ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"24" квітня 2025 р. м. Вінниця Cправа № 902/1140/24

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючий суддя Міліціанов Р.В.,

при секретарі Московчук Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до: Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Миколаївського храму с. Гранів Вінницько-Тульчинської єпархії Української православної церкви (Православної церкви України), вул. Філоненка, буд. 11, с. Гранів, Гайсинський район, Вінницька область, 23731, код - 38547987

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Управління у справах національностей та релігій Вінницької облдержадміністрації, вул. Хмельницьке Шосе, буд. 7, кім. 1227, м. Вінниця, 21036

про визнання недійсним протоколу та нової редакції статуту

за участю представників:

позивача: Романовська Наталія Валентинівна

відповідача: Чубенко Сніжана Василівна

третьої особи: Мандрика Юлія Володимирівна

В С Т А Н О В И В :

31.10.2024 року до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява (б/н від 31.10.2024 року) (вх. № 1193/24 від 31.10.2024 року) ОСОБА_1 до Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Миколаївського храму с. Гранів Вінницько-Тульчинської єпархії Української православної церкви (Православної церкви України) про: визнання недійсним протоколу № 1 від 18.02.2023 року загальних зборів релігійної громади Свято-Миколаївського храму с. Гранів Гайсинського району Тульчинської єпархії Української Православної Церкви; визнання недійсним Статуту Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Миколаївського храму с. Гранів Вінницько-Тульчинської єпархії Української православної церкви (Православної церкви України) у новій редакції, затвердженій 18.02.2023 року.

Ухвалою суду від 05.11.2024 року відкрито провадження у справі № 902/1140/24 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 02.12.2024 року.

02.12.2024 року до суду від позивача надійшло ряд клопотань, зокрема: клопотання (б/н від 02.12.2024 року) (вх.канц. № 01-34/11832/24) про витребування оригіналів доказів; клопотання (б/н від 02.12.2024 року) (вх.канц. № 01-34/1134/24) про надання додаткових доказів по справі.

02.12.2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (б/н від 02.12.2024 року).

У судовому засіданні 02.12.2024 року судом постановлено ухвалу про залучення до участі у розгляді справи Управління у справах національностей та релігій Вінницької облдержадміністрації, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Ухвалою суду від 09.12.2024 року повідомлено учасників справи про дату наступного судового засідання.

12.12.2024 року до суду від представника третьої особи на виконання вимог ухвали суду надійшов лист № 01-24/818 від 12.12.2024 року. Додатком до листа додано ряд документів.

16.12.2024 року до суд від позивача надійшло клопотання (б/н від 16.12.2024 року) (вх.канц. № 01-34/12425/24) про призначення у справі № 902/1140/24 оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи. Проведення судової експертизи доручити Товариству з обмеженою відповідальністю "Подільський центр судових експертиз".

Також, 16.12.2024 року від позивача надійшла заява (б/н від 16.12.2024 року) (вх.канц. № 01-34/12421/24) про долучення до матеріалів справи доказів.

17.12.2024 року на електронну адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання (б/н від 16.12.2024 року) (вх.канц. № 01/34/12452/24) про відкладення судового засідання на іншу дату, в зв`язку з зайнятістю уповноваженого представника в іншому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 18.12.2024 року повідомлено учасників справи про дату наступного судового засідання.

10.01.2025 року до суду від Гайсинського міжрайонного бюро технічної інвентаризації надійшов лист (вих. № 4 від 08.01.2025 року). Додатком до якого додано інвентаризаційну справу (с. Гранів, вул. Шевченка, № 6 а).

29.01.2025 року представником позивача подано клопотання (б/н від 29.01.2025 року) (вх.канц. № 01-34/920/24) про надання додаткових доказів по справі.

29.01.2025 року до суд від представника відповідача надійшло клопотання (б/н 29.01.2025 року) (вх.канц. № 01-34/924/25) про надання доказів.

12.02.2025 року від позивача надійшла заява (б/н від 12.02.2025 року) (вх.канц. № 01-34/1473/25) про залучення до участі у розгляді справи в якості третіх осіб громадян-фізичних осіб, членів Релігійної громади Свято-Миколаївського храму с. Гранів Гайсинського району Української православної церкви.

У судовому засіданні 13.02.2025 року судом частково задоволено клопотання позивача (б/н від 02.12.2024 року) (вх.канц. № 01-34/1134/24).

За результатами проведеного судового засідання судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі № 902/1140/24 та призначення справи до судового розгляду по суті на 04.03.2025 року.

Ухвалою суду від 13.02.2025 року повідомлено учасників справи про дату наступного судового засідання.

04.03.2025 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшло клопотання (б/н від 04.03.20225 року) (вх.канц. № 01-34/2232/25), про відкладення розгляду справи на іншу дату, в зв`язку з хворобою уповноваженого представника.

