ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2025 р. Справа№ 910/12999/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Ткаченка Б.О.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання: Ніконенко Є.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Ситник С.Г. (поза межами суду ІНФОРМАЦІЯ_1 )

від відповідача: не з`явились;

при розгляді апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-315»

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2024 (повний текст складено 12.04.2024)

у справі № 910/12999/23 (суддя Стасюк С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-315»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Б.П. Агро»

про стягнення 526 972,77 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Товариство з обмеженою відповідальністю «Оптіма-315» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Б.П. Агро» (далі - відповідач) про стягнення 526 972,77 грн, у тому числі 63 301,72 грн пені, 89 658,49 грн 48% річних, 372 456,95 грн штрафу, 1 555,61 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача за договором про відступлення прав вимоги № 3 від 25.04.2022, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптіма-315», за неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки № 839 від 20.02.2019 в частині здійснення своєчасної оплати за поставлений товар.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.04.2024 у справі № 910/12999/23 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-315» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Б.П. Агро» про стягнення 526 972,77 грн задоволено частково. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Б.П. Агро» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-315» 89 658,49 грн 48% річних, 1 555,61 грн інфляційних втрат, 1 368,21 грн витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Оптіма-315» 30.04.2024 звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2024 у справі № 910/12999/23 в частині відмови у стягненні 63 301,72 грн пені та 372 456,95 грн штрафу; прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 63 301,72 грн пені та 372 456,95 грн штрафу; стягнути з відповідача на користь позивача витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в суді апеляційної інстанції в розмірі 25 000,00 грн, а також витрати по сплаті судового збору.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються тим, що трирічний строк позовної давності, встановлений ст. 257, 258 ЦК України, п. 7.10 договору поставки, припав на час дії карантину на території України, у зв`язку із чим, цей строк станом на час звернення позивача із позовом не закінчився та є продовженим на строк дії такого карантину, а також введення на території України воєнного стану, у зв`язку із військовою агресією рф проти України.

Також скаржник у апеляційній скарзі зазначив, що розмір витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу в сумі апеляційної інстанції у справі № 910/12999/23, складає 25 000,00 грн та надано заяву щодо відшкодування витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу у даній справі в суді апеляційної інстанції та відповідних доказів.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Відповідачем не надано відзиву на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно із витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.05.2024 справу № 910/12999/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Кравчук Г.А. (суддя-доповідач), судді: Тарасенко К.В., Коробенко Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.05.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-315» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2024 у справі № 910/12999/23.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді (судді-доповідача) Кравчука Г.А. з 04.11.2024, справа № 910/12999/23 була передана на повторний автоматизований розподіл.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2024, справу № 910/12999/23 передано колегії суддів у складі: Гаврилюк О.М. - головуючий суддя, судді: Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2024 прийнято справу № 910/12999/23 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Коротун О.М. Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-315» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2024 призначено на 28.01.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2025 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-315» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

На підставі ст. 202, 216 ГПК України, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2025 відкладено розгляд справи № 910/12999/23 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-315» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2024 на 04.03.2025.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2025, у зв`язку з перебуванням судді Коротун О.М., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно з протоколом повторного розподілу справи між суддями від 03.03.2025, для розгляду справи № 910/12999/23 визначено колегію суддів у складі: Гаврилюк О.М. - головуючий суддя, судді: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2025 прийнято справу № 910/12999/23 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.

На підставі ст. 202, 216 ГПК України, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2025 оголошено перерву у розгляді справи № 910/12999/23 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-315» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2024 до 08.04.2025.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, систематичні оголошення сигналу «Повітряна тривога», тимчасові непрацездатності суддів, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/12999/23 розглядалась протягом розумного строку.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, 20.02.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас», як постачальником та відповідачем, як покупцем, укладено договір поставки № 839, відповідно до якого, в терміни, визначені договором, постачальник зобов`язався передати у власність відповідача продукцію виробничо-технічного призначення (надалі - Товар), а відповідач зобов`язався прийняти товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну), визначену договором.

Відповідно до п. 3.1. договору порядок розрахунків за поставлений товар визначається в Додатках до даного договору.

У п. 3.5. договору встановлено, що товар, що був переданий відповідачу в межах цього договору тільки згідно накладних (без укладення інших письмових угод додатків), має бути ним оплачений не пізніше 10 днів з моменту його отримання за відповідною накладною.

Згідно з п. 6.1. договору поставка продукції здійснюється на умовах визначених у Додатках до цього договору.

У п. 6.4. договору вказано, що підписання видаткових накладних, що виписані в період дії даного договору, засвідчує факт передачі разом з товаром усієї необхідної документації, що його стосується, в тому числі рахунків для оплати, сертифікату, інструкції щодо використання та застосування даного договору.

Відповідно до п. п. 7.1.1. договору крім відповідальності, встановленої п. 7.1. даного договору відповідач: за несвоєчасну оплату продукції сплачує пеню в розмірі подвійної облікової Національного банку України від суми боргу за кожний день прострочення.

