ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 року Справа № 918/1140/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуюча суддя Коломис В.В., суддя Крейбух О.Г. , суддя Саврій В.А.

секретар судового засідання Романець Х.В.

за участю представників сторін:

боржника - не з`явився;

скаржника - Іванова С.О. (в режимі відеоконференції);

керуючого реструктуризацією - арбітражний керуючий Мельник І.А.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 04 березня 2025 року (повний текст складено 06.03.2025) у справі №918/1140/24 (суддя Пашкевич І.О.)

за заявою ОСОБА_1

про неплатоспроможність

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 04.03.2025 у справі №918/1140/24, серед іншого, заяву Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" з грошовими вимогами кредитора до боржника у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано грошові вимоги кредитора Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 у розмірі 1 759 209 грн 38 коп (з яких: 1 173 017 грн 44 коп - заборгованість по тілу кредиту - друга черга задоволення, 157 635 грн 80 коп - заборгованість по відсоткам за користування тілом кредиту - друга черга задоволення, 428 556 грн 14 коп - пеня - третя черга задоволення).

Включено до витрат, пов`язаних з провадженням у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" у розмірі 4 844 грн 80 коп.

В решті грошових вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою судом першої інстанції ухвалою, Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу місцевого господарського суду та прийняти нове судове рішення, яким визнати грошові вимоги до ОСОБА_1 в сумі 2 341 379,60 грн, включити до реєстру вимог боржника, що вносяться до реєстру вимог кредиторів наступним чином: 1 421 940,20 грн - друга черга задоволення, 919 439,40 грн - третя черга задоволення, 4844,80 грн - перша черга задоволення.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення Господарським судом Рівненської області норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 01 квітня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 04 березня 2025 року у справі №918/1140/24. Призначено справу №918/1140/24 до розгляду на 05 травня 2025 року об 12:30 год.

В судове засідання представник боржника не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Частинами 11,12 статті 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Оскільки всі учасники провадження у справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, при цьому явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась, а матеріали справи достатньо характеризують спірні правовідносини, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні.

Безпосередньо в судовому засіданні представник скаржника повністю підтримала вимоги та доводи, викладені в апеляційній скарзі; керуюча реструктуризацією вважає оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду законною та обгрунтованою, а тому просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника скаржника та керуючої реструктуризацією, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, ухвалу місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Рівненської області із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи на підставі ст.116 Кодексу України з процедур банкрутства.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 09.01.2025, серед іншого, відкрито провадження у справі про неплатоспроможність боржника - ОСОБА_1 . Введено процедуру реструктуризацію боргів боржника. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів строком на 120 днів. Призначено керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого Мельник Ірину Анатоліївну. Заборонено ОСОБА_1 відчужувати майно.

14 січня 2025 року на офіційному веб-порталі судової влади України оприлюднено оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 . Номер публікації: 75014.

13 лютого 2025 року через підсистему "Електронний суд" ЄСІКС до Господарського суду Рівненської області від Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" надійшла заява з грошовими вимогами до боржника - фізичної особи ОСОБА_1 в сумі 2 341 379 грн 60 коп.

Вказана заява обгрунтована тим, що банківською установою на підставі кредитного договору №0803/110 вiд 25.03.2008 було надано ОСОБА_1 кредит у розмірі 44 000 дол США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, які остання зобов`язувалася повернути у визначені в договорі строки, у зв`язку з чим кредитор просить визнати його вимоги в сумі 2 341 379,60 грн.

На підтвердження обставин, викладених у заяві, АТ КБ "Приватбанк" надано: розрахунок заборгованості, копію Кредитного договору №0803/110 вiд 25.03.2008 з додатками; копію рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська по справі №2-6189/2011 (2-14281/2010) від 10.02.2011, копії виконавчих листів, копію рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 18.01.2013 по справі №2/202/353/2013, копії виконавчих листів, копію виписки по рахунку НОМЕР_1 , 3381, 2754, інформацію про виконавче провадження №40723481 та №56147040; копію виконавчого напису; інформацію про офіційний курс гривні щодо іноземних валют станом на 13.02.2025 із сайту https://bank.gov.ua/ua/markets/exchangerates.

Так, 25 березня 2008 року між АТ КБ "Приватбанк" (банк/кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник/боржник) був укладений кредитний договір №0803/110, за умовами якого банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у сумі 44 000,00 дол. США зі сплатою 16,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18.03.2013.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, у рамках програми мікрокредитування при наявності вільних коштів, банк зобов`язувався надати позичальникові кредит у межах суми зазначеної в п. 1.2 даного договору, на термін і на умовах передбачених у даному договорі, а позичальник зобов`язується повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановлені даним договором терміни, а також виконати інші зобов`язання згідно із цим договором в повному обсязі.