У судовому засіданні 04.03.2025 року судом постановлено ухвалу про відкладення розгляду справи на 20.03.2025 року.

Ухвалою суд від 04.03.2025 року повідомлено учасників справи про дату наступного судового засідання.

23.04.2025 року до суду від представника третьої особи надійшли зауваження до протоколу судового засідання від 20.03.2025 року (б/н від 23.04.2025 року) (вх.канц. № 01-34/4264/25).

Ухвалою суду від 28.04.2025 року враховано зауваження представника Управління у справах національностей та релігій Вінницької облдержадміністрації Мандрики Ю.В. на протокол судового засідання від 20.03.2025 року у справі № 902/1140/24.

У судовому засіданні 24.04.2025 року прийняли участь представники позивача, відповідача та третьої особи.

Стислий виклад процесуальних позицій сторін.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на що він є членом Релігійної громади Свято-Миколаївського храму с. Гранів Гайсинського району Тульчинської єпархії Української Православної Церкви.

З 28.06.2012 року позивач був настоятелем Свято-Нікольського Храму села Гранів Гайсинського району Тульчинської єпархії УПЦ, відповідно до Указу Архієпископа Тульчинського і Брацлавського Іонафана від 23.09.1997 року.

До 28.04.2023 року позивач був зазначений керівником Релігійної громади Свято-Миколаївського храму с. Гранів Гайсинського району Тульчинської єпархії УПЦ.

Протоколом №1 зборів від 04.09.2016 року загальних зборів релігійної громади було затверджено нову редакцію статуту релігійної громади, який в подальшому був зареєстрований наказом начальника управління у справах національностей та релігій Вінницької облдержадміністрації від 10.10.2016 р. №303.

На початку 2023 року позивач довідався, що 28.04.2023 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за кодом 38547987 внесені зміни щодо назви релігійної громади вказано назву - Релігійна громада Свято-Миколаївського храму с. Гранів Вінницько-Тульчинської єпархії УПЦ (ПЦУ) та керівника - ОСОБА_2 .

За твердженнями позивача, інформація щодо проведення загальних зборів із участю 889 громадян - жителів села Гранів є неправдивою, а відомості, внесені до даного протоколу підробленими.

Збори такої кількості людей не могли проводитись без відома селищної ради, таке зібрання жителів села, у якому мешкає 2000 осіб. було б визначною подією; приміщення кафе, яке зазначено місцем проведення зборів, не могло вмістити такої великої кількості людей. Зазначене також можуть підтвердити свідки.

Як зазначає позивач, внесення змін до Статуту юридичної особи - Релігійна громада Свято-Миколаївського храму с. Гранів Гайсинського району Тульчинської єпархії Української Православної Церкви суперечить положенням статті 8 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації".

З урахуванням чого позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним протоколу № 1 від 18.02.2023 року загальних зборів релігійної громади Свято-Миколаївського храму с. Гранів Гайсинського району Тульчинської єпархії Української Православної Церкви та визнання недійсним Статуту Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Миколаївського храму с. Гранів Вінницько-Тульчинської єпархії Української православної церкви (Православної церкви України) у новій редакції, затвердженій 18.02.2023 року (т. 1 а.с. 1-10).

У відзиві на позовну заяву відповідач не визнає заявлених позовних вимог та просить суд відмовити в задоволенні позову зазначаючи про наступне.

Рішення релігійної громади на загальних зборах приймались у відповідності до чинного законодавства, в тому числі й у відповідності до ЗУ "Про свободу совісті та релігійні організації", відтак прийняте загальними зборами релігійної громади рішення про зміну канонічної та організаційної підлеглості (за яке проголосували більш, ніж 2/3 членів релігійної громади) є законним та є реалізацією прав членів релігійної громади на свободу світогляду і віросповідання, свободу мати, приймати і змінювати релігію або переконання за своїм вибором і свободу одноособово чи разом з іншими сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, відправляти релігійні культи, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні переконання, які гарантовані Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами.

Також на виконання вимог ЗУ "Про свободу совісті та релігійні організації", а саме статті 14 вказаного Закону, що передбачає реєстрацію статутів релігійної організації, членами релігійної громади були подані усі необхідні документи до Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації з метою реєстрації Статуту релігійної громади в новій редакції та внесення відповідних змін до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відтак, члени релігійної громади діяли в межах та у відповідності до чинного законодавства.

Разом з тим відповідач зазначає, що позивач не був позбавлений права на реалізацію свободи совісті свободи совісті та віросповідання, релігійних поглядів у вигляді вільного волевиявлення щодо вибору канонічної підлеглості релігійної громади. Відмова позивача брати участь в богослужіннях, які здійснюються відповідачем є свідомим вибором позивача, він не обмежений у виборі відвідувати будь-які богослужіння, які є для нього прийнятними.

