127546,56 грн. Інші акти за листопад та грудень 2022 року позивач складав, проте відповідач не підписав. Позивач акти за листопад та грудень 2022 року до позову не додав.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 12.02.2025 у справі № 925/1549/24 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів обставин, які входять у предмет доказування у справі, зокрема, заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений природний газ у квітні та листопада 2022 року в сумі 125 108,48 грн., так як:

- за доводами позивача на виконання своїх зобов`язань за спірним договором поставив відповідачу у квітні та листопаді 2022 року природний газ на суму 125 108,48 грн. на підтвердження чого подав письмові докази, які доводять виникнення між сторонами майново-господарського зобов`язання на підставі договору постачання природного газу, а саме акти приймання-передачі природного газу №196 від 30.04.2022 за квітень 2022 року на суму 50 077,44 грн. та №548 від 30.11.2022 за листопад 2022 року на суму 77 469,12 грн., загальною вартістю 127 546,56 грн.;

- наданими відповідачем доказами підтверджено, що позивачем виставлено, а відповідачем оплачено рахунок №14 від 11.04.2023 на оплату за спожитий природній газ за березень-жовтень 2022 року в кількості 8,052 тис. куб.м на загальну суму 308 498,88 грн. та №15 від 11.04.2023 на оплату за спожитий природній газ за період з 01.11.2022 по 15.11.2022 в кількості 0,407 тис. куб.м на загальну суму 14 456,64 грн.;

- з урахування поданих сторонами доказів суд першої інстанції встановив, що заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений природний газ у квітні та листопаді 2022 року в сумі 125 108,48 грн. відсутня. Відповідач виконав своє зобов`язання та сплатив позивачу за поставлений у квітні та листопаді природний газ на підставі виставлених позивачем рахунків.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Уманьгаз Збут» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 12.02.2025 у справі № 925/1549/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги скаржника.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що оскаржуване рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на те, що:

- умовами спірного договору, серед іншого, встановлено, що у випадку не повернення споживачем підписаного оригіналу акту приймання-передачі газу, або ненадання письмової обґрунтованої відмови від його підписання до 07 числа місяця, наступного за звітним,такий акт вважається підписаним споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних постачальника;

- за весь період споживання відповідач повернув позивачеві підписані акти приймання - передачі лише № 196 від 30.04.2022 на суму 50 077,44 грн. та № 548 від 30.11.2022 на суму 77 469,44 грн. (вказані акти були позивачем додані до позовної заяви - примітка суду);

- фактичне споживання природного газу відповідачем здійснювалось за період з 17.03.2022 по 31.12.2022 включно, що підтверджується актами приймання передачі природного газу від 31.12.2022 № 627, від 31.10.2022 № 494, від 30.09.2022 № 439, від 31.08.2022 № 368, від 31.07.2022 № 342, від 31.05.2022 № 283, від 31.03.2022 № 134, які не підписані з боку відповідача, однак в силу умов спірного договору вважаються такими, які відповідачем підписані, а обсяг газу у такому випадку встановлюється відповідно до даних постачальника;

- на підтвердження поставлених обсягів природного газу позивач надає суду апеляційної інстанції надає трьохсторонні акти із Оператором ГРМ та відповідачем, щодо безперебійного постачання позивачем природного газу за травень 2022 року (Акт від 21.05.2022), за квітень 2022 року (Акт від 02.05.2022), за березень 2022 (Акт від 31.03.2022) року;

- враховуючи вищевикладене на підтвердження спожитого обсягу природного газу позивач надає суду апеляційної інстанції скриншоти даних з Операційної платформи Оператора ГТС у розрізі подобового споживання природного газу за період з 17.03.2022 по 32.12.2022, що в загальному становить 13 783 м. куб. природного газу на загальну суму 512 064,00 грн. в т.ч.ПДВ;

- між позивачем та відповідачем було укладено договір реструктуризації заборгованості № 9 від 09.06.2022, що є підтвердженням визнання спожитого об`єму газу та заборгованості, проте відповідачем не повністю, а лише частково виконані умови погашення заборгованості.

