ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2025 р. Справа№ 910/19766/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Ткаченка Б.О.

Майданевича А.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк»

на рішення Господарського суду міста Києва від 30.08.2024

у справі № 910/19766/23 (суддя Бондаренко-Легких Г.П.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк»

до Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Рінако-Прогрес»

про стягнення 130 082,16 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Укргазбанк» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований корпортативний інвестиційний фонд «Рінако-Прогрес» про стягнення 130 082,16 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.09.2007 між сторонами укладено договір про відкриття рахунку в цінних паперах № 8006/07 з урахуванням додаткової угоди № 1 від 25.02.2008 до договору № 8006/07 від 10.09.2007 та у зв`язку з тим, що відповідач не виконував умови договору зі своєї сторони у останнього перед позивачем виникла заборгованість.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.08.2024 у справі № 910/19766/23 позов Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» до Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Рінако-Прогрес» про стягнення 130 082,16 грн задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Рінако-Прогрес» на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» прострочену заборгованість по сплаті комісії депозитарної установи у розмірі 14 150 грн 00 коп., строкову заборгованість по сплаті комісії депозитарної установи у розмірі 200 грн 00 коп., пеню у розмірі 5 954 грн 79 коп., штраф у розмірі 7 075 грн 00 коп., 3% річних у розмірі 1 250 грн 19 коп., інфляційні втрати у розмірі 1 208 грн 75 коп., судовий збір у розмірі 615 грн 66 коп. Відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині стягнення простроченої заборгованості по сплаті комісії депозитарної установи у розмірі 16 800,00 грн, пені у розмірі 48 375,96 грн, штрафу у розмірі 8 400,00 грн, 3% річних у розмірі 4 712,27 грн, інфляційних втрат у розмірі 21 955,20 грн.

Рішення мотивоване тим, що суд констатує, що в матеріалах справи відсутні акти-рахунки прийому-передачі наданих послуг за період лютий 2012 - грудень 2015 років. З наданого позивачем витягу з акту №21 про знищення актів за зазначений період, неможливо встановити, що були знищені, зокрема, акти які виставлялись відповідачу в межах договору №8006/07 від 10.09.2007 за період 2012-2015 років, а тому зазначений доказ є не належним. Окрім цього, умовами договору між сторонами узгоджено, що оплата проводиться на підставі актів-рахунків прийому-передачі наданих послуг, одночасно з цим в матеріалах справи відсутні докази направлення актів відповідачу за період з лютого 2012 по грудень 2016, у зв`язку з тим, що вони були знищені позивачем та на підтвердження чого останній надає відповідні витяги з актів про знищення, але з наданих витягів також не можливо встановити чи направлялись акти відповідачу, а тому зазначені докази також є неналежними. Також, позивач не додав до позовної заяви (або заяви про усунення недоліків) докази направлення актів за 2017 рік відповідачу. З огляду на зазначене, суд відмовляє позивачу в стягненні заборгованість по сплаті комісії депозитарної установи за період з лютого 2012 по грудень 2017, у зв`язку з відсутністю актів за період 2012-2015 років та доказів направлення актів відповідачу за період 2012-2017 років. Таким чином, вимоги позивач про стягненні з відповідача заборгованість по сплаті комісії депозитарної установи за період з січня 2018 по листопад 2023 року підлягає задоволенню у загальному розмірі 14 150,00 грн. Також задовольняється вимога позивача про стягнення з відповідача строкової заборгованості по оплаті комісії депозитарної установи за грудень 2023 року у розмірі 200,00 грн. Однак, оскільки судом відмовлено в задоволенні вимог про стягнення заборгованості по сплаті комісії депозитарної установи за період 2012-2017, наданий позивачем розрахунок пені та штрафу є неправильними. Здійснивши перерахунок пені та штрафу на актуальну суму боргу на момент початку розрахунку (04.12.2022) з додаванням кожний місяць 200 грн до 03.12.2023 зазначає, що розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача становить 5 954,79 грн, а розмір штрафу, який підлягає стягненню з відповідача становить 7 075,00 грн. Суд здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат за період з січня 2018 року з додаванням кожний місяць 200 грн (в березні 2018 року 150,00 грн) по 03.12.2023 (дата визначена позивачем) зазначає, що сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача становить 1 250,19 грн та сума інфляційних втрат 1 208,75 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із рішенням, Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Укргазбанк» звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить прийняти апеляційну скаргу та відкрити апеляційне провадження; рішення Господарського суду міста Києва від 30.08.2024 у справі № 910/19766/23 в частині відмови в задоволені позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити; в іншій частині рішення залишити без змін; стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Закритий недиверсикований корпоративний інвестиційний фонд «Рінако-Прогрес» на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вказує на те, що згідно із витягом із операції з цінними паперами на рахунку у цінних паперах № 008006 за період з 19.03.2008 по 10.10.2013, витягом про операції за цінними паперами № 300996-UA40008006 з 05.06.2013 по 08.12.2023, витягом з особового рахунку з 01.02.2012 по 04.12.2023 «прострочені доходи за депозитарні послуги» - в період з квітня 2008р. по грудень 2023р. на рахунку 008006 обліковуються цінні папери різних емітентів, що свідчить про здійснення банком обслуговування рахунку ЦП, в тому числі за період з квітня 2008р. по грудень 2023р. та обов`язок відповідача здійснювати оплату за обслуговування рахунку в цінних паперах. Скаржник просить звернути увагу, що згідно із розрахунком заборгованості комісійної винагороди депозитарної установи, банк просить стягнути з відповідача заборгованість зі сплати комісії депозитарної установи тільки за зберігання цінних паперів на рахунку у розмірі 200,00 грн за кожний місяць обслуговування, тобто, суму заборгованості, яка матиме місце за будь-яких обставин, якщо на рахунку депонента обліковуються цінні папери.

