ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2025 р. м. ХарківСправа № 922/752/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Задорожний К.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 );
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційний центр охорони здоров`я 911" ( 61026, Харківська обл., Харківський р-н, смт Кулиничі, вул. Сьомої Гвардійської армії, буд.14),
про стягнення коштів у розмірі 427 692,72 грн
за участю представників:

не з`явились

ВСТАНОВИВ:

Позивачка - ОСОБА_1 , смт Високий, звернулась до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційний центр охорони здоров`я 911", смт Кулиничі, про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення № 1 від 22.10.2020, в розмірі 427 692, 72 грн, з яких: заборгованість зі сплати орендних платежів 382 857, 14 грн, інфляційні втрати 10 018, 61 грн, 3 % річних 3 426, 03 грн, пеня 31 390, 94 грн. Також просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду від 11.03.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу № 922/752/25 до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судових засіданнях 02.04.2025, 23.04.2025 оголошувалась перерва, в порядку ст. 216 ГПК України.

В заяві про проведення засідання за відсутності учасника справи від 07 травня 2025 року, позивач просив суд здійснювати розгляд справи № 922/752/25 за відсутності його представника. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі (вх. № 11204).

Відповідач правом на участь у розгляді даного спору не скористався, у судові засідання 02.04.2025, 23.04.2025 та 07.05.2025 представника не направив, відзив на позов не надав, заборгованість не спростував. Про час та місце розгляду даного спору повідомлений належним чином, про що свідчать довідки про доставку до Електронного кабінету Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційний центр охорони здоров`я 911" ухвали суду від 11.03.2025 про відкриття провадження у справі та інших ухвал.

Отже, в ході розгляду даної справи Господарським судом Харківської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п.1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи положення ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.

Згідно з ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 1 ст. 248 ГПК України).

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

22 жовтня 2020 року між Фізичною особою-підприємцем Безбородих Оленою Миколаївною (позивач, орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний центр охорони здоров`я 911» (відповідач, орендар) було укладено договір оренди нежитлового приміщення № 1. Предметом договору оренди нежитлового приміщення № 1 є нежитлове приміщення 1-го поверху № 3-1, 3-2, 3-3, 3-4, 3-5, 3-6, 3-7, 3-10, 3-11 загальною площею 127,1 кв.м., що знаходяться в житловому будинку літ. «А-9» за адресою: м. Харків, вул. Ахсарова, буд. 18.

Відповідно до п. 2.1. договору, передання приміщення в оренду оформлюється актом прийому-передачі, який є невід`ємною частиною договору.

Орендодавцем було передано орендареві майно, що підтверджується актом прийому-передачі приміщення за договором оренди нежитлового приміщення №1 від 22 жовтня 2020 року.

П. 3.1. договору передбачено, що термін оренди починається з моменту прийняття приміщень, що орендуються, за актом приймання-передачі, який є невід`ємною частиною Договору , та закінчується 01.10.2023 включно.

П. 4.1. договору передбачено, що за погодженням сторін орендна плата за користування приміщеннями, що орендуються, становить 20 000, 00 грн без ПДВ в місяць та сплачується з моменту підписання акту приймання-передачі приміщення.

Згідно з пунктом 4.2. договору, перший платіж у розмірі 20 000, 00 грн включає в себе 100 % оплату за останній місяць оренди, який орендар вносить протягом двох днів з моменту підписання акту приймання-передачі предмета оренди, а другий платіж у розмірі 20 000, 00 грн включає в себе 100 % оплату за перший місяць оренди - листопад 2020 року, який орендар сплачує з 05 до 15 листопада 2020 року.

Згідно з п. 4.3. договору орендар здійснює сплату орендної плати лише на підставі наданого орендодавцем рахунку до 15-ого числа поточного календарного місяця в безготівкової формі на поточний рахунок орендодавця, вказаний у п. 12 договору.

П. 8.1.1. договору передбачено, що у випадку прострочення термінів сплати орендних платежів орендодавець має право стягнути з орендаря пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє на момент прострочення, від простроченої суми за кожний день такого прострочення.

