РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.05.2025Справа № 910/1377/25
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес"

про стягнення 46 276,35 грн

Представники сторін: не викликалися

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (далі - ПрАТ "Арсенал Страхування") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес" (далі - ПрАТ "Юнівес") 46 276,35 грн страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до ПрАТ "Арсенал Страхування", як страховика відповідальної в ДТП особи, якій позивач виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, на підставі статті 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 27 Закону України "Про страхування" (тут і надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, - Закон №85/96-ВР) та пункту 36.3. статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (тут і надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин,- Закон №1961-IV), в межах половини виплаченого страхового відшкодування перейшло право вимоги до ПрАТ "Юнівес", як страховика іншої відповідальної в ДТП особи.

Виходячи з того, що ДТП відбулася у результаті сукупних дій двох осіб (страхувальників сторін у справі) обґрунтований розмір страхового відшкодування становить 112 268,70 грн (224537,40 грн/2), а ПрАТ "Юнівес" у добровільному порядку сплачено лише частину страхового відшкодування у розмірі 65 992,35 грн, тому відповідач зобов`язаний виплатити решту регламентної виплати у розмірі 46 276,35 грн (112 268,70 грн - 65 992,35 грн).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2025 позовну заяву залишено без руху.

12.02.2025 через систему "Електронний суд" ПрАТ "Арсенал Страхування" подало заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/1377/25 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

05.03.2025 через систему "Електронний суд" ПрАТ "Юнівес" подало відзив, в якому просило відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що обґрунтований розмір страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля "Toyota", д.н.з. НОМЕР_1 , становить 158 318,82 грн, що підтверджується Звітом №Б03022201. Оскільки суб`єкт господарювання, який проводив ремонт пошкодженого автомобіля, не є платником ПДВ, тому за вирахуванням 20% від вартості запасних частин та франшизи, частка регламентної виплати, яка покладається на відповідача, становить 65 992,35 грн.

10.03.2025 через систему "Електронний суд" ПрАТ "Арсенал Страхування" подало відповідь на відзив, в якій не погодилося з доводами відповідача, з огляду на неправильність визначення суми страхового відшкодування.

Жодних інших заяв по суті справі, заяв чи клопотань сторонами не надано.

Відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд. його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Приймаючи до уваги зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених ГПК України, проте в розумні строки.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги ПрАТ "Арсенал Страхування" необґрунтованими.

01.02.2022, приблизно о 10 год. 15 хв., ОСОБА_1 , рухаючись в районі будинку 1А по бульвару Зоряний в місті Дніпро , керуючи автомобілем "Рено", д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись заднім ходом, не переконалась, що це буде безпечним, чим порушила пункт 10.9 Правил дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР), та скоїла зіткнення з автомобілем "Тойота", д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався позаду, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

У той же час, ОСОБА_2 , рухаючись в районі будинку 1А по бульвару Зоряний в м.Дніпро , керуючи автомобілем "Тойота", д.н.з. НОМЕР_3 , при зміні напрямку руху, не переконалась, що це буде безпечно, чим порушила пункт 10.1 ПДР та скоїла зіткнення з транспортним засобом "Рено", д.н.з. НОМЕР_4 та транспортним засобом "Ауді", д.н.з. НОМЕР_5 , що спричинило пошкодження транспортних засобів.

ДТП сталися внаслідок порушення водієм автомобіля "Рено", д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , та водієм автомобілем "Тойота", д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_2 ПДР, вина яких була встановлена постановами Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 17.03.2022 у справах №932/1375/22 та №932/1377/22.

Внаслідок зазначеної ДТП було пошкоджено автомобіль "Тойота", д.н.з. НОМЕР_3 , (застрахований транспортний засіб), власником та страхувальником якого, згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 , є ОСОБА_2

11.01.2022 між ПрАТ "Арсенал Страхування" (за текстом договору - страховик) та ОСОБА_2 (за текстом договору - страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №77/22-Т/Дп/04 "All risks", предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом марки "Тойота", д.н.з. НОМЕР_3 , згідно якого страховик прийняв на себе зобов`язання, при настання страхового випадку (ДТП) здійснити виплату страхового відшкодування.

На підставі заяви про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу від 01.02.2022 (номер справи 006.00236622), Звіту №Б03022201 про матеріальний збиток, Протоколу огляду транспортного засобу від 03.02.2022, ремонтної калькуляції, рахунку №14-2 від 05.02.2022, наряду замовлення №4588 від 05.02.2022, накладної №3934, розрахунку страхового відшкодування від 11.01.2022 та страхового акту №006.00236422-1 від 10.02.2022, 14.02.2022 за платіжною інструкцією №8684047 позивачем сплачено на рахунок особи, яка здійснювала відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу (ФОП Будулак Олександр Петрович) 224 537,40 грн.