Скаржник зазначає, що обов`язкової умови надсилання депозитарною установою акту-рахунку на адресу депонента засобами поштового зв`язку з описом вкладення ані договір, ані Закон України «Про депозитарну систему України» не містять. Надсилання/не надсилання депозитарною установою актів-рахунків прийому-здачі депозитарних послуг на адресу депонента не звільняє останнього від обов`язку по оплаті послуг депозитарної установи, передбаченого розділом 3 договору, а одержання поштового листа - є результатом вольової поведінки одержувача (який може одержати листв межах визначеного правилами поштового обігу строку або взагалі не одержувати, що зумовить його повернення відправнику).

На думку скаржника, відсутність у матеріалах справи актів-рахунків приймання-передачі наданих послуг по грудень 2015р. та доказів направлення актів-рахунків приймання-передачі наданих послуг по грудень 2017р. з урахуванням наявності в матеріалах справи витягів із особового рахунку, не створило для суду обставин неможливості визначити вид послуг які були надані депозитарною установою депоненту, отже, в суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови в стягненні заборгованості зі сплати комісії депозитарній установи у розмірі 16 800,00 грн за період з лютого 2012р. по грудень 2017р.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Відповідачем не було надано відзиву на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/19766/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.08.2024 у справі № 910/19766/23. Призначено до розгляду апеляційну Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.08.2024 у справі № 910/19766/23 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, систематичні оголошення сигналу «Повітряна тривога», тимчасові непрацездатності суддів, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 91019766/23 розглядалась протягом розумного строку.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, 10.09.2007 між Відкритим акціонерним товариство «Закритий не диверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Стелла-Інвестментс, в подальшому перейменовано на Відкрите акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований корпортативний інвестиційний фонд «Рінако-Прогрес», потім на Публічне акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований корпортативний інвестиційний фонд «Рінако-Прогрес», як депонентом (відповідач) та Відкритим акціонерним товариством «Акціонерний банк «Укргазбанк», який в подальшому став іменуватися Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Укргазбанк», як зберігачем (позивач) укладено договір про відкриття рахунку в цінних паперах № 8006/07, за умовами якого відповідач, а позивач зобов`язується надати відповідачу послуги відносно відкриття та ведення рахунку в цінних паперах (ЦП), зберігання належних депоненту ЦП, проведення операцій по даному рахунку, отримання прибутку по ЦП на викладених в договорі умовах згідно Положення про депозитарну діяльність, затвердженого рішенням ДКЦПФР від 17.10.2006 за № 999, внутрішньому положенню зберігача ЦП та інших внутрішніх документах позивача, чинному законодавству України та на підставі розпоряджень відповідача.