Сума кредиту - 44 000,00 дол. США. Термін повернення кредиту, відсотків і винагороди відповідно до Графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди (додаток №1 до даного договору), але не пізніше 18 березня 2013 року. Зазначений термін може бути змінений згідно до п.п. 2.3.3, 2.4.1 даного договору (п.п. 1.2, 1.3 кредитного договору).

Згідно до п. 1.4 кредитного договору кредит надавався на наступні цілі: споживчі цілі.

Пунктом 2.2. кредитного договору передбачалося, що позичальник зобов`язувався: використовувати кредитні кошти на цілі, зазначені в п. 1.4 даного договору; сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п.п. 2.3.1, 2.3.2, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4, 4.11, 4.12 цього договору, а також відповідно до Графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди, що зазначені в Додатку №1 до цього договору; здійснити погашення кредиту на дату сплати відповідно до Графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди, що зазначені в Додатку №1 до даного договору з урахуванням п. 4.11 даного договору; повну сплату відсотків і винагороди зробити не пізніше фактичного повного погашення кредиту.

В той же час 12.01.2009 між ОСОБА_1 та ТОВ "Українське фінансове агентство "Верус" був укладений договір поруки №467, за умовами якого ТОВ "Українське фінансове агентство "Верус" зобов`язалось відповідати перед АТ КБ "Приватбанк" за виконання ОСОБА_1 обов`язків за укладеним кредитним договором.

Банк виконав свої зобов`язання в повному обсязі. Факт отримання боржником кредитних коштів у сумі 44 000,00 доларів США підтверджується випискою/особовим рахунком з 25.03.2008 по 08.01.2025.

Оскільки позичальником були порушені взяті на себе договірні зобов`язання, в результаті чого в останнього перед банком виникла заборгованість за кредитним договором, банк 16.11.2010 звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення із ОСОБА_1 та ТОВ "Українське фінансове агентство "Верус" заборгованості по тілу кредиту, відсотках та пені у загальному розмірі 53 602, 91 дол. США.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 10.02.2011 у справі № 2-6189/2011, яке набрало законної сили, присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" у рахунок погашення кредитного договору №0803/11 від 25.03.2008 - 424 335 грн 04 коп. Присуджено до стягнення солідарно з ТОВ "Українське фінансове агентство "Верус" і ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" - 200,00 грн та на користь держави 1 700,00 грн судового збору і 120,00 грн на інформаційно-технічне забезпечення.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №0803/110 від 25.03.2008 АТ КБ "Приватбанк" і ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_2 ) 25 березня 2008 року був укладений Договір застави рухомого майна, згідно з умовами якого ОСОБА_2 надала в заставу автомобіль DESOT LDN, модель: 433CL, рік випуску: 2000, тип ТЗ: Напівпричіп бортовий, No кузова/шасі: НОМЕР_3 , реєстраційний номер: НОМЕР_4 .

Договором застави автотранспорту №0803/110/ТЗ від 25.03.2008 сторонами була визначена вартість предмету забезпечення в розмірі 251 182 грн. 83 коп., що за курсом НБУ на дату укладення даного договору становить 49 739,17 дол. США (251 182 грн. 83 коп./ 5,05 грн./дол. США).

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 18.01.2013 у справі №2/202/353/2013 позов ПАТ КБ "ПриватБанк" до ПАТ "Акцент-Банк", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0803/110 від 25.03.2008 - в розмірі 92026,36 дол. США, що відповідно до повідомлення НБУ складає 735566,66 грн, звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль: DESOT LDN, модель: 433CL, рік випуску 2000, тип ТЗ: напівпричіп бортовий, № кузова/шасі: НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , шо належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3 шляхом опису та передачі зазначеного автомобіля ПАТ КБ "Приват Банк" з правом його продажу ПАТ КБ "Приват Банк" з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ "Приват Банк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Зазначена заборгованість в розмірі 92 026,36 дол. США виникла станом на 14.08.2012 та складалася з наступного:

39576,73 дол США - заборгованість за кредитом;

31428,40 дол США - заборгованість за процентами;

16609,23 дол США - пеня;

31,28 та 4380,72 дол США - штрафи.

Також, 08.12.2017 було вчинено виконавчий напис приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. (зареєстровано в реєстрі за № 14682) про стягнення з Пірч Л.М. за кредитним договором №0803/110 вiд 25.03.2008 грошових коштів у сумі 114 825, 27 дол США, що за курсом НБУ складало 2 999 26,05 грн.