До апеляційної скарги апелянтом додані копії

- постанови Національної Комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 653 від 16.05.2017, листа Національної Комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №12692.21.61-15 від 24.11.2015, ліцензії № 1763 від 18.06.2015, договору постачання природного газу № 061.03.2022 -КС від 17.03.2022, заяви, розпорядження ЧОДА № 113 від 16.03.2022, акту звірки взаємних розрахунків за 2024 рік, актів приймання - передачі природного газу № 196 від 30.04.2022 та № 548 від 30.11.2022, договору про реструктуризацію заборгованості № 9 від 09.06.2024, претензії № 164 від 19.09.2024 з доказами її направлення відповідачу, судового наказу № 925/1346/24 від 01.11.2024, ухвали Господарського суду Черкаської області від 20.11.2024 у справі № 925/1346/24;

- актів приймання - передачі № 283 від 31.05.2024, № 342 від 31.07.2022, № 368 від 31.08.2022, № 439 від 30.09.2022, № 494 від 31.10.2022, № 627 від 31.12.2022, № 134 від 31.03.2022 та відповідних рахунків-фактур, актів від 21.05.2022, від 31.03.2022 та від 02.05.2022.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2025 справа № 925/1549/24 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Тищенко О.В., Хрипун О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2025 витребувано у Господарського суду Черкаської області матеріали справи № 925/1549/24; відкладено вирішення питання щодо відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення без руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Уманьгаз Збут» на рішення Господарського суду Черкаської області від 12.02.2025 у справі № 925/1549/24.

21.03.2025 матеріали справи № 925/1549/24 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду.

Частиною 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028*100=302 800,00 грн.) крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої за 302 800,00 грн., справа підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Уманьгаз Збут» на рішення Господарського суду Черкаської області від 12.02.2025 у справі № 925/1549/24, постановлено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

04.04.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечив, пославшись на те, що:

- твердження апелянта про те, що відповідач з 17.03.2022 по 31.12.2022 спожив 13 783 м.куб природного газу на загальну суму 512 064,00 грн. у т.ч. ПДВ не підтверджено жодними належними доказами. Жодних рахунків чи актів за листопад-грудень 2022 року на адресу відповідача не надходило;

- під час розгляду справи, судом першої інстанції встановлено, що стягнення боргу за інший період існування правовідносин між сторонами, окрім квітня та листопада 2022, не є змістом позовних вимог позивача. Існування такого боргу та його розмір позивачем належними та допустимими доказами не доведено. Позивач не надав суду складених сторонами актів приймання-передачі природного газу, які б підтверджували постачання природного газу у інший період окрім квітня та листопада 2022 року. Позивач також на надав суду доказів виставлення (надсилання) відповідачу рахунку (ів) на оплату поставленого природного газу у інший період окрім квітня та листопада 2022 року;

- в апеляційній скарзі позивач посилається, як на підтвердження доказів спожитого відповідачем обсягу природного газу, на скриншоти даних Операційної платформи Оператора ГТС у розрізі подобового споживання природного газу за період з 17.03.2022 по 31.12.2022, але жодного такого скриншота не було додано ні до позовної заяви ні до апеляційної скарги.

Як встановлено вище, до апеляційної скарги позивачем додані докази.

При дослідженні матеріалів справи колегією суддів встановлено, що копії постанови Національної Комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 653 від 16.05.2017, листа Національної Комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №12692.21.61-15 від 24.11.2015, ліцензії № 1763 від 18.06.2015, договору постачання природного газу № 061.03.2022 -КС від 17.03.2022, заяви, розпорядження ЧОДА № 113 від 16.03.2022, акту звірки взаємних розрахунків за 2024 рік, актів приймання - передачі природного газу № 196 від 30.04.2022 та № 548 від 30.11.2022, договору про реструктуризацію заборгованості № 9 від 09.06.2024, претензії № 164 від 19.09.2024 з доказами її направлення відповідачу, судового наказу № 925/1346/24 від 01.11.2024, ухвали Господарського суду Черкаської області від 20.11.2024 у справі № 925/1346/24 вже наявні в матеріалах справи, а відтак такі документи не можуть вважатися додатковими доказами.