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами. Строк дії договору один рік. У випадку, коли строк дії договору закінчуватиметься, а сторони не виявлять письмового бажання розірвати договір, він вважається продовженим на кожен наступний рік відповідно. Сторона, що виявили бажання з будь-яких причин розірвати договір, повинна письмово повідомити іншу сторону за сорок п`ять днів до моменту розірвання із зазначенням причин (пункт 7 договору № 8006/07 від 10.09.2007).

Згідно підпункту 2.1. пункту 2 договору № 8006/07 від 10.09.2007, позивач зобов`язаний: відкрити вдповідачу рахунок у ЦП протягом трьох робочих днів, після подання відповідачем належним чином оформлених документів згідно з вимогами позивача та чинного законодавства України; здійснювати зберігання та облік ЦП відповідача, що зберігаються у позивача; здійснювати введення рахунку в ЦП шляхом виконання операцій згідно та в строки обумовлені внутрішніми документами позивача, якщо порядок виконання операцій не суперечить чинному законодавству України.

Позивач на виконання умов договору № 8006/07 від 10.09.2007 відкрив відповідачу рахунок у цінних паперах та надано послуги щодо його обслуговування в системі депозитарного обліку.

Пунктом 3 договору № 8006/07 від 10.09.2007 сторонами узгоджено, що відповідач сплачує послуги позивачу згідно з даним договором та у відповідності з затвердженими тарифами зберігача, котрі є невід`ємною частиною даного договору та не суперечать вимогам встановленим ДКЦПФР згідно з Антимонопольним комітетом України. Оплата послуг позивача включає в себе абонентську плату та вартість послуг в залежності від виконання дій та/або операцій, згідно з тарифами позивача. Види, кількість та загальна вартість послуг, наданих відповідачу згідно з даним договором, в т.ч. проведених за відповідний період, належним чином відображаються в акті прийому-передачі наданих послуг за певний період, котрий підписують сторони. Плата за послуги надані позивачем, вноситься відповідачем щомісячно до 15 числа наступного за тим місяцем, в якому надавалися послуги згідно акту прийому-передачі наданих послуг.

У Додатку №1 до договору сторонами погоджено тарифи за послуги позивача цінних паперів відповідача.

Згідно абзацу 2 підпункту 2.3. пункту 2 договору № 8006/07 від 10.09.2007, відповідач зобов`язаний, сплачувати послуги позивача у відповідності з тарифами, умовами та строками передбаченими даним договором.

Відповідно до підпункту 4.1. пункту 4 договору №8006/07 від 10.09.2007, кожна сторона зобов`язана виконувати свої обов`язки покладені на неї договором.

Позивач направляв на адресу відповідача Акти-рахунки прийому-здачі депозитарних послуг згідно з договором, однак, позивач не отримував від відповідача документів, що підтверджують сплату заборгованості по сплаті комісії депозитарної установи.

Абзацом 9, 10, 11 пункту 6 договору № 8006/07 від 10.09.2007 передбачено, що у випадку затримки сплати вартості наданих послуг позивача відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 0,5% від загальної суми (за кожен день прострочення), що підлягає до сплати. Якщо платіж за надані відповідачу депозитарні послуги прострочено більш ніж на тридцять днів та така дія відповідача вважається відмовою від виконання умов даного договору, та зобов`язує відповідача сплатити штраф у розмірі 50% від суми заборгованості відповідача, визначеної на день фактичної сплати. Виплата штрафу та/або пені не звільняє сторони від виконання умов договору.

У відповідності до пункту 8 договору №8006/07 від 10.09.2007, в першу чергу сторони будуть вирішувати всі спірні питання, що виникли в процесі виконання умов договору, шляхом переговорів. У випадку, коли сторони не прийдуть спільної згоди по спірних питаннях, спори будуть вирішуватись в судовому порядку згідно з чинним законодавством України.