Безпідставними є звинувачення позивача у неможливості здійснення керівництва релігійною громадою - оскільки позивач міг брати участь в управлінні релігійною громадою шляхом участі в загальних зборах цієї релігійної громади - однак він свідомо відмовився від такої можливості.

Оголошення про проведення зборів релігійної громади було розміщено в людних місцях, громадських закладах, зупинках транспорту тощо, також про проведення зборів членів релігійної громади повідомляли усно.

Законодавством не визначено порядок скликання зборів релігійної громади, відтак не передбачено особистого усного чи письмового запрошення члена релігійної громади. Тому, відсутність позивача на зборах релігійної громади - це свідомий вибір самого позивача, так як всі члени релігійної громади були повідомлені про проведення зборів.

Разом з тим, позивачем не надано доказів суперечності статуту у новій редакції нормам законодавства, а тому, відсутні підстави для визнання такого статуту недійсним (т. 1, а.с. 124-127).

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 30.07.2013 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань були включені відомості про Релігійну громаду Свято-Миколаївського храму с. Гранів Гайсинського району Тульчинської єпархії Української православної Церкви, запис № 0000830 (т. 1 а.с. 13).

Згідно наказу Начальника управління у справах національностей та релігій облдержадміністрації № 303 від 10.10.2016 року було зареєстровано Статут Релігійної громади Свято-Миколаївського храму с.Гранів Гайсинського району Тульчинської єпархії Української православної Церкви (у новій редакції) (т. 1 а.с. 14-18).

Відповідно п. 1.1 Статуту Релігійна громада Свято-Миколаївського храму с. Гранів Гайсинського району Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (далі - парафія) - релігійна організація, первинний структурний підрозділ Української Православної Церкви (далі - УПЦ), який безпосередньо входить до складу Тульчинської єпархії.

Парафія створюється за бажанням віруючих з благословення єпархіального архієрея (п. 1.2 Статуту).

Парафія об`єднує громадян православного віросповідання для сумісного здійснення права на свободу сповідання та поширення православної віри, а також для піклування про релігійно-моральне виховання (п. 1.3 Статуту).

Парафія здійснює свою діяльність при дотриманні діючого Законодавства, Статуту УПЦ, Статуту Тульчинської єпархії, а також цього Статуту (п. 1.4 Статуту).

У своїй діяльності парафія керується даним Статутом, постановами собору УПЦ, указами єпархіального архієрея (п. 1.5 Статуту).

Парафія у своїй релігійній та адміністративно-фінансовій діяльності підзвітна єпархіальному архієрею (п. 1.6 Статуту).

Парафія як юридична особа користується правами і несе обов`язки відповідно до чинного Законодавства і цього Статуту (п. 1.7 Статуту).

Згідно п. 2.1 Статуту Органами парафіяльного управління є: Парафіяльні збори, очолювані головою Парафіяльної ради. Парафіяльні збори вважаються чинними за умови присутності не менше 2/3 від числа членів Парафіяльних зборів, рішення яких приймаються простою більшістю голосів.

Членами громади є православні віруючі, клірики та миряни, які досягли 18- річного віку, визнають обов`язковість Статуту УПЦ, регулярно відвідують богослужіння і не перебувають під забороною чи церковним судом, що забороняє участь у. богослужбовому житті (п. 2.2 Статуту) (т. 1, а.с. 14-18).

Зі змісту протоколу № 1 вбачається, що 18.02.2023 року в селі Гранів Гайсинського району Вінницької області проведені загальні збори Релігійної громади Свято-Миколаївського храму с. Гранів Гайсинського району Тульчинської єпархії Української православної Церкви (т. 1, а.с. 139-142).

Дата проведення зборів: 18 лютого 2023 року. Місце проведення зборів: АДРЕСА_2 .

Голова зборів: ОСОБА_3 , секретар зборів: ОСОБА_4 .

Присутні - 889 чол.

Згідно порядку денного розглядалися питання: Про статус загальних зборів та обрання голови і секретаря загальних зборів; Про обрання лічильної комісії загальних зборів; Про затвердження порядку денного загальних зборів; Про регламент загальних зборів; Про поновлення списку (реєстру) членів Парафіяльних зборів; Про обрання керівного органу релігійної громади; Про зміну підлеглості у канонічних та організаційних питаннях; Про звернення до управління у справах національностей та релігій Вінницької облдержадміністрації щодо інформування про зміну підлеглості у канонічних та організаційних питаннях; Про прийняття статуту у новій редакції; Про звернення щодо реєстрації статуту у новій редакції за якими зборами прийнято наступні рішення:

По першому питанню: Про статус загальних зборів та обрання голови і секретаря загальних зборів Релігійної громади Свято-Миколаївського храму с.Гранів Гайсинського району Тульчинської єпархії Української православної Церкви. Доповідач: Бондаренко П.В.

Голосували "за" - 889; "проти" - 0; "утримались" - 0.