Щодо решти доказів, а саме копій актів приймання - передачі № 283 від 31.05.2024, № 342 від 31.07.2022, № 368 від 31.08.2022, № 439 від 30.09.2022, № 494 від 31.10.2022, № 627 від 31.12.2022, № 134 від 31.03.2022 та відповідних рахунків-фактур, актів від 21.05.2022, від 31.03.202 та від 02.05.2022 колегія суддів зазначає таке.

Враховуючи, що позивач додав ці документальні докази під час розгляду апеляційної скарги, на дату прийняття оспорюваного рішення таких доказів суд першої інстанції в своєму розпорядженні не мав.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Позивачем не наведено причин неможливості подати вказані докази до суду першої інстанції з причин, які об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів зауважує позивачу на тому, що підставою для прийняття апеляційною інстанцією додаткових доказів є докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від учасників судового процесу.

Основними засадами судочинства, закріпленими у ст. 129 Конституції України, є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен додержуватись норм процесуального права.

Відповідно до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює одному з учасників судового процесу більш сприятливі, аніж іншим умови в розгляді конкретної справи.

При цьому колегія суддів звертається до висновку щодо застосування приписів ст.ст. 80, 269 ГПК України, який викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17 згідно з яким єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному разі - апелянта).

За імперативним приписом ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання про прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів матиме наслідком порушення приписів статті 269 ГПК України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

Також слід зауважити на правовій позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 12.10.2023 у справі № 499/895/19, у якій судом касаційної інстанції зауважено на тому, що сторони мають усвідомлювати, що інститути апеляційного та касаційного перегляду впроваджені для усунення можливих помилок судового розгляду справ у першій інстанції, а не для усунення помилок сторони, допущених нею під час розгляду справи судом першої інстанції, у формулюванні стороною своїх позовних вимог, аргументів та формуванні їх доказової бази. Це відповідає і практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права відповідно до Закону України від 23.02.2006 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Наприклад, ЄСПЛ у своєму рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine, заява № 3236/03, пункт 40) зазначив, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.

За таких обставин, додані позивачем копії актів приймання - передачі № 283 від 31.05.2024, № 342 від 31.07.2022, № 368 від 31.08.2022, № 439 від 30.09.2022, № 494 від 31.10.2022, № 627 від 31.12.2022, № 134 від 31.03.2022 та відповідних рахунків-фактур, актів від 21.05.2022, від 31.03.202 та від 02.05.2022 як додаткові докази колегією суддів не приймаються.

Станом на 14.05.2024 інших відзивів, пояснень та клопотань до суду не надходило.4

Враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням воєнного стану в Україні з 24.02.2022 Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, та його неодноразове продовження, справа розглядається у розумний строк.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

Позивач має отримало ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом, виданої відповідно до постанови від 18.06.2015 №1763 серії АЕ №299060, яка переоформлена відповідно до постанови Національної Комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 24.11.2015 №2842 на безстрокову.

16.03.2022 Черкаська обласна військова адміністрація видала розпорядження №113, яким зобов`язала, зокрема позивача в період дії воєнного стану забезпечити постачання природного газу всім споживачам, об`єкти яких підключені до газорозподільної мережі ПрАТ «Уманьгаз».

Відповідно до постанови НКРЕКП від 16.05.2017 №653 позивачу видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу на території України.

Відповідач звернувся до позивача з заявою про необхідність забезпечення постачання природного газу та укладення договору про постачання природного газу.

