ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2025м. ДніпроСправа № 904/912/25

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Татарчука В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

За позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АР Плюс" (Дніпропетровська обл., Синельниківський р-н, смт Васильківка)

про стягнення заборгованості

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "АР Плюс" про стягнення заборгованості в загальному розмірі 68576,49грн, з якої: 55633,88грн основного боргу, 7435,80грн пені, 824,07грн трьох відсотків річних, 4682,74грн інфляційних втрат. Судові витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про відшкодування витрат при поточному утриманні під`їзної колії №ПР/П-23278/НЮ від 12.09.2023 в частині своєчасної повної оплати наданих послуг за період з квітня 2024 року по серпень 2024 року.

Зважаючи на те, що справа є незначної складності, враховуючи приписи статті 12, частини першої статті 247, частини сьомої статті 250 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2025 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними в матеріалах справи документами. Зобов`язано позивача надати до суду уточнену позовну заяву, яка буде містити повне найменування та місцезнаходження позивача. Зобов`язано відповідача надати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідач відзив на позов не надав, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

З приводу дотримання прав відповідача під час розгляду даної справи судом, слід зазначити таке.

Господарським судом направлялася ухвала суду від 10.03.2025 (про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі) в електронному вигляді до електронного кабінету відповідача, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с. 33 том 1).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Отже, судом були вчинені всі передбачені законом заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

Враховуючи дату доставлення ухвали суду від 10.03.2025 10.03.2025 (о 22:01), відповідач мав подати відзив на позовну заяву в строк до 26.03.2025 включно.

Будь-яких клопотань про продовження зазначеного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною другою статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску строку суду також не повідомлено.

Станом на 06.05.2025 відповідач не надав до суду відзив на позов.

Згідно із частиною першою статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України").

Судом також враховано, що в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Враховуючи предмет та підстави позову у даній справі, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення. Відповідач мав достатньо часу для подання відзиву на позовну заяву, однак не зробив цього, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідачем до суду не надано.

Таким чином, суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Під час розгляду справи судом досліджені докази, наявні в матеріалах справи.

Згідно з частиною четвертою статті 240 Господарського процесуального України, у зв`язку з розглядом справи без виклику учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд,-

УСТАНОВИВ:

12.09.2023 між Акціонерним товариством "Українська залізниця" (далі отримувач коштів, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АР Плюс" (далі платник, відповідач) було укладено договір про відшкодування витрат при поточному утриманні під`їзної колії за №ПР/П-23278/НЮ (далі договір).

Згідно з пунктом 1.1 договору платник зобов`язується відшкодовувати витрати отримувача коштів понесені останнім при поточному утриманні ділянки під`їзної колії №8а станції Ул`янівка рейки Р-50, шпали дерев`яні, протяжністю 0,041км, рейки Р-65 шпали дерев`яні, протяжністю 0,683км, стрілочний перевод №34 Р-65 1/11 дер. протяжністю 0,033км (далі за текстом під`їзна колія) та під`їзної колії №9 станції Ул`янівка рейки Р-65, шпали дерев`яні, протяжністю 0,383 км, стрілочний перевод №30 Р-65 1/11 дер. протяжністю 0,033км, що знаходяться на балансі отримувача коштів та призначені для подачі та збирання вагонів з вантажами, які прибувають та/ або відправляються платником.

Відповідно до пункту 1.3 договору обслуговування та поточне утримання ділянки під`їзної колії та стрілочних переводів здійснюється силами структурного підрозділу "Синельниківська дистанція колії" філії "Придніпровська залізниця" АТ "Укрзалізниця".

Розмір суми витрат на поточне утримання ділянки під`їзної колії та стрілочних переводів за місяць розраховано в Калькуляціях №1, №2 (додаток №1 та додаток №2 до договору) та складає 21024,37грн (двадцять одна тисяча двадцять чотири грн 37коп) у тому числі ПДВ 20% - 3504,06грн(п`ять тисяч п`ятсот чотири грн 06коп) /пункт 2.2 договору/.

Згідно з пунктом 2.3 договору щомісяця між структурними підрозділами "Синельниківська дистанція колії" га "Дніпровська дирекція залізничних перевезень" проводиться звірка розрахунків щодо відшкодованих витрат за поточне утримання ділянки під`їзної колії та стрілочних переводів, які включені в ставки на збір за подачу та збирання вагонів за таблицею 2 тарифного керівництва №1.