Ухвалено обрати головою загальних зборів: ОСОБА_3 ; секретарем загальних зборів: ОСОБА_4 .

По другому питанню: Про обрання лічильної комісії зборів. Запропоновано обрати лічильну комісію у складі трьох осіб: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Доповідач: Міщенко Є.І.

Голосували "за" - 889; "проти" - 0; "утримались" - 0.

Ухвалено обрати лічильну комісію у у складі трьох осіб: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

По третьому питанню: Про затвердження порядку денного зборів. Запропоновано внести до порядку денного загальних зборів питання зміни підлеглості у канонічних та організаційних питаннях, переобрання керівних органів та прийняття статуту у новій редакції Релігійної громади Свято-Миколаївського храму с. Гранів Гайсинського району Тульчинської єпархії Української православної Церкви. Доповідач: Бондаренко П.В.

Голосували "за" - 889; "проти" - 0; "утримались" - 0.

Ухвалено внести до порядку денного загальних зборів питання зміни підлеглості у канонічних та організаційних питаннях, переобрання керівних органів та прийняття статуту у новій редакції Релігійної громади Свято-Миколаївського храму с. Гранів Гайсинського району Тульчинської єпархії Української православної Церкви.

По четвертому питанню: Про регламент загальних зборів. Запропоновано затвердити регламент для обговорення питань на загальних зборах: для доповідачів - 10 хв, співвідповідачів - 5 хв, відповідей на запитання - 2 хв. Доповідач: ОСОБА_8

Голосували "за" - 889; "проти" - 0; "утримались" - 0.

Ухвалено затвердити регламент для обговорення питань на загальних зборах: для доповідачів - 10 хв, співвідповідачів - 5 хв, відповідей на запитання - 2 хв.

По п`ятому питанню: Про поновлення списку (реєстру) членів Парафіяльних зборів Релігійної громади Свято-Миколаївського храму с. Гранів Гайсинського району Тульчинської єпархії Української православної Церкви. Доповідач: Хоменко М.К.

Повідомлено про необхідність поновлення списку членів Парафіяльних зборів Релігійної громади Свято-Миколаївського храму с. Гранів Гайсинського району Тульчинської єпархії Української православної Церкви у наступному складі: ОСОБА_9 ; ОСОБА_10 ; ОСОБА_11 ; ОСОБА_12 ; ОСОБА_13 ; ОСОБА_14 ; ОСОБА_2 ; ОСОБА_15 ОСОБА_16 ; ОСОБА_17 ; ОСОБА_18 ; ОСОБА_8 ; ОСОБА_19 ; ОСОБА_20 ; ОСОБА_21 ; ОСОБА_22 ; ОСОБА_23 ; ОСОБА_24 ; ОСОБА_25 ; ОСОБА_26 ; ОСОБА_27 ; ОСОБА_5 ; ОСОБА_28 ; ОСОБА_29 ; ОСОБА_30 ; ОСОБА_31 ; ОСОБА_6 ; ОСОБА_32 ; ОСОБА_4 .

Голосували "за" - 889; "проти" - 0; "утримались" - 0.

Ухвалено оновити список членів керівного складу релігійної громади Парафіяльних зборів Релігійної громади Свято-Миколаївського храму с. Гранів Гайсинського району Тульчинської єпархії Української православної Церкви у вище зазначеному складі.

По шостому питанню: Про обрання керівного органу Релігійної громади Свято-Миколаївського храму с. Гранів Гайсинського району Тульчинської єпархії Української православної Церкви. Доповідач: Манжос С.П.

Запропоновано обрати Керівний орган: Головою Парафіяльної ради - ОСОБА_2 . Заступником голови Парафіяльної ради - Хоменко Марію Корнилівну. Скарбником - ОСОБА_12 .

Ревізійна комісія: Головою ревізійної комісії - ОСОБА_5 . Членом ревізійної комісії - ОСОБА_24 . Членом ревізійної комісії - ОСОБА_33 .

Голосували "за" - 889; "проти" - 0; "утримались" - 0.

Ухвалено обрати керівний орган та ревізійну комісію Релігійної громади Свято-Миколаївського храму с. Гранів Гайсинського району Тульчинської єпархії Української православної Церкви у зазначеному вище складі.

По сьомому питанню: Про зміну підлеглості у канонічних та організаційних питаннях Релігійної громади Свято-Миколаївського храму с. Гранів Гайсинського району Тульчинської єпархії Української православної Церкви. Доповідач: ОСОБА_2 .

Запропоновано у зв`язку зі створенням 15.12.2018 року Помісної (автокефальної) Православної церкви України, яка підпорядковується релігійному Центру в м. Києві, та отримання 06.01.2019 року Томосу про автокефалію Православної Церкви України; змінити підлеглість у канонічних та організаційних питаннях Релігійної громади Свято-Миколаївського храму с. Гранів Гайсинського району Тульчинської єпархії Української православної Церкви та перейти під канонічне підпорядкування Православній Церкві України, змінивши при цьому назву на Релігійна організація "Релігійна громада Свято-Миколаївського храму с.Гранів Вінницько-Тульчинської єпархії Української православної Церкви (Православна Церква України).