П. 1.4. договору передбачено, що метою користування Приміщеннями є влаштування комерційного центру охорони здоров`я.

22.10.2020 сторони уклали додаткову угоду № 1 до договору оренди приміщення від 22.10.2020 № 1, згідно з якою п. 4.3. договору доповнили підпунктом 4.3.1, виклавши його в наступній редакції:

"4.3.1. сторони домовились, що від 22 жовтня 2020 року до 31.12.2020 вони можуть також здійснювати розрахунки в готівковій формі нарочно".

Також 30.12.2020 сторони уклали додаткову угоду № 2 до договору оренди приміщення від 22.10.2020 № 1, згідно з якою виклали п. 12 договору в новій редакції, в якому зазначили реквізити орендодавця та орендаря, в тому числі їх назви, код ЄДРПОУ, поштові та електронні адреси, та розрахункові рахунки, в пункті 4.3. слова та символи: "вказаний у рахунку орендодавця" замінили словами: "вказаний в пункті 12 цього договору" та визначили, що починаючи з 01 січня 2021 року обмін документацією між сторонами в рамках договору (в тому числі, але не виключно-рахунками до сплати, актами прийому-передачі) має здійснюватись виключно за допомогою засобів сервісу електронного документообігу "Вчасно", засобами електронної пошти чи національного поштового оператора, нарочно, і для здійснення такого обміну сторони використовують реквізити, вказані в новій редакції п. 12 договору.

З матеріалів справи вбачається, що 23 вересня 2021 року була проведена державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця Безбородих О.М. за її рішенням.

22 грудня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування нежитлових приміщень, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Горішним Є.В.

Відповідно до ст. 770 ЦК України, у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця. З огляду на це, Безбородих Д.М. став правонаступником наймодавця за договором, укладеним між ФОП Безбородих Оленою Миколаївною та ТОВ КЦОЗ.

18 серпня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений Договір дарування нежитлових приміщень, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харитоновою Я.М., відповідно до якого ОСОБА_2 передав безоплатно у власність ОСОБА_1 дарунок - нежитлові приміщення 1-го поверху № 3-1, 3-2, 3-3, 3-4, 3-5, 3-6, 3-7, 3-10, 3-11 (офіс), що знаходиться в житловому будинку літ. А-9 за адресою: АДРЕСА_2 .

Суд зазначає, що зобов`язання з договору не припинились навіть після припинення (23 вересня 2021 року) підприємницької діяльності ФОП Безбородих Олени Миколаївни. Так, припинення підприємницької діяльності до звернення з позовом до суду не є перешкодою для розгляду справи в порядку господарського судочинства, адже спірні правовідносини в даному випаду виникли саме щодо виконання договору, укладеного між суб`єктами господарської діяльності. Зазначена правова позиція також викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (провадження №14-144цс18) , від 13.02.2019 у справі №910/8729/18 (провадження №12- 294гс18), від 25.06.2019 у справі №904/1083/18 (провадження №12-249гс18), від 09.06.2019 у справі №127/23144/18 (провадження №14-460цс19).

Як вказує позивач, на виконання умов додаткової угоди № 2 від 30.12.2020, на адресу відповідача були скориговані рахунки на оплату орендної плати, що підтверджується наданими позивачем до позову «Копією рахунку щодо сплати коштів за оренду нежитлового приміщення за 2022 рік. pdf» та «Копією рахунку щодо сплати коштів за оренду нежитлового приміщення за 2023 рік. pdf», які підписані у сервісі «Вчасно».

В документі «Копія рахунку щодо сплати коштів за оренду нежитлового приміщення за 2022 рік. pdf» зазначено, що відповідач має сплатити за договором оренди нежитлового приміщення № 1 від 22 жовтня 2020 року 202 857, 14 грн за період з 25 лютого 2022 року по 31 грудня 2022 року.