Пунктом 2.4 договору передбачено, що на підставі проведеної звірки розрахунків складається Акт звірки, що підписується сторонами по договору, який враховується при остаточному визначенні розміру відшкодування витрат з поточного утримання ділянки під`їзної колії та стрілочних переводів.

Згідно з пунктом 2.5 договору платник щомісяця перераховує отримувачу коштів суму витрат за поточне утримання ділянки під`їзної колії та стрілочних переводів передплатою до 20 числа розрахункового місяця на підставі виставлених рахунків.

Пунктом 4.1.1 договору визначено обов`язки платника, зокрема, своєчасно та у повному обсязі перераховувати отримувачу коштів суму витрат за поточне утримання ділянки під`їзної колії та стрілочних переводів.

За порушення термінів оплати відшкодування витрат за поточне утримання ділянки під`їзної колії та стрілочних переводів платник сплачує отримувачу коштів пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент нарахування пені (пункт 5.2 договору).

Приписами пункту 11.1 договору встановлено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами, але його дія розповсюджується на відносини, що фактично склалися з 01.09.2023 року та діє до 31.12.2023 року.

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік на тих самих умовах, якщо жодна із сторін не заявить про розірвання договору не менше ніж за один місяць до закінчення терміну його дії (пункт 11.3 договору).

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками без зауважень та заперечень до нього.

Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В матеріалах справи відсутні докази того, що договір визнавався недійсним в судовому порядку.

Так, жодна із сторін письмово не виявила бажання припинити дію договору. Відтак, договір про відшкодування витрат при поточному утриманні під`їзної колії за №ПР/П-23278/НЮ від 12.09.2023 був чинним на час виникнення спірних правовідносин.

18.07.2024 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору.

Відповідно до умов якої:

1. У зв`язку зі зміною розміру суми на відшкодування витрат при поточному утриманні під`їзних колій (підвищення заробітної плати робітникам залізничного транспорту), сторони дійшли згоди внести наступні зміни до вказаного договору:

Пункт 2.2 змінили та виклали у наступній редакції: "2.2 Розмір суми витрат на поточне утримання ділянки під`їзної колії та стрілочних переводів за місяць розраховано в Калькуляції №3, №4 (додаток №3, №4 до договору, які є його невід`ємною частиною) та складає 23741,40грн (двадцять три тисячі сімсот сорок одна грн. 40 коп.), в тому числі ПДВ - 3956,90грн (три тисячі дев`ятсот п`ятдесят шість грн 91 коп), що діють з 01 квітня 2024 р. до закінчення терміну дії договору".

2. Додаткова угода вступає в дію з моменту її підписання, але її дія на підставі частини третьої статті 631 Цивільного кодексу України розповсюджується на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 квітня 2024 року.

3. З моменту підписання даної додаткової угоди Калькуляції №1, №2 втрачають чинність, розрахунок між сторонами здійснюється на підставі Калькуляції №3,№4.

4. Інші умови договору не змінені даною додатковою угодою, залишаються без змін і сторони підтверджують, по ним свої зобов`язання.

5. Додаткова угода є невід`ємною частиною договору №ПР/П-23278/НЮдч від 12.09.2023.

Згідно з матеріалами справи протягом квітня-серпня 2024 року позивач надав відповідачу послуги відповідно до умов договору на загальну суму 55633,88грн.

Так, позивачем надані підписані сторонами акти виконання робіт (наданих послуг) та рахунки, а саме:

- акт виконання робіт (наданих послуг) від 31.07.2024 на загальну суму 21024,37грн (а.с. 20 том 1);

- акт виконання робіт (наданих послуг) від 31.07.2024 на загальну суму 10868,11грн (а.с. 22 том 1);

- акт виконання робіт (наданих послуг) від 30.08.2024. на загальну суму 23741,40грн (а.с. 24 том 1);

- рахунок №54/304 від 01.07.2024 на суму 21024,37грн (а.с. 19 том 1);

- рахунок №60/304 від 19.07.2024 на суму 10868,11грн (а.с. 21 том 1);

- рахунок №67/304 від 01.08.2024 на суму 23741,40грн (а.с. 23 том 1).

Як зазначає позивач, відповідач витрати по поточному утриманню ділянки під`їзної колії не відшкодував.

З огляду на викладене, у зв`язку із порушенням відповідачем строків оплати наданих послуг, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача заборгованість в загальному розмірі 68576,49грн, з якої: 55633,88грн основного боргу, 7435,80грн пені, 824,07грн трьох відсотків річних, 4682,74грн інфляційних втрат.

Зазначене і є причиною виникнення спору.