Голосували "за" - 889; "проти" - 0; "утримались" - 0.

Ухвалено перейти під канонічне підпорядкування Православній Церкві України, змінивши при цьому назву на Релігійна організація "Релігійна громада Свято-Миколаївського храму с. Гранів Вінницько-Тульчинської єпархії Української православної Церкви (Православна Церква України)".

По восьмому питанню: Про звернення до управління у справах релігій і національностей Вінницької облдержадміністрації щодо інформування про зміну підлеглості у канонічних та організаційних питаннях. Доповідач: Рискальчук С.Б.

Голосували "за" - 889; "проти" - 0; "утримались" - 0.

Ухвалено доручити ОСОБА_2 звернутися до управління у справах релігій і національностей Вінницької облдержадміністрації для інформування про зміну підлеглості у канонічних та організаційних питаннях Релігійної громади Свято-Миколаївського храму с. Гранів Гайсинського району Тульчинської єпархії Української Православної Церкви та її перехід під канонічне підпорядкування Православній Церкві України і у зв`язку зі зміною назви Релігійна організація "Релігійна громада Свято-Миколаївського храму с. Гранів Вінницько-Тульчинської єпархії Української православної Церкви (Православна Церква України)".

По дев`ятому питанню: Про прийняття статуту у новій редакції. Доповідач: ОСОБА_2

ОСОБА_2 ознайомив членів релігійної громади з проектом Статуту та запропонував змінити назву на Релігійна організація "Релігійна громада Свято-Миколаївського храму с. Гранів Вінницько-Тульчинської єпархії Української православної Церкви (Православної Церкви України)", запропонував голові Парафіяльної ради підписати Статут зі зміною назви на Релігійна організація "Релігійна громада Свято-Миколаївського храму с. Гранів Вінницько-Тульчинської єпархії Української православної Церкви (Православної Церкви України)" та відповідно надати йому право від імені релігійної громади підписувати та подавати необхідні документи, включаючи заяви (форми, реєстраційних карток) та інші документи, передбачені чинним законодавством України, з метою внесення змін до відомостей про релігійну громаду, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, запитувати та отримувати (в тому числі оригінали) будь-які документи, у разі необхідності вносити плату за дії, що пов`язані з такою державною реєстрацією.

Також до протоколу № 1 Загальних зборів Свято-Миколаївського храму с.Гранів Гайсинського району Тульчинської єпархії Української православної Церкви від 18.02.2023 року підписано Додаток № 1 Список віруючих громадян, які були присутні на загальних зборах (т. 1, а.с. 143-186).

13.04.2023 року голова Парафіяльної ради Загородній В.І. звернувся до Управління у справах національностей та релігій Вінницької облдержадміністрації з заявою (№ 1 від 13.04.2023 року) про реєстрування статуту Релігійної громади Свято-Миколаївського Храму с. Гранів Гайсинського району Тульчинської єпархії Української православної Церкви у новій редакції у зв`язку із зміною підлеглості (т. 1, а.с. 75).

27.04.2023 року відповідно до Наказу № 49 Начальника Управління у справах національностей та релігій Вінницької облдержадміністрації І.Салецького зареєстровано Статут Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Миколаївського храму с. Гранів Вінницько-Тульчинської єпархії Української православної Церкви (Православної Церкви України) у новій редакції.

Відповідно до п. 1.1 Статуту Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Миколаївського храму с. Гранів Вінницько-Тульчинської єпархії Української православної Церкви (Православної Церкви України) у новій редакції Релігійна організація "Релігійна громада Свято-Миколаївського храму с.Гранів Вінницько-Тульчинської єпархії Української православної Церкви (Православної Церкви України) згідно рішення загальних зборів (Протокол №1, від 18 лютого 2023 року) є неприбутковою релігійною організацією, первинним канонічним (структурним) підрозділом Української Православної Церкви (Православної Церкви України) (далі - УПЦ (ПЦУ)), який безпосередньо входить до складу Вінницько-Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України).

Парафія створюється за добровільною згодою віруючих осіб (громадян) православного віросповідання, які досягли повноліття, та з благословення єпархіального архієрея, керуючого Вінницько-Тульчинською єпархією УПЦ (ПЦУ) (далі - Єпархіальний Архієрей) (п. 1.2 Статуту).

Керуючим Вінницько-Тульчинською єпархією Української Православної Церкви (Православної Церкви України) є єпархіальний архієрей (єпископ, архієпископ, митрополит) (п. 1.3 Статуту).