Судом встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність особи, якій належить автомобіль "Рено", д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована у ПрАТ "Юнівес" згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АР №002399727.

Вказаний вище поліс передбачає франшизу в розмірі 2 600,00 грн та страхову суму (ліміт відповідальності) за шкоду, спричинену майну 130 000, 00 грн.

З метою досудового врегулювання спору, ПрАТ "Арсенал Страхування" звернулося до ПрАТ "Юнівес" з претензією №170222-472/р від 17.02.2022, в якій запропонувало у добровільному порядку сплатити суму страхового відшкодування у розмірі 224 537,40 грн.

Вищезазначена претензія була задоволена частково шляхом сплати 01.08.2022 ПрАТ "Юнівес" на користь ПрАТ "Арсенал Страхування" 65 992,35 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №568 від 01.08.2022.

Посилаючись на те, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону №1961-IV не відшкодував позивачеві у повному обсязі шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП, ПрАТ "Арсенал Страхування" звернулося з даним позовом до суду про достягнення з ПрАТ "Юнівес" невиплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 46 276,35 грн.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

За приписами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону №85/96-ВР до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, у вказаних правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Тобто, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Отже, виконавши свої зобов`язання перед страхувальником за договором добровільного страхування наземного транспорту №77/22-Т/Дп/04 "All risks" від 11.01.2022 шляхом виплати страхового відшкодування, позивач набув право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами 1 та 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

За змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Як було зазначено вище та визнається сторонами, спірна ДТП, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль "Тойота", д.н.з. НОМЕР_3 , відбулася з обопільної вини водія автомобіля "Рено", д.н.з. НОМЕР_2 , - ОСОБА_1 , та водія автомобіля "Тойота", д.н.з. НОМЕР_3 , - ОСОБА_2 , що також підтверджується постановами Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 17.03.2022 у справах №932/1375/22 та №932/1377/22.

Відповідно до статті 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Нормами статті 5 Закон №1961-IV встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

За приписами пунктів 1.7., 1.8. статті 1 Закон №1961-IV забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Страховий поліс - це єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Рено", д.н.з. НОМЕР_2 , у вчиненні ДТП, на момент настання страхової події була застрахована у відповідача на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АР №002399727, (франшиза - 2 600,00 грн, ліміт за шкоду по майну - 130 000,00 грн), що підтверджується інформацією з Єдиної централізованої бази даних МТСБУ.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик (відповідач) на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування (позивач) за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 Закон №1961-IV, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону №85/96-ВР, шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

При цьому, у відповідності до абзацу 1 пункту 36.3. статті 36 Закону №1961-IV у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

За таких обставин, оскільки ДТП відбулася з вини двох осіб (страхувальників ПрАТ "Арсенал Страхування" та ПрАТ "Юнівес"), суд дійшов висновку про те, що до позивача, як страховика однієї винної у ДТП особи, який у повному обсязі виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, перейшло право вимоги на відшкодування половини розміру страхового відшкодування (регламентної виплати) від страховика іншої винної у ДТП особи.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач не погоджувався з розміром страхового відшкодування.

Відповідно до частини 2 статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За приписами частини 22.1 статті 22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України (стаття 29 Закону України №1961-IV).

Вищезазначеними приписами не встановлено імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт.

У зв`язку з викладеним, суд зазначає, що достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжне доручення та рахунок на сплату послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, а звіт про оцінку автомобіля є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Отже, доказом дійсної вартості ремонтних робіт є рахунок СТО, який містить перелік робіт та використаних матеріалів щодо ремонту транспортного засобу, що стосуються саме пошкодженої частини транспортного засобу.

Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.

При цьому, суд у силу частини 4 статті 236 ГПК України враховує аналогічну правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №910/9396/17, від 25.07.2018 у справі №922/4013/17.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (далі - Методика).

Згідно з пунктом 2.3. Методики вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ.

Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості) (пункт 2.4. Методики).

Відповідно до вимог пункту 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = Ср + См + Сс х (1 - Ез), де: Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.; См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.; Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.; Ез - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 у справах №910/3650/16, №910/32969/15 та у постановах Верховного Суду від: 01.02.2018 у справі №910/22886/16, 06.02.2018 у справі №910/3867/16, 12.03.2018 у справі №910/5001/17.