Сума від реалізації автомобіля на виконання заочного рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 18.01.2013 по справі №2/202/353/2013 згідно укладеного Договору купівлі-продажу від 09.01.2014 становила 85 500 грн.

Зазначені кошти надійшли на рахунок погашення 3381 за кредитним договором 23.01.2014 в загальному розмірі 81 225 грн та були розподілені АТ КБ "ПриватБанк" відповідно до приписів Цивільного кодексу України.

Таким чином, станом на дату подання заяви про визнання грошових вимог заборгованість боржника перед кредитором становить:

- 30 251,8 дол США - заборгованость за кредитом, що в еквіваленті 1 264 304,40 грн;

- 3 771,85 дол США - заборгованость за процентами, що в еквіваленті 157 635,80 грн;

- 22 000 дол США - пеня, що в еквіваленті 919 439,4 грн.

Разом 56 023,65 дол США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 13.02.2025 (41,7927 грн за 1 дол США) становить 2 341 379,60 грн.

Місцевий господарський суд, розглянувши заяву Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" з грошовими вимогами до боржника, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються дані вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про наявність правових підстав для її часткового задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Отже, одним із видів порушення зобов`язання є прострочення виконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вже зазначалося вище, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 10.02.2011 у справі № 2-6189/2011, яке набрало законної сили, присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" у рахунок погашення кредитного договору №0803/11 від 25.03.2008 - 424 335 грн 04 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно ч. 1 ст. 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 75 ГПК України).

Положення вищевказаної статті визначають, що преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили.

Таким чином, Банку на підставі вказаного вище судового рішення підлягала поверненню заборгованість в розмірі 53 602,91 дол. США, що включає 39 576,75 дол. США -заборгованості за тілом кредиту, 3 771,85 дол. США - заборгованість за відсотками та 10 254,33 дол. США - пені.

Водночас, Банк згідно до поданої заяви з грошовими вимогами просить визнати його кредитором на суму 56 023,65 дол. США., що включає в себе 30 251,80 дол. США - заборгованість за кредитом, 3 771,85 дол. США. - заборгованість за відсотками та 22 000,00 дол. США - пеня.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 18.01.2013 у справі №2/202/353/2013 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0803/110 від 25.03.2008 - в розмірі 92026,36 дол. США, що відповідно до повідомлення НБУ складає 735566,66 грн, звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль: DESOT LDN, модель: 433CL, рік випуску 2000, тип ТЗ: напівпричіп бортовий. № кузова/шасі: НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , шо належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3 шляхом опису та передачі зазначеного автомобіля ПАТ КБ "Приват Банк" з правом його продажу ПАТ КБ "Приват Банк" з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ "Приват Банк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

На підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 18.01.2013 по справі №2/202/353/2013 АТ КБ "ПриватБанк" було звернуто стягнення на предмет забезпечення - автомобіль DESOT LDN, модель: 433CL, рік випуску: 2000, тип ТЗ: Напівпричіп бортовий, No кузова/шасі: НОМЕР_3 , реєстраційний номер: НОМЕР_4 , в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №0803/110 від 28.03.2008.

Із договору купівлі-продажу та акту приймання-передачі від 09.01.2014 вбачається, що Банком було здійснено реалізацію предмету забезпечення за 85 500,00 грн, що за курсом НБУ на дату укладення даного договору купівлі-продажу становить 10 696,85 дол. США (85 500 грн. 00 коп. / 7,993 грн./дол. США).

Таким чином, за рахунок реалізації автомобіля, котрий був предметом застави 09.01.2014, відбулося задоволення вимог кредитора до ОСОБА_1 на суму 10 696,85 дол. США.

Як вбачається із наданого Банком розрахунку заборгованості, отримані кошти від реалізації автомобіля були зараховані в рахунок погашення боргу за отриманим тілом кредиту. Разом з тим, із наданого розрахунку також вбачається, що в період із дати пред`явлення Банком позову 16.11.2010 до 08.01.2025 відбулося часткове погашення заборгованості за кредитом в розмірі 11 509,23 дол. США, що включає отриману суму в 10 696,85 дол. США від продажу предмету забезпечення.

Враховуючи викладене та зважаючи на розмір заборгованості ОСОБА_1 перед банком, встановлений рішенням у справі №2-6189/2011, факт звернення стягнення на предмет застави, а також часткове погашення заборгованості, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на дату подання заяви кредитора становить 28 067,52 дол. США - тіло кредиту та 3 771,85 дол. США - відсотки за користування кредитними коштами.