Парафія реєструється та здійснює свою діяльність при дотриманні діючого законодавства України, Статуту Православної Церкви України, Статуту (положення) про управління Православної Церкви України, Статуту «Управління Вінницько-Тульчинської єпархії УПЦ (ПЦУ)», а також цього Статуту (п. 1.4 Статуту).

Парафія у своїй релігійній, адміністративно-фінансовій та господарській діяльності підпорядкована і підзвітна Єпархіальному Архієрею (п. 1.6 Статуту).

Згідно п. 1.7 Статуту парафія набуває статусу юридичної особи з дня її державної реєстрації.

Парафія має право від свого імені укладати договори, набувати майнові та особисті немайнові права, здійснювати діяльність, передбачену Статутом, бути позивачем і відповідачем в суді (п. 1.9 Статуту).

За замістом п. 2.2 Статуту завданнями Парафії є: духовне та моральне виховання віруючих; поширення релігійних переконань; справи милосердя та добродійності; інші завдання, пов`язані із здійсненням діяльності парафії та ПЦУ.

Парафію очолює настоятель, якого призначає та звільняє ОСОБА_34 . У своїй діяльності настоятель підзвітний ОСОБА_35 . Із моменту призначення настоятелем він є членом Парафіяльних зборів (п. 3.1 Статуту).

Вищим органом Парафіяльного управління є Парафіяльні збори, які очолює настоятель (п. 3.6 Статуту).

До складу Парафіяльних зборів належать священнослужителі, церковнослужителі, миряни члени Парафіяльних зборів, які досягли 18-річного віку, регулярно беруть участь у богослужіннях, сповідуються та причащаються, перебувають у канонічному послухові до настоятеля Парафії. Склад Парафіяльних зборів (членів Парафії) визначається відповідно списку (реєстру).

Згідно п. 3.8. Статуту Парафіяльні збори можуть вивести (виключити) особу з числа своїх членів у випадках, якщо більшістю буде визнана невідповідність даної особи нормам християнської моралі та становищу, яке вона займає, та невідповідності п. 3.7 цього Статуту.

Виведення (виключення) особи із складу Парафіяльних зборів не позбавляє її можливості відвідувати богослужіння та брати участь у Таїнствах Церкви, за виключенням випадків, встановлених канонічними правилами та рішеннями повноважних осіб.

Церкви України склад Парафіяльних зборів за рішенням ОСОБА_36 може бути змінений частково, але не більше, ніж 2/3 від числа Парафіяльних зборів.

ОСОБА_34 має право вивести (виключити) осіб зі складу Парафіяльних зборів на підставі, передбаченої пунктом 3.8. цього Статуту, а також у випадку, якщо такі особи порушують канонічні норми та цей Статут (п. 3.10 Статуту).

Парафіяльні збори скликаються настоятелем спільно з Парафіяльною радою або за благословенням ОСОБА_36 , благочинним або іншим представником ОСОБА_36 за потребою, але не рідше, ніж один раз на рік (п. 3.11 Статуту).

Парафіяльні збори вважаються чинними за умови присутності на них не менше 2/3 від числа членів Парафіяльних зборів (п. 3.12 Статуту).

Відповідно п. 3.13 Статуту рішення Парафіяльних зборів приймається простою більшістю голосів присутніх на зборах, окрім випадків, передбачених цим Статутом. При рівній кількості голосів, голос головуючого є вирішальним.

Згідно п. 3.14 рішення про зміну підлеглості (юрисдикції) Парафії приймаються загальними зборами Парафії (релігійної громади); таке рішення ухвалюється не менш як 2/3 від кількості членів загальних зборів Парафії (релігійної громади); питання, які розглядають Парафіяльні збори, за потребою можуть розглядатися і загальними зборами Парафії (релігійної громади), у разі їх скликання; внесення відповідних змін або доповнень до Статуту Парафії оформляється протоколом Парафіяльних зборів.

Парафіяльні збори працюють на основі порядку денного, поданого настоятелем спільно з Парафіяльною радою. Порядок денний може бути сформований безпосередньо на Парафіяльних зборах, за виключенням рішення про внесення змін до цього Статуту. Роботою Парафіяльних зборів керує настоятель. Парафіяльні збори обирають зі свого складу секретаря, відповідального за ведення протоколу засідання (п. 3.15 Статуту).

Протокол Парафіяльних зборів підписується настоятелем (головуючим) та секретарем. Протоколи Парафіяльних зборів затверджуються Єпархіальним Архіреєм, і тільки цього ухвалені рішення набувають чинності (п. 3.16 Статуту).

Парафіяльні збори серед іншого приймають рішення про внесення змін до цього Статуту; уповноважують Голову Парафіяльних зборів підписати Статут або зміни до нього з подальшим поданням на затвердження Єпархіальному Архієрею (п. 3.17.20, 3.17.21 Статуту).

З приводу правового регулювання спірних правовідносин суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено у статті 16 ЦК України.