17.03.2022 позивач (постачальник) та відповідач (споживач) уклали договір постачання природного газу №061/03.2022-КС (далі договір), в якому сторони погодили:

п. 1.1 - постачальник зобов`язується передати у власність споживачу узгоджені обсяги природного газу (далі газ або природний газ), а споживач зобов`язується прийняти узгоджений обсяг природного газу та оплатити його вартість у розмірах, строки та порядку, що визначені договором;

п.1.2 - постачальник здійснює протягом договірного періоду (в 20_році) постачання природного газу замовнику для власного споживання в обсязі кубічних метрів, у тому числі за місяцями та кварталами, зокрема:

за 2 квартал 1200 куб. м: у квітні -400 куб м, у травні - 400 куб м, у червні - 400 куб м;

за 3 квартал 1200 куб. м: у липні - 400 куб м, у серпні - 400 куб м, у вересні - 400 куб м;

за 4 квартал 3500 куб м.: у жовтні 1100 куб м., у листопаді 1200 куб м, у грудні 1200 куб м;

п. 1.5 - дані обсяги газу можуть зменшуватися або збільшуватися в залежності від добових обсягів газу відповідно до цього договору;

п. 1.7 - підписанням даного договору споживач надає згоду постачальнику для включення його до Реєстру споживачів постачальника (надалі - Реєстр або Реєстр споживачів), розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС відповідно до умов Кодексу ГТС;

п. 2.8 - визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між сторонами здійснюється в наступному порядку:

п. 2.8.1 - за підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати постачальнику копію відповідного акту про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ та споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ;

п. 2.8.2 - на підставі отриманих від споживача даних та/або даних Оператора ГРМ постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірники акту приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником постачальника;

п. 2.8.3 - споживач протягом двох днів з дати одержання акту приймання-передачі газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акту приймання-передачі газу;

п. 2.8.4 - у випадку відмови від підписання акту приймання-передачі газу споживачем, обсяг постачання (споживання) газу встановлюється постачальником в односторонньому порядку, на підставі даних Оператора ГРМ чи Оператора ГТС. Споживач в такому разі не позбавлений права звернутись до суду за вирішенням спору з приводу обсягів спожитого газу. До прийняття рішення судом та набрання таким рішенням законної сили, обсяг спожитого газу та вартість послуг з його постачання встановлюється відповідно до даних постачальника;

п. 2.8.5 - у випадку не повернення споживачем підписаного оригіналу акту приймання-передачі газу, або ненадання письмової обґрунтованої відмови від його підписання до 07 числа місяця, наступного за звітним,такий акт вважається підписаним споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних постачальника;

п. 2.8.6 - сторони домовилися, що до моменту обміну оригіналами актів приймання-передачі газу, скановані копії підписаних сторонами актів приймання-передачі газу, надіслані сторонами одна одній по електронній пошті, мають силу оригіналу.

п. 4.1 - оплата вартості газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку:

п. 4.1.1 - 100% вартості узгодженого обсягу газу сплачується до 10 числа місяця, наступного за календарним місяцем, в якому відбувалося постачання/споживання природного газу;

п. 4.1.2 - оплата розміру сум добових небалансів за календарний місяць (пункт 3.2. цього договору) підлягає оплаті з розрахунку, що встановлено Розділом VI Відповідальність сторін цього договору, не пізніше 18 числа місяця, що йде за Розрахунковим місяцем на підставі розрахунку, наданого постачальником до 16 числа цього ж місяця;

п. 4.1.3 - датою оплати (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок постачальника;

п. 4.2 - у разі виникнення у споживача заборгованості з оплати вартості газу та/або розміру сум добових небалансів за календарний місяць, сторони за взаємною згодою можуть укласти графік погашення заборгованості, який оформлюється додатком до цього договору. Укладення сторонами та дотримання споживачем узгодженого графіка погашення заборгованості не звільняє споживача від виконання поточних зобов`язань за цим договором;

п. 4.3 - у разі відсутності графіка погашення заборгованості постачальник має право грошові кошти, отримані від споживача за газ в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості споживача відповідно до черговості її виникнення;

п. 11.1.- цей договір набуває чинності з 17.03.2022 і діє в частині поставки природного газу до 31.12.2022, а в частині розрахунків, до їх повного здійснення;

п. 11.1.1 - якщо жодна із сторін не подала повідомлення про припинення за 20днів до закінчення строку дії цього договору, то даний договір автоматично пролонгується на тих же умовах на наступний календарний рік згідно чинного законодавства України.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджено, що на виконання договору 30.04.2022 та 30.11.2022 сторони склали та підписали акти приймання-передачі природного газу №196 за квітень 2022 року на суму 50 077,44 грн. та №548 за листопад 2022 року на суму 77 469,12 грн., загальною вартістю 127 546,56 грн.