Пунктом 7.7. договору сторони встановили, що в разі невиконання відповідачем зобов`язань щодо оплати отриманого товару та невиконання зобов`язань передбачених розділом 3 цього Договору відповідач, відповідно до ст. 625 ЦК України, сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості, 48% річних, якщо інший розмір річних відсотків не встановлено відповідним додатком до договору. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати.

В разі прострочення відповідачем конкретного платежу, визначеного окремим додатком більше ніж на 5 днів, Покупець сплачує додатково штраф у розмірі 30% від суми несвоєчасно сплаченого товару (п. 7.8. договору).

Відповідно до п. 7.10. договору стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за даним договором відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов`язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до ст. 259 ЦК України, продовжуються до 3 років.

Додатком № 1 від 20.02.2019 до договору поставки сторони у п. 1 визначили асортимент, кількість, ціну та вартість товару. Також цим пунктом встановлено, що відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони дійшли згоди, що ціна на товар за даним договором визначена в національній валюті України (гривня) та грошовому еквіваленті в іноземній валюті (долар США/ЄВРО), виходячи із середньозваженого курсу продажу долара США/ЄВРО на міжбанківському валютному ринку України на день, що передує дню здійснення платежу, зафіксованого на момент закриття торгів. Оплата вартості товару, зазначеного в додатку, здійснюється покупцем в національній валюті України (гривня), виходячи із курсу продажу долара США/ЄВРО на міжбанківському валютному ринку України на день, що передує дню здійснення платежу, зафіксованого на момент закриття торгів. У п. 2 сторони встановили, що загальна ціна товару за даним додатком складає 1 754 684,87 грн. Термін поставки Товару 15.04.2019.

Відповідно до п. 3 Додатку № 1 від 20.02.2019 оплата здійснюється в наступному порядку: відповідач сплачує постачальнику 20% вартості товару до 15.04.2019. Остаточний розрахунок за отриманий товар відповідач зобов`язується здійснити до 15.11.2019.

На виконання Додатку № 1 від 20.02.2019 ТОВ «Агрозахист Донбас» поставив відповідачу товар на загальну суму 1 754 684,87 грн, про що свідчить підписані між ТОВ «Агрозахист Донбас» та відповідачем, скріпленими печатками товариств видаткові накладні № 1907 від 08.04.2019 на загальну суму з ПДВ 211 758,12 грн, № 1784 від 09.04.2019 на загальну суму з ПДВ 820 457,87 грн, № 2216 від 15.04.2019 на загальну суму з ПДВ 722 468,88 грн.

Відповідач розрахувався із ТОВ «Агрозахист Донбас» в повному обсязі, однак із порушенням строків оплати, що підтверджується витягом із особового рахунку ТОВ «Агрозахист Донбас» з 10.09.2019 по 29.11.2019: 10.09.2019 відповідачем сплачено позивачу 50 000,00 грн, 22.10.2019 - 300 000,00 грн, 15.11.2019 - 150 000,00 грн, 19.11.2019 - 190 000,00 грн, 22.11.2019 - 270 000,00 грн, 26.11.2019 - 400 000,00 грн, 29.11.2019 - 249 602,62 грн, всього - 1 609 602,62 грн.

В подальшому, 29.11.2019 між ТОВ «Агрозахист Донбас» та відповідачем підписано розрахунки коригування кількісних і вартісних показників до цих видаткових накладних: № 1853 до накладної № 1907 від 08.04.2019, загальна сума зменшення вартості складає 2 577,24 грн, № 1854 до накладної № 1784 від 09.04.2019, загальна сума зменшення вартості складає 67 765,05 грн, № 1855 до накладної № 2216 від 15.04.2019, загальна сума зменшення вартості складає 74 739,96 грн.

25.04.2022 між ТОВ «Агрозахист Донбас», як кредитором, та позивачем, як новим кредитором, укладено договір № 3 про відступлення прав вимоги за договором поставки № 839 від 20.02.2019, згідно з яким кредитор передає (відступає) позивачу право вимоги, а позивач набуває право вимоги та сплачує кредитору за відступлення права вимоги ціну договору у розмірі та строки, визначені між позивачем та кредитором в окремій угоді, укладеній між ними.

Відповідно до п. п. 1.1.3 договору право вимоги - усі права вимоги, що належать ТОВ «Агрозахист Донбас», як постачальнику, по договору поставки № 839 від 20.02.2019 року, в т. ч. права на стягнення штрафних санкцій по договору № 839 від 20.02.2019 (штраф, пеня, 48% річних, інфляційні втрати).