Частиною першою статті 2 ГПК України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

В Україні правовідносини, пов`язані із реалізацією свободи віросповідання і діяльністю релігійних організацій, регулюються, зокрема, Законом України "Про свободу совісті та релігійні організації".

Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 цього Закону ніхто не може встановлювати обов`язкових переконань і світогляду. Не допускається будь-яке примушування при визначенні громадянином свого ставлення до релігії, до сповідання або відмови від сповідання релігії, до участі або неучасті в богослужіннях, релігійних обрядах і церемоніях, навчання релігії.

Здійснення свободи сповідувати релігію або переконання підлягає лише тим обмеженням, які необхідні для охорони громадської безпеки та порядку, життя, здоров`я і моралі, а також прав і свобод інших громадян, встановлені законом і відповідають міжнародним зобов`язанням України.

Стаття 7 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" визначає, що релігійні організації утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, обирають, призначають і замінюють персонал згідно із своїми статутами (положеннями).

Відповідно до частин першої, другої статті 8 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того самого культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об`єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб.

Членство в релігійній громаді ґрунтується на принципах вільного волевиявлення, а також на вимогах статуту (положення) релігійної громади. Релігійна громада на власний розсуд приймає нових та виключає існуючих членів громади у порядку, встановленому її статутом (положенням).

Частинами третьою - шостою статті 8 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" передбачено, що рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється загальними зборами релігійної громади. Такі загальні збори релігійної громади можуть скликатися її членами.

Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється не менш як двома третинами від кількості членів релігійної громади, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади відповідно до статуту (положення) релігійної громади.

Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту засвідчується підписами членів відповідної релігійної громади, які підтримали таке рішення.

Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту підлягає реєстрації в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Зміна підлеглості релігійної громади не впливає на зміст права власності та інших речових прав такої релігійної громади, крім випадку, встановленого статтею 18 цього Закону.

Частина громади, не згідна з рішенням про зміну підлеглості, має право утворити нову релігійну громаду і укласти договір про порядок користування культовою будівлею і майном з їхнім власником (користувачем).

Отже, законодавець установив механізм, за яким рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється не менш як двома третинами від кількості членів релігійної громади, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади, і такі збори можуть скликатися її членами.

Водночас, відповідно до частини третьої, четвертої статті 5 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" держава захищає права і законні інтереси релігійних організацій; сприяє встановленню відносин взаємної релігійної і світоглядної терпимості й поваги між громадянами, які сповідують релігію або не сповідують її, між віруючими різних віросповідань та їх релігійними організаціями; бере до відома і поважає традиції та внутрішні настанови релігійних організацій, якщо вони не суперечать чинному законодавству. Держава не втручається у здійснювану в межах закону діяльність релігійних організацій, якщо вони не суперечать чинному законодавству.

Поряд з цим, за частиною першою статті 12 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" правоздатність релігійної організації визначає її статут (положення), який підлягає реєстрації у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону. Статут (положення) релігійної організації приймається на загальних зборах віруючих громадян або на релігійних з`їздах, конференціях.

Стаття 14 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" визначає, що для реєстрації статуту (положення) релігійної громади громадяни в кількості не менше десяти чоловік, які утворили її і досягли 18-річного віку, подають заяву та статут (положення) на реєстрацію до обласної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а в Автономній Республіці Крим - до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Для реєстрації статуту (положення) релігійної громади у новій редакції до органу реєстрації статуту подаються:

1) заява за підписом керівника або уповноваженого представника релігійної громади;

2) статут (положення) релігійної громади у новій редакції.

До статуту (положення) релігійної громади у новій редакції додатково подаються:

1) належним чином засвідчена копія протоколу (або витяг з протоколу) загальних зборів релігійної громади про внесення змін і доповнень до статуту (положення) релігійної громади, ухвалених відповідно до порядку, визначеного у чинному на момент внесення змін статуті (положенні) релігійної громади, із зазначенням списку учасників цих загальних зборів;

2) оригінал чи належним чином засвідчена копія чинної на дату подання документів редакції статуту (положення) релігійної громади, до якого мають бути внесені зміни і доповнення, з відміткою про державну реєстрацію (з усіма змінами, що до нього вносились), та оригінал свідоцтва, виданого органом реєстрації (якщо таке видавалося).

Разом з тим закон не визначає порядку вступу, прийняття до складу членів релігійної громади, їх обліку, а залишає вирішення цього питання самій громаді.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.04.2024 у справі № 906/1330/21, здійснивши аналіз положень Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації, зробила такі висновки:

"законодавець лише в необхідних загальних рисах врегулював порядок реалізації релігійними громадами права на зміну підлеглості у канонічних і організаційних питаннях:

1) рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється загальними зборами релігійної громади. Такі загальні збори релігійної громади можуть скликатися її членами;

2) рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється не менш як двома третинами від кількості членів релігійної громади, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади відповідно до статуту (положення) релігійної громади;

3) рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту засвідчується підписами членів відповідної релігійної громади, які підтримали таке рішення.