В документі «Копія рахунку щодо сплати коштів за оренду нежитлового приміщення за 2023 рік. pdf» зазначено, що відповідач має сплатити за договором оренди нежитлового приміщення № 1 від 22 жовтня 2020 року 180 000, 00 грн за період з 01 січня 2023 року по 30 вересня 2023 року.

Як вказує позивач, відповідачем, в порушення умов договору нежитлового приміщення № 1 від 22 жовтня 2020 року, сума заборгованості за договором оренди в розмірі 382 857,14 грн вчасно сплачена не була, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до Господарського суду Харківської області за захистом свого порушеного права.

На час розгляду даного спору, матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем зазначеної суми заборгованості в добровільному порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як встановлено ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч. ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України).

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності (ч. 1 ст. 286 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, орендар, попри направлені на його адресу рахунки на оплату, не сплатив орендодавцю орендну плату за договором оренди нежитлового приміщення № 1 від 22 жовтня 2020 року, за період з 25 лютого 2022 року по 30 вересня 2023 року у розмірі 382 857, 14 грн.

Відповідачем зазначена заборгованість спростована не була, доказів на підтвердження відсутності заборгованості за договором оренди від 22.10.2020 або її сплати у добровільному порядку матеріали справи не містять.

Як встановлено судом, договір оренди нежитлового приміщення № 1 від 22 жовтня 2020 року не є розірваним, нежитлове приміщення 1-го поверху № 3-1, 3-2, 3-3, 3-4, 3-5, 3-6, 3-7, 3-10, 3-11 загальною площею 127,1 кв.м., що знаходяться в житловому будинку літ. «А-9» за адресою: м. Харків, вул. Ахсарова, буд. 18 перебуває у володінні та користуванні відповідача.

Враховуючи, що відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, приймаючи до уваги викладені обставини, суд визнає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за договором оренди від 22.10.2020 у розмірі 382 857, 14 грн належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи, у зв`язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню.

Враховуючи порушення відповідачем свого зобов`язання за договором оренди, в частині вчасної сплати орендних платежів, позивачем заявлено до стягнення суму інфляційних втрат в розмірі 10 018, 61 грн, 3 % річних в розмірі 3 426, 03 грн та пені в розмірі 31 390, 94 грн.

Заперечень щодо заявлених до стягнення сум штрафних санкцій та інфляційних нарахувань відповідачем суду не надано, також не надано контррозрахунку даних нарахувань.

Відповідно до ч.1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Відповідно до ст. 230, 231 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У відповідності до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У відповідності до ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В ч. 2 ст. 343 ГК України прямо зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Перевіривши розрахунки позивача, суд зазначає, що наведені законодавчі приписи та установлені фактичні дані, зокрема й щодо вини в невиконанні взятих на себе зобов`язань по сплаті грошових коштів у строк, встановлений договором, дають підстави для висновку суду про правомірність нарахування позивачем пені в розмірі 31 390,94 грн.

Також позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3 % річних у сумі 3 426, 03 грн та 10 018, 61 грн інфляційних витрат, нарахованих згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання, підлягають задоволенню як правомірні та обґрунтовані.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008).

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 правомірно заявлені, законодавчо обґрунтовані, доведені матеріалами справи, а, отже, позов підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 129 ГПК України, витрати щодо сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 2, 46, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 165, 236-238, 240, 241, 252, 256 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний центр охорони здоров`я 911» (61026, Харківська обл., Харківський р-н, смт Кулиничі, вулиця Сьомої Гвардійської армії, буд.14; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість по оплаті за договору оренди нежитлового приміщення № 1 від 22 жовтня 2020 року у розмірі 382 857, 14 грн, інфляційні втрати у розмірі 10 018, 61 грн, 3 % річних у розмірі 3 426, 03 грн, пеню у розмірі 31 390, 94 грн та судовий збір у розмірі 3 421,54 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач - Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний центр охорони здоров`я 911» (61026, Харківська обл., Харківський р-н, смт Кулиничі, вулиця Сьомої Гвардійської армії, буд.14; ).

Повне рішення складено 12.05.2025.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/752/25