При цьому, доводи скаржника про те, що кошти від реалізації автомобіля на виконання заочного рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 18.01.2013 у справі №2/202/353/2013 згідно укладеного договору купівлі-продажу від 09.01.2014 були розподілені у відповідності до вимог ст. 534 ЦК України, а саме:

- 2493,65 дол США (19931,74 грн) було направлено на погашення юридичних витрат;

- 7668,37 дол США (61293,28 грн) було направлено на погашення заборгованості по тілу кредиту, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки заявником не доведено, як і не надано доказів того, куди/на погашення яких юридичних витрат та в якому розмірі були спрямовані кошти - 2493,65 дол США.

Щодо заявленої вимоги про стягнення пені в розмірі 22 000,00 дол. США, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалося вище, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 10.02.2011 у справі № 2-6189/2011, яке набрало законної сили, присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" у рахунок погашення кредитного договору №0803/11 від 25.03.2008 - 424 335 грн 04 коп. У рішенні від 10.02.2011 у справі №2-6189/2011 суд встановив, що заборгованість ОСОБА_1 перед Банком а кредитним договором № 0803/110 від 28.03.2008, яка виникла станом на 19.04.2010, становить 53 602,91 дол. США та включає: 39 576,75 дол. США - тіло кредиту, 3 771,85 дол. США - відсотки за користування кредитними коштами та 10 254,33 дол. США - пені.

Суд зазначає, що звернення Банку з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Відтак, банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України та положень кредитного договору, змінивши на власний розсуд умови основного зобов`язання щодо строку дії договору та періодичності платежів, а відтак строк виконання зобов`язань - як основного, так і акцесорних - є таким, що настав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц суд виснував, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання".

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні (такі правові висновки також викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/23028/17).

Враховуючи вищевказане, кредитор не може нараховувати проценти та пеню за кредитним договором як після закінчення строку кредиту, так і у разі пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту у порядку, передбачених положенням ст. 1050 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок зазначений у постановах Великої Палати Верховного суду: № 127/15672/16-ц від 08.11.2019 року, № 723/304/16-ц від 23.10.2019 p.. № 444/9519/12 від 28.03.2018 року, № 1519/2-3165/11 від 03.07.2019 року та № 461/10610/13-ц від 10.04.2019 року.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. "вирішена справа"), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень ("що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності").

Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/23028/17.

За таких обставин суд зазначає, що наявність судового рішення у справі №2-6189/2011 про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості свідчить про припинення строку дії договору, з огляду на що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та обумовлену в договорі неустойку припинилось згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, натомість права та інтереси Банку забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

В той же час, нарахування відповідно до положень ст. 625 Цивільного Кодексу України кредитором не заявлялись.

Отже, враховуючи факт наявності судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором правовідносини між сторонами врегульовуються уже не умовами кредитного договору, а наявним судовим рішенням.

Оскільки рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 18.01.2013 у справі №2/202/353/2013 було стягнуто заборгованість по відсотках та пені, що існувала на дату звернення з позовною заявою, то відповідно до вказаних вище норм, нарахування та стягнення пені на підставі кредитного договору після судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора є неправомірним.

З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд правомірно визнав грошові вимоги АТ КБ "Приватбанк" по пені лише у сумі, що зафіксована у судовому рішенні у справі № 2-6189/2011, а саме: 10 254,33 дол. США.

Щодо заяви керуючої реструктуризації про застосування наслідків спливу позовної давності по пені, то колегія суддів зазначає, що за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (стаття 267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

З огляду на висновки суду про те, що Банк втратив право нараховувати після судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора передбачену договором пеню за кредитом, то відсутні в цьому випадку і підстави для дослідження та застосування строку позовної давності.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про визнання грошових вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до боржника ОСОБА_1 , як таких, що не забезпечені заставою, у розмірі 1 759 209 грн 38 коп., з яких:

- 1 173 017 грн 44 коп. - заборгованість по тілу кредиту - друга черга задоволення;

- 157 635 грн 80 коп. - заборгованість по відсоткам за користування тілом кредиту - друга черга задоволення;

- 428 556 грн 14 коп. - пеня - третя черга задоволення.

При цьому, у визнанні грошових вимог АТ КБ "Приватбанк" по тілу кредиту на суму 2 184, 28 дол. США. та по пені на суму 11 745, 67 дол. США. (що в гривневому еквіваленті на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами 13.02.2025 становить 582 170 грн 22 коп.), суд першої інстанції відмовив правомірно, оскільки їх нараховано та відповідно заявлено до визнання безпідставно.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування ухвали місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді заяви АТ КБ "Приватбанк" про визнання грошових вимог до боржника.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що ухвала Господарського суду Рівненської області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для її скасування.

Керуючись ст.ст. 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Рівненської області від 04 березня 2025 року у справі №918/1140/24 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений "07" травня 2025 р.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Саврій В.А.