Позивач стверджує, що на дату подання позовної заяви (26.12.2023) договір № 8006/07 від 10.09.2007 не є розірваним, рахунок у цінних паперах не закритий, а його обслуговування зі сторони позивача продовжує здійснюватись.

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить стягнути з останнього 200,00 грн - заборгованість по сплаті комісії депозитарної установи строкова, 30 950,00 грн - заборгованість по сплаті комісії депозитарної установи прострочена, 54 330,75 грн - заборгованість по пені за несвоєчасне погашення грошових зобов`язань за сплатою комісії депозитарної установи за період з 04.12.2022 по 04.12.2023, 15 475, 00 грн - заборгованість по штрафу за несвоєчасне погашення грошових зобов`язань за сплатою комісії депозитарної установи, 5 962,46 грн - 3% річних, 23 163,95 грн - інфляційні втрати.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними у оскаржуваному рішенні, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Також в ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (ст. ст. 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Договір про обслуговування рахунка в цінних паперах укладається між депонентом та депозитарною установою, відповідно до якого депозитарна установа в установленому Комісією порядку на рахунку у цінних паперах веде облік цінних паперів, що належать власникові, співвласникам цінних паперів, у разі зарахування цінних паперів на депозит нотаріуса - відповідному кредиторові, а також облік прав зазначених осіб на цінні папери, що обліковуються на певному рахунку у цінних паперах, та обмеження таких прав (частина 1 стаття 5 Закону України «Про депозитарну систему України»).

Депозитарна діяльність - діяльність професійних учасників депозитарної системи України та Національного банку України щодо надання послуг із зберігання та обліку цінних паперів, обліку і обслуговування набуття, припинення та переходу прав на цінні папери і прав за цінними паперами та обмежень прав на цінні папери на рахунках у цінних паперах депозитарних установ, емітентів, депозитаріїв-кореспондентів, осіб, які провадять клірингову діяльність, депонентів, номінальних утримувачів, здійснення обліку часток товариств з обмеженою відповідальністю та товариств з додатковою відповідальністю, а також надання інших послуг, які відповідно до цього Закону мають право надавати професійні учасники депозитарної системи України; Депонент - власник цінних паперів, співвласники цінних паперів, нотаріус, на депозит якого внесено цінні папери, яким рахунок у цінних паперах відкривається депозитарною установою на підставі відповідного договору про обслуговування рахунка в цінних паперах та/або договору депозитарного обліку цінних паперів на рахунку умовного зберігання в цінних паперах (рахунка ескроу в цінних паперах) (далі - договір рахунка ескроу в цінних паперах), а також депозитарна установа, яка відкриває собі рахунок у цінних паперах на підставі наказу керівника цієї депозитарної установи. Національний банк України може бути депонентом у випадках, передбачених цим Законом (пункт 5, 7 частина 1 стаття 1 Закону України «Про депозитарну систему України»).

Як вже зазначалось, 10.09.2007 між позивачем та відповідачем укладено договір про відкриття рахунку в цінних паперах №8006/07, відповідно до пункту 1 якого, відповідач доручає, а позивач зобов`язується надати відповідачу послуги відносно відкриття та ведення рахунку в цінних паперах (ЦП), зберігання належних депоненту ЦП, проведення операцій по даному рахунку, отримання прибутку по ЦП на викладених в договорі умовах згідно Положення про депозитарну діяльність, затвердженого рішенням ДКЦПФР від 17.10.2006 за №999, внутрішньому положенню зберігача ЦП та інших внутрішніх документах зберігача, чинному законодавству України та на підставі розпоряджень відповідача.

Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору (частина 7 статті 180 Господарського кодексу України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина 1 статті 631 Цивільного кодексу України).

Пунктом 7 договору №8006/07 від 10.09.2007 передбачено, що даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами. Строк дії договору один рік. У випадку, коли строк дії договору закінчуватиметься, а сторони не виявлять письмового бажання розірвати договір, він вважається продовженим на кожен наступний рік відповідно. Сторона, що виявили бажання з будь-яких причин розірвати договір повинна письмово повідомити іншу сторону за сорок п`ять днів до моменту розірвання із зазначенням причин.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження розірвання договору про відкриття рахунку в цінних паперах №8006/07 від 10.09.2007, а отже він є чинним.