09.06.2022 позивач (постачальник) та відповідач (споживач) уклали договір про реструктуризацію заборгованості №9, в п. 1 якого погодили, що позивач (постачальник) надає відповідачу (боржник) розстрочку у погашенні заборгованості з оплати за постачання природного газу відповідно до договору на постачання природного газу №061/03.2022 -КС від 17.03.2022, що утворилася станом на 31.03.2022 у на суму 171 560,27 грн.

Боржник здійснює погашення заборгованості в порядку, що узгоджено між сторонами по даному договору та відображено за графіком:

1.До 20 серпня 2022 року 85 780,14 грн.

2.До 20 вересня 2022 року 85 780,13 грн.

(Платежі повинні бути проведені банком та на особовому рахунку споживача)

Відповідно до п. 4.1 договору про реструктуризацію заборгованості №9 договір набирає чинності з моменту його укладення і діє до 02.08.2022.

19.09.2024 позивач надіслав відповідачу претензію №164 з вимогою сплатити 125 108,48 грн. за надані послуги з постачання природного газу, з додатками актом звірки взаємних розрахунків за період 2024, яку (претензію) 17.10.2024 вручено відповідачу.

Відповідач вказані кошти не сплатив, з огляду на що позивач звернувся до Господарського суду Черкаської області у справі з заявою про видачу судового наказу.

01.11.2024 Господарський суд Черкаської області у справі №925/1346/24 за видав судовий наказ про стягнення з боржника відповідача на користь позивача 125 108,48 грн. боргу та 302,80 грн. судового збору.

Водночас ухвалою Господарського суду Черкаської області 20.11.2024 у справі №925/1346/24 за заявою відповідача скасовано судовий наказ від 01.11.2024.

З огляду на вказані обставини позивач звернувся до суду з цим позовом у якому просив стягнути з відповідача основний борг в сумі 125 108,48 грн.

За розрахунком позивача відповідач спожив у 2022 році 13783 куб. м природного газу на загальну суму 512 064,00 грн., з яких сплатив позивачу 386 955,52 грн. Розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 125 108,48 грн. та підтверджується бухгалтерською довідкою позивача №6 від 23.01.2025 та даними з Інформаційної платформи Оператора ГТС України щодо подобового споживання природного газу відповідачем, який зареєстрований за EIC кодом 56XO00003G1HX00T та був споживачем до 31.12.2022.

Відповідач проти задоволення позову заперечив з підстав, які детально викладені вище.

Суд першої інстанції у задоволення позову відмовив, що колегія суддів вважає вірним, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Для вирішення спору сторін по суті слід встановити чи підтверджується матеріалами справи те, що у 2022 році позивач поставив відповідачу природного газу вартість якого на 125 108,48 грн. більше, ніж сума коштів, які відповідач перерахував позивачу в рахунок оплати такого газу.

Наданими відповідачем доказами підтверджено наступне.

Сторони склали та підписали акт взаємних розрахунків, згідно з яким заборгованість відповідача перед позивачем за березень-жовтень 2022 року становить 308 498,88 грн., зокрема за березень 171 550,27 грн., за квітень 50 077,44 грн., за травень 14 146,46 грн., за липень 9 904,50 грн., за серпень 10 426,50 грн., за вересень 24 935,04 грн., за жовтень 2022 року 27 448,88 грн.

Позивач виставив відповідачу рахунок №14 від 11.04.2023 на оплату за спожитий природній газ за березень-жовтень 2022 року в кількості 8,052 тис. куб.м. на загальну суму 308 498,88 грн.

Відповідач оплатив позивачу виставлений рахунок №14 від 11.04.2023 на підставі платіжної інструкції №1144 від 12.04.2023 на суму 308 498,88 грн.