З огляду на вказане, доводи позивача про те, що відповідач несе половину завданої шкоди, що становить 224 537,40 грн є необґрунтованими, оскільки останнім не враховано коефіцієнт фізичного зносу автомобіля "Тойота", д.н.з. НОМЕР_3 .

Відповідно до пункту 7.38. Методики значення Ез (коефіцієнта фізичного зносу) приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ, 3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД, 4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів, 5 років - для мототехніки.

Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації.

Зі змісту рахунку №14-2 від 05.02.2022, наряду-замовлення №4588 від 05.02.2022 та накладної на запасні частини і видаткові матеріали №3934 вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля "Тойота", д.н.з. НОМЕР_3 , у розмірі 224 537,40 грн (з урахуванням знижки 10%) складається з:

вартості ремонтно-відновлювальних робіт (Ср) та вартості необхідних для ремонту матеріалів (См) у загальному розмірі 42 751,80 грн (з урахуванням знижки 10%) (позиції 28, 31, 42);

вартості нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, у розмірі 181 785,60 грн (з урахуванням знижки 10%) (позиції 1-27, 29-30, 32-41).

Також Звітом №Б03022201 від 09.02.2022 встановлено коефіцієнт фізичного зносу автомобіля "Тойота", д.н.з. НОМЕР_3 , який складає 0,4827).

Таким чином, за розрахунком суду вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 136 789,49 грн, розрахованого таким чином: 42 751,80 грн + 181 785,60 грн (1 - 0, 4827).

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач також вказував, що від вартості складників необхідно вирахувати ПДВ, оскільки суб`єкт господарювання, який здійснював ремонт автомобіля "Тойота", д.н.з. НОМЕР_3 , не є платником ПДВ.

Згідно з абзацом 2 пункту 36.2 статті 36 Закону №1961-IV, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника) сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Таким чином, вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати, а тому судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин:

1) фактичне здійснення ремонту автомобіля;

2) чи є виконавець робіт з ремонту автомобіля платником ПДВ.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.12.2021 у справі №911/286/20, 13.03.3018 у справі №910/9396/17 та від 06.07.2018 у справі №924/675/17.

Як було раніше встановлено судом, відновлення забезпеченого транспортного засобу підтверджується рахунком №14-2 від 05.02.2022, нарядом-замовлення №4588 від 05.02.2022 та накладною на запасні частини і видаткові матеріали №3934.

Зі змісту вказаних документів вбачається, що ПДВ становить 0,00 грн, а ФОП Будулак А.В. не є платником податку на прибуток.

Крім цього, у платіжному дорученні №8684047 від 14.02.2022 кошти у розмірі 224537,40 грн були перераховані на користь ФОП Будулак А.В. (без ПДВ).

Посилання відповідача на включення ПДВ до вартості складників, що підтверджується ремонтною калькуляцією, яка є додатком до Звіту №Б03022201 від 09.02.2022, не беруться судом до уваги, оскільки, як було раніше зазначено судом, звіт про оцінку автомобіля є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу.

Оскільки наявними у матеріалах справи доказами підтверджується здійснення відновлювального ремонту автомобіля "Тойота", д.н.з. НОМЕР_3 , до вартості складників не було включено ПДВ і кошти у розмірі 224537,40 грн були перераховані на користь ФОП Будулак А.В. без включення зазначеного податку, доводи відповідача про зменшення вартості відновлювального ремонту в частині податку на додану вартість складників є безпідставними.

Крім цього, вирішуючи питання про суму стягнення страхового відшкодування, судом враховано положення пункту 36.6. статті 36 Закону №1961-IV, згідно якого страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Згідно з абзацом 2 пункту 12.1. статті 12 Закону №1961-IV страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Як було раніше встановлено судом, полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АР №216222750, передбачена франшиза у розмірі 2 600,00 грн.

Таким чином, з урахуванням приписів пункту 36.3. статті 36 Закону №1961-IV та вищезазначеного розміру франшизи, обґрунтований розмір страхового відшкодування, яке покладається на відповідача складає 65 794,75 грн (136 789,49 грн / 2 - 2 600,00 грн).

Оскільки ПрАТ "Юніверс" у добровільному порядку було сплачено 65 992,35 грн, вимога ПрАТ "Арсенал Страхування" про достягнення 46 276,35 грн є необґрунтованою.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, позов ПрАТ "Арсенал Страхування" не підлягає задоволенню.

При цьому, враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом, інші доводи сторін не беруться до уваги, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Судовий збір згідно статті 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись статтями 123, 129, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частин 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяСергій МУДРИЙ