Рахунок у цінних паперах депонента відкривається депозитарною установою на підставі договору про обслуговування рахунка в цінних паперах власнику цінних паперів, співвласникам цінних паперів або нотаріусу, на депозит яких внесено цінні папери, а також самій депозитарній установі (на підставі наказу керівника цієї депозитарної установи) або Національному банку України відповідно до законодавства (частина 1 стаття 5 Закону України «Про депозитарну систему України»).

Позивачем на виконання пункту 1 та підпункту 2.1. пункту 2 договору № 8006/07 від 10.09.2007 було надано послуги відповідачу щодо його обслуговування в системі депозитарного обліку.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 стаття 530 Цивільного кодексу України).

Згідно пункту 3 договору № 8006/07 від 10.09.2007, депонент сплачує послуги зберігачу згідно з даним договором та у відповідності з затвердженими тарифами зберігача, котрі є невід`ємною частиною даного договору. Оплата послуг зберігача включає в себе абонентську плату та вартість послуг в залежності від виконання дій та/або операцій, згідно з тарифами зберігача. Плата за послуги надані зберігачем, вноситься депонентом щомісячно до 15 числа наступного за тим місяця, в якому надавалися послуги згідно акту прийому-передачі наданих послуг.

Позивач направляв на адресу відповідача Акти-рахунки прийому-здачі депозитарних послуг згідно з договором на підтвердження чого надав примірники відповідних актів та копії списків згрупованих повідомлень, однак, відповідач в свою чергу не здійснював позивачу оплату комісії за обслуговування рахунка у цінних паперах за договором № 8006/07 від 10.09.2007 за тарифами, які встановлені додатком №1 до даного договору.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом (стаття 610 ЦК України). Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 614 ЦК України).

Відповідач належних та допустимих доказів здійснення оплати позивачу комісії за обслуговування рахунка у цінних паперах за договором № 8006/07 від 10.09.2007 або заперечень щодо вищенаведених обставин не надав та іншого матеріали справи не містять.

Так, як вбачається із матеріалів справи, позивач розпочинає нараховувати комісію з лютого 2012 року, однак, акти які долучені позивачем для підтвердження зазначеної суми датуються з січня 2016р. по листопад 2023р., крім того, із наданого розрахунку вбачається, що станом на лютий 2012 року у відповідача уже була заборгованість у розмірі 2 800,00 грн.

Щодо зазначених обставин, позивач зазначає, що первинні документи за договором № 8006/07, які датовані до лютого 2012 року були знищені згідно статті 674а Постанови НБУ від 08.12.2004 №601. Також знищенні були акти-рахунки, які датовані лютим 2012 - груднем 2015 року і на підтвердження зазначених обставин, позивачем надано витяг з акту № 21 про вилучення для знищення документів, не внесених до національного архівного фонду після 01.01.2022, відповідно до якого місячні рахунки банків за послуги, що надані їм депозитарієм цінних паперів та місячні рахунки депозитарної установи (зберігача) за послуги, що надані депонентам та емітентам за період 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015 років здані на переробку.

Водночас позивачем надано витяг із особового рахунку відповідача з 01.02.2012 по 04.12.2023, з якого вбачається, що розпочинаючи з лютого 2012 кожний місяць нараховував комісію за депозитарні послуги у розмірі 200,00 грн (в березні 2018 року - 150 грн).

В матеріалах справи наявні акти-рахунки, які датовані січнем 2016 - листопадом 2023 років. Всі акти підписані лише позивачем.

На підтвердження факту надання відповідачу актів-рахунків прийому-передачі наданих послуг згідно із договором № 8006/07 від 10.09.2007, позивач до матеріалів справи надав копії списків згрупованих повідомлень та копії поштових конвертів, які були повернуті позивачу без вручення адресату, тобто відповідачу, а щодо поштових реєстрів за період з 2012-2016 років позивач повідомив, що вони знищені, на підтвердження чого надано копії витягів з актів №12, №13, №14, №15, №16, №17, №20, №21.