Позивач виставив відповідачу рахунок №15 від 11.04.2023 на оплату за спожитий природній газ за період з 01.11.2022 по 15.11.2022 в кількості 0,407 тис. куб.м. на загальну суму 14 456,64 грн.

Відповідач оплатив позивачу виставлений рахунок №15 від 11.04.2023 на підставі платіжної інструкції платіжною інструкцією №1145 від 12.04.2023 на суму 14 456,64 грн.

Отже відповідачем оплачено всі виставлені позивачем рахунку та у повному обсязі сплачено природний газ, який був поставлений наданими позивачем на доказ наявніості спірної заборгованості актами приймання-передачі природного газу №196 за квітень 2022 року на суму 50 077,44 грн. та №548 за листопад 2022 року на суму 77 469,12 грн., загальною вартістю 127 546,56 грн.

Інших доказів поставки позивачем відповідачу природного газу на виконання Договору позивачем не надано.

За змістом положень ГПК України:

- кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 73);

- ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73);

- належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

- обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77).

Отже саме на позивача покладений обов`язок належними та допустимими доказами довести ті обставини на які він посилається як на підставу своїх вимог, тобто саме позивач має довести те, що у 2022 році він поставив відповідачу природного газу вартість якого на 125 108,48 грн. більше, ніж сума коштів, які відповідач перерахував позивачу в рахунок оплати газу.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

На підтвердження вказаного факту позивачем надано акті звіряння розрахунків на суму 125 108,48 грн., проте, акт звірки розрахунків у розумінні положень чинного не є первинним документом, який може підтвердити факт здійснення господарської операції.

Також позивачем додано скриншоти даних з Операційної платформи Оператора ГТС у розрізі подобового споживання природного газу, проте з вказаних документів колегія суддів встановити обсяг спожитого газу не має можливості.

При цьому слід зазначити, що виходячи з умов договору обсяг спожитого газу та вартість послуг з його постачання встановлюється відповідно до даних постачальника лише у випадку, якщо відповідач протягом двох днів з дати одержання не підписав та не повернув позивачу один примірник складеного позивачем оригіналу акту приймання-передачі газу, підписаного уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою споживача, проте матеріалами справи не підтверджено складення позивачем та направлення відповідачу для підписання відповідних актів.

У апеляційній скарзі позивач зазначив про те, що доказом наявності у відповідача заборгованості є договір реструктуризації заборгованості № 9 від 09.06.2022, проте колегія суддів вважає такі твердження помилковими та зазначає, що у такому договорі сторони підтвердили наявність заборгованості станом на дату укладення договору, проте, як встановлено вище, після дати укладення вказаного договору відповідач оплатив всі виставлені позивачем рахунки на оплату заборгованості.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt).

Законом України №132-IX від 20.09.2019 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» (набув чинності 17.10.2019), зокрема, внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з «Достатність доказів» на нову - «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування «вірогідності доказів».

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі «Бендерський проти України» («BENDERSKIY v. Ukraine»), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши вищевказані докази з урахуванням приписів ст.ст. 76-79 ГПК України, колегія суддів зазначає про те, що наявними у матеріалах справ доказами у їх сукупності з більшою вірогідністю не підтверджується те, що у 2022 році позивач поставив відповідачу природного газу вартість якого на 125 108,48 грн. більше, ніж сума коштів, які відповідач перерахував позивачу в рахунок оплати газу.

Вказане свідчить про те, що підстави для стягнення з відповідача основного боргу в сумі 125 108,48 грн. відсутні.

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог залишається без змін.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Дослідивши матеріали, наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне і обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду Черкаської області від 12.02.2025 справі № 925/1549/24, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Враховуючи вищевикладене та вимоги апеляційної скарги, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Уманьгаз Збут» задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на апелянта.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Уманьгаз Збут» на рішення Господарського суду Черкаської області від 12.02.2025 справі № 925/1549/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 12.02.2025 справі № 925/1549/24 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 14.05.2025.

Головуючий суддя О.В. Яценко

Судді О.В. Тищенко

О.О. Хрипун