Предметом спору є стягнення з відповідача на користь позивача за договором про відшкодування витрат при поточному утриманні під`їзної колії за №ПР/П-23278/НЮ заборгованості за несвоєчасну оплату наданих послуг у сумі 68576,49грн, з яких: 55633,88грн - основна заборгованість, 7435,80грн пеня, 824,07грн - три відсотки річних та 4682,74грн інфляційні втрати.

Предметом доказування у справі є обставини укладення договору договором про відшкодування витрат при поточному утриманні під`їзної колії, строк його дії, строк оплати, докази оплати, наявність/відсутність заборгованості, наявність/відсутність підстав для стягнення штрафних санкцій.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (статті 626 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 174, 193 Господарського кодексу України, господарський договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (частина сьома статті 179 Господарського кодексу України).

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина перша статті 193 Господарського кодексу України).

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором про надання послуг.

Згідно з частиною першою статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини першої статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим до виконання.

Згідно з пунктом 2.5 договору платник щомісяця перераховує отримувачу коштів суму витрат за поточне утримання ділянки під`їзної колії та стрілочних переводів передплатою до 20 числа розрахункового місяця на підставі виставлених рахунків.

Враховуючи визначений контрагентами у пункті 2.5 договору порядок розрахунків за надані послуги, а саме здійснення оплати наданих послуг передплатою до 20 числа розрахункового місяця на підставі виставлених рахунків, суд зазначає, що строк оплати є таким, що настав:

- 22.07.2024 за актом виконання робіт (наданих послуг) від 31.07.2024 на загальну суму 21024,37грн, прострочення з 23.07.2024;

- 22.07.2024 за актом виконання робіт (наданих послуг) від 31.07.2024 на загальну суму 10868,11грн, прострочення з 23.07.2024;

- 20.08.2024 за актом виконання робіт (наданих послуг) від 30.08.2024 на загальну суму 23741,40грн, прострочення з 21.08.2024.

Будь-яких доказів своєчасної оплати заявленої позивачем до стягнення заборгованості у сумі 55633,88грн відповідачем згідно з положеннями статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України під час розгляду справи не надано, а судом таких обставин не встановлено.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Окрім вимоги про стягнення основної заборгованості позивач просить стягнути з відповідача три відсотки річних у розмірі 824,07грн за загальний період з 23.07.2024 по 31.01.2025, пеню 7435,80грн за загальний період з 23.07.2024 по 21.02.2025 та інфляційні втрати 4682,74грн за період з 23.07.2024 по 31.01.2025 (а.с. 17, 18 том 1).

Згідно з частиною першою статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

За частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.2 договору визначено, що за порушення термінів оплати відшкодування витрат за поточне утримання ділянки під`їзної колії та стрілочних переводів платник сплачує отримувачу коштів пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент нарахування пені.

Заявлена позивачем пеня розрахована у загальній сумі 7435,80грн за загальний період з 23.07.2024 по 21.02.2025.

Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку пені судом порушень не встановлено.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, врегульовані законодавством.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заявлені позивачем до стягнення інфляційні втрати розраховані у загальній сумі 4682,74грн за період з 23.07.2024 по 31.01.2025

Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку інфляційних втрат судом порушень не встановлено.

Позивачем також заявлено до стягнення три відсотки річних, які розраховані у загальній сумі 824,07грн за загальний період з 23.07.2024 по 31.01.2025.

Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку трьох відсотків річних судом порушень не встановлено.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76-79 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про більшу вірогідність доказів, наданих позивачем у підтвердження обґрунтування своєї позиції. Відповідно позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Такі висновки суду засновані передусім на відсутності належних спростувань з боку відповідача цих обставин.

За таких обставин законними й обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в загальному розмірі 68576,49грн, з якої: 55633,88грн - основного боргу, 7435,80грн - пені, 824,07грн - трьох відсотків річних, 4682,74грн - інфляційних втрат.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України у разі задоволення позову всі судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АР Плюс" про стягнення заборгованості в загальному розмірі 68576,49грн, з якої: 55633,88грн основного боргу, 7435,80грн пені, 824,07грн трьох відсотків річних, 4682,74грн інфляційних втрат задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АР Плюс" (52600, Дніпропетровська обл., Синельниківський р-н, смт Васильківка, вул. Будівельників, буд. 129; ідентифікаційний код 43089291) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) 55633,88грн основного боргу, 7435,80грн пені, 824,07грн трьох відсотків річних, 4682,74грн інфляційних втрат та 2422,40грн витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 06.05.2025.

Суддя В.О. Татарчук