Водночас, позивачем до позовної заяви надано лише списки згрупованих повідомлень, які датуються 2018-2023 роками.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 стаття 73 Господарського процесуального кодексу України). Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування (частина 1 стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто, в матеріалах справи відсутні акти-рахунки прийому-передачі наданих послуг за період лютий 2012 - грудень 2015 років, а з наданого позивачем витягу з акту №21 про знищення актів за зазначений період, неможливо встановити, що були знищені, зокрема, акти які виставлялись відповідачу в межах договору № 8006/07 від 10.09.2007 за період 2012-2015 років, а тому зазначений доказ є не належним.

Колегія суддів апеляційної інстанції враховує те, що умовами договору сторонами погоджено умову про те, що оплата проводиться на підставі актів-рахунків прийому-передачі наданих послуг, при цьому в матеріалах справи відсутні докази направлення актів відповідачу за період з лютого 2012 по грудень 2016, у зв`язку з тим, що вони були знищені позивачем та на підтвердження чого останній надає відповідні витяги з актів про знищення, Також, позивачем не надано до матеріалів справи доказів направлення актів за 2017 рік відповідачу.

Колегія суддів апеляційної інстанції наголошує на тому, що з наданих витягів не можливо встановити чи направлялись акти відповідачу, тому зазначені вище докази є неналежними, у зв`язку із чим, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відмову у стягненні з відповідача на користь позивача заборгованості зі сплати комісії депозитарної установи за період з лютого 2012 по грудень 2017, у зв`язку з відсутністю актів за період 2012-2015 років та доказів направлення актів відповідачу за період 2012-2017 років.

Також позивачем заявлено про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати комісії депозитарної установи за період 2018-2023 років, в матеріалах справи наявні докази надсилання кореспонденції відповідачу за зазначений період.

Однак, в матеріалах справи наявні лише копії списків згрупованих повідомлень та копії поштових конвертів, які повернулись позивачу, тому відсутні можливості встановити, чи дійсно позивачем надсилались відповідачу акти, які додані до позовної заяви, оскільки відсутні описи вкладень до таких відправлень.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відмінну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зміст цієї статті свідчить, що нею на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. Застосував судову практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи є вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Таким чином, оскільки в матеріалах справи наявні акти за 2018-2023 років, списки згрупованих повідомлень за цей самий період, твердження позивача про те, що списки підтверджують надсилання відповідачу актів та відсутності заперечень та (або) пояснень щодо зазначених обставин відповідача, з урахуванням стандарту вірогідності доказів, який закріплений статтею 79 Господарського процесуального кодексу України, обставини надсилання відповідачу актів за 2018-2023 є більш вірогідними, ніж їх не надсилання, тому колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати комісії депозитарної установи за період з січня 2018 по листопад 2023 року підлягає задоволенню у загальному розмірі 14 150,00 грн, також задоволенню підлягає вимога позивача про стягнення з відповідача строкової заборгованості з оплати комісії депозитарної установи за грудень 2023 року у розмірі 200,00 грн.

Також позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 54 330,75 грн за період з 04.12.2022 по 03.12.2023 та штраф у розмірі 15 475,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п. 6 договору № 8006/07 від 10.09.2007 у випадку затримки сплати вартості наданих послуг позивача відповідач сплачує зберігачу пеню в розмірі 0,5% від загальної суми (за кожен день прострочення), що підлягає до сплати. Якщо платіж за надані відповідачу депозитарні послуги прострочено більш ніж на тридцять днів та така дія відповідача вважається відмовою від виконання умов даного договору, та зобов`язує депонента сплатити штраф у розмірі 50% від суми заборгованості депонента, визначеної на день фактичної сплати.

Так, позивач нараховує пеню з 04.12.2022 на суму боргу, яка існувала на той момент, а саме 28 550,00 грн та кожний місяць додається 200 грн на суму, розрахунок закінчується 03.12.2023.

Водночас, враховуючи те, що підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості зі сплати комісії депозитарної установи за період 2012-2017, відсутні, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про розрахунок пені на актуальну суму боргу на момент початку розрахунку (04.12.2022) з додаванням кожний місяць 200 грн до 03.12.2023, у зв`язку із чим, розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача становить 5 954,79 грн.