Згідно з п. 3.1. договору оформлення відступлення права вимога відбувається в наступному порядку: право вимоги переходить до позивача з моменту підписання кредитором та позивачем акту приймання-передачі права вимоги. Після підписання даного акту позивач стає новим кредитором по відношенню до боржника стосовно відступленого права вимоги. В день підписання цього договору між кредитором та позивачем складається акт приймання-передачі права вимоги. Разом з правом вимоги позивачу переходять всі інші, пов`язані з ним права в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

25.04.2022 між сторонами підписано акт приймання-передачі права вимоги, згідно з яким ТОВ «Агрозахист Донбас» передало, а позивач прийняв права вимоги, що належать ТОВ «Агрозахист Донбас», як продавцю, по договору поставки № 839 від 20.02.2019, у зв`язку із чим, позивач звернувся до суду із даним позовом про стягнення з відповідача 63 301,72 грн пені, 89 658,49 грн 48% річних, 372 456,95 грн штрафу, 1 555,61 грн інфляційних втрат.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними у оскаржуваному рішенні, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Також в ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (ст. ст. 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи та не спростовано відповідачем, на підставі укладеного договору поставки відповідачу поставлено товар, який прийнятий відповідачем, однак оплачений останнім із порушенням встановлених договором строків оплати.

Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України та ч. 7 ст. 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Закінчення строку дії договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

25.04.2022 право вимоги за договором поставки, в т.ч. право на стягнення штрафних санкцій за договором (штраф, пеня, 48% річних, інфляційні втрати) передано ТОВ «Агрозахист Донбас» позивачу, внаслідок укладення договору про відступлення прав вимоги та підписання акту приймання-передачі права вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. п. 7.1.1. договору поставки крім відповідальності, встановленої п. 7.1. даного договору відповідач: за несвоєчасну оплату продукції сплачує пеню в розмірі подвійної облікової Національного банку України від суми боргу за кожний день прострочення.

В разі прострочення відповідачем конкретного платежу, визначеного окремим додатком більше ніж на 5 днів, відповідач сплачує додатково штраф у розмірі 30% від суми несвоєчасно сплаченого товару (п. 7.8. договору).

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що наявний в матеріалах справи розрахунок пені та штрафу, який здійснений позивачем, є арифметично вірним.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Водночас, відповідно до п. 7.7. договору поставки в разі невиконання відповідачем зобов`язань щодо оплати отриманого товару та невиконання зобов`язань передбачених розділом 3 цього договору відповідач, відповідно до ст. 625 ЦК України, сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості, 48% річних, якщо інший розмір річних відсотків не встановлено відповідним додатком до договору. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати.

Враховуючи підтвердження матеріалами справи прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що суми 48% річних та інфляційних втрат у розмірах 89 658,49 грн та 1 555,61 грн, відповідно, є арифметично правильними.

Також колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із позивачем, як і не надано обґрунтованих причинно-наслідкових зв`язків між введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану та неможливістю виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно з ст. 258 Цивільного кодексу України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Зокрема позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Згідно із п. 19 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Водночас, у п. 7.10. договору поставки погоджено, що строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до ст. 259 ЦК України, продовжується до 3 років.

При укладенні договору сторони є вільними у виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, що визначено чинним законодавством (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Натомість, із позовною заявою позивач звернувся 16.08.2023, тобто з пропуском встановленого саме договором строку позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, оскільки у спірних правовідносинах, застосовуються строки позовної давності, визначені договором, а не встановлені Цивільним кодексом України, у зв`язку із чим, на переконання колегії суддів апеляційної інстанції, підстави для застосування п. 19 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України та зупинення строку позовної давності на час воєнного стану відсутні, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 63 301,72 грн пені та 372 456,95 грн штрафу.

Колегія суддів апеляційної інстанції також враховуючи те, що Цивільним кодексом України у даній справі не було встановлено позовної давності, а позовна давність була погоджена сторонами саме у договорі, наголошує на тому, що як оголошення карантину, так і введення воєнного стану не зупинило роботи судів, а правосуддя в Україні здійснюється, зокрема, із дотриманням необхідних запобіжних заходів.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення 89 658,49 грн 48% річних та 1 555,61 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Враховуючи, що нараховані позивачем 48% річних та інфляційні втрати не перевищують суму основного боргу, а винятковості випадку для зменшення процентів річних дійсно надзвичайними обставинами матеріали справи не містять, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність підстав для зменшення розміру 48% річних, в той час, як відсутні правові підстави для зменшення інфляційних втрат, у зв`язку із чим, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 48% річних у розмірі 89 658,49 грн та інфляційні втрати у розмірі 1 555,61 грн.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду з огляду на наявні у матеріалах справи докази та встановлені обставини, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову, у зв`язку із чим, підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2024 у справі № 910/12999/23, відсутні.

Посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 679/1136/21, оцінюються колегією суддів критично, оскільки обставини справи № 679/1136/21 є відмінними від обставин справи № 910/12999/23.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи викладене вище, дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 12.04.2024 у справі № 910/12999/23, наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування свого рішення за аргументами та доказами, які наявні у матеріалах справи. При цьому, рівень деталізації судом своїх доводів в будь-якому разі не призвів до неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2024 у справі № 910/12999/23, відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає інші посилання скаржника, викладені ним у апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-315» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2024 у справі № 910/12999/23 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2024 у справі № 910/12999/23 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-315» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2024 у справі № 910/12999/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2024 у справі № 910/12999/23 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу № 910/12999/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Постанова підписана 13.05.2025.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді Б.О. Ткаченко

А.Г. Майданевич