Щодо заявленого позивачем розміру штрафу у розмірі 50% від загальної суми заборгованості, яка за розрахунками позивача становить 30 950,00 грн, колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи задоволення позовної вимоги про стягнення заборгованості зі сплати комісії депозитарної установи лише за період 2018-2023 років, у зв`язку із чим заборгованість складає суму у розмірі 14 150,00 грн, арифметично правильною сумою штрафу, який підлягає стягненню з відповідача є сума у розмірі 7 075,00 грн.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджено порушення відповідачем зобов`язання за договором, наявність підстав для стягнення заборгованості зі сплати комісії депозитарної установи лише за період 2018-2023 років, у зв`язку із чим заборгованість складає суму у розмірі 14 150,00 грн, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що сума 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з січня 2018 року з додаванням кожний місяць 200 грн (в березні 2018 року 150,00 грн) по 03.12.2023 (дата визначена позивачем), складають суми у розмірі 1 250,19 грн та 1 208,75 грн, відповідно, і зазначені суми є правильними та такими, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду з огляду на наявні у матеріалах справи докази та встановлені обставини, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача простроченої заборгованості зі сплати комісії депозитарної установи у розмірі 14 150,00 грн, строкової заборгованості зі сплати комісії депозитарної установи у розмірі 200,00 грн, пені у розмірі 5 954,79 грн, штрафу у розмірі 7 075,00 грн, 3% річних у розмірі 1 250,19 грн, інфляційних втрат у розмірі 1 208,75 грн, у зв`язку із чим, підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 30.08.2024 у справі № 910/19766/23, відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

При укладенні договору сторони є вільними у виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, що визначено чинним законодавством (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Посилання скаржника на те, що згідно із витягом із операції з цінними паперами на рахунку у цінних паперах № 008006 за період з 19.03.2008 по 10.10.2013, витягом про операції за цінними паперами № 300996-UA40008006 з 05.06.2013 по 08.12.2023, витягом з особового рахунку з 01.02.2012 по 04.12.2023 «прострочені доходи за депозитарні послуги» - в період з квітня 2008р. по грудень 2023р. на рахунку 008006 обліковуються цінні папери різних емітентів, що свідчить про здійснення банком обслуговування рахунку ЦП, в тому числі за період з квітня 2008р. по грудень 2023р., оцінюються колегією суддів апеляційної інстанції критично, оскільки сторонами у договорі, а саме у п. 3, погоджено умови про те, що види, кількість та загальна вартість послуг, наданих відповідачу згідно з даним договором, в т.ч. проведених за відповідний період, належним чином відображаються в акті прийому-передачі наданих послуг за певний період, котрий підписують сторони, а плата за послуги надані позивачем, вноситься відповідачем щомісячно до 15 числа наступного за тим місяця, в якому надавались послуги, згідно із акту прийому-передачі наданих послуг.

Враховуючи викладене, належним доказом, який свідчить про надання позивачем послуг та відповідно до якого відповідач здійснює оплату наданих послуг є саме акт прийому-передачі наданих послуг, однак, як вже зазначалось, у матеріалах справи відсутні акти-рахунки прийому-передачі наданих послуг за період лютий 2012 - грудень 2015 років, а з наданого позивачем витягу з акту № 21 про знищення актів за зазначений період, неможливо встановити, що були знищені, зокрема, акти які виставлялись відповідачу в межах договору № 8006/07 від 10.09.2007 за період 2012-2015 років.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи викладене вище, дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 30.08.2024 у справі № 910/19766/23, наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування свого рішення за аргументами та доказами, які наявні у матеріалах справи. При цьому, рівень деталізації судом своїх доводів в будь-якому разі не призвів до неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 30.08.2024 у справі № 910/19766/23, відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає інші посилання скаржника, викладені ним у апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.08.2024 у справі № 910/19766/23 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.08.2024 у справі № 910/19766/23 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.08.2024 у справі № 910/19766/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.08.2024 у справі № 910/19766/23 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу № 910/19766/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді Б.О. Ткаченко

А.Г. Майданевич