При цьому законодавець визнав автономію релігійної громади у визначенні кількості її членів, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади, а також у питаннях членства на таких засадах:

- членство в релігійній громаді ґрунтується на принципах вільного волевиявлення, а також на вимогах статуту (положення) релігійної громади;

- релігійна громада на власний розсуд приймає нових та виключає існуючих членів громади в порядку, встановленому її статутом (положенням)".

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Свято-Михайлівська Парафія проти України" від 14.06.2007 зазначено, що стаття 8 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" жодним чином не обмежила чи перешкодила релігійній організації на власний розсуд визначати, в який спосіб вона вирішуватиме, чи приймати нових членів, визначатиме критерії членства та процедуру обрання органів управління. З точки зору статті 9 Конвенції застосованої разом зі статтею 11, це були рішення, які лежать в площині приватного права та які не мають бути об`єктом втручання з боку органів державної влади, якщо вони не порушують прав інших осіб, чи підпадають під обмеження, встановлені пунктами 2 статей 9 та 11 Конвенції. Іншими словами, держава не може зобов`язати легально існуюче приватно-правове об`єднання прийняти нових та виключити обраних членів. Втручання такого роду суперечитиме свободі релігійних об`єднань вільно регулювати свою поведінку та вільно вести свої справи (пункти 146, 150 вказаного рішення Європейського суду з прав людини).

У вищевказаному рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що релігійні об`єднання вправі визначати на власний розсуд спосіб, в який вони прийматимуть нових та виключатимуть існуючих членів. Внутрішня структура релігійної організації та норми, що регулюють членство в ній, мають розглядатися як спосіб, в який такі організації виражають їх погляди та дотримуються своїх релігійних традицій. Суд вказав, що право на свободу віросповідання виключає будь-які повноваження держави оцінювати легітимність способу вираження релігійних поглядів.

Крім того, у пунктах 52, 147, 151 рішення у справі "Свято-Михайлівська Парафія проти України" від 14.06.2007 зазначено, що Верховний Суд України у складі трьох суддів відхилив касаційну скаргу громади-заявника, тому що положення статуту Парафії суперечили відповідному законодавству. Колегія також зазначила, що положення статуту відносно фіксованого членства суперечили законодавству, оскільки не дозволяли більшості релігійної групи проявляти свої релігійні переконання шляхом участі в управлінні церковними справами. Зокрема, Верховний Суд України зазначив: "...статут (положення) релігійної організації не повинен суперечити чинному законодавству. Оскільки діюче законодавство не передбачає обов`язкового чи іншого фіксованого членства віруючих даного віросповідання, в правовому значенні парафіяльні збори та загальні збори релігійної громади є поняттями тотожними, судова колегія виснувала, що пункти 2.12, 2.13 статуту не повністю відповідають діючому законодавству, що призвело до фактичного усунення від вирішення статутних питань більшості релігійної громади і порушення їх права на віросповідання". Європейський суд з прав людини визнав, що не є "належними та достатніми" висновки, викладені в ухвалі Верховного Суду України від 21 квітня 2000 року, що вимога "фіксованого членства" в релігійній організації не була закріплена законодавчо та що "збори парафіян" та "загальні збори релігійної групи" збігаються за значенням, і, таким чином, що права більшості релігійної групи та їх права на віросповідання були порушені. Суд вважав, що внутрішня організація Парафії чітко визначена статутом. Органи державної влади, включно з судами, знехтували цією внутрішньою структурою Парафії як приватно-правового об`єднання, зазначивши, що відповідна релігійна група була лише меншістю з "постійного складу релігійної групи", яка складалась близько з 300 осіб, які не були запрошені взяти участь в Парафіяльних зборах, хоча вони й є частиною групи.

Як зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.04.2024 у справі № 906/1330/21: "… у питанні наявності порушеного права, що є підставою для звернення до суду, необхідно враховувати, що право на свободу віросповідання включає забезпечення вільної можливості сповідувати свою релігію, дотримуватися релігійної практики та релігійних обрядів як одноособово, так і спільно з іншими єдиновірцями".

Велика Палата Верховного Суду у наведеній постанові також виходить з того, що: "законодавець у частині восьмій статті 8 Закону закріпив правило, спрямоване на захист права на свободу віросповідання частини громади, яка не згідна з рішенням про зміну підлеглості: вона має право утворити нову релігійну громаду і укласти договір про порядок користування культовою будівлею і майном з їхнім власником (користувачем). Тому далі Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що самим визнанням державою права на вільну зміну релігійною громадою підлеглості в канонічних і організаційних питаннях з тих підстав, на які вказує Позивач, не може порушуватись право настоятеля цієї громади чи її члена на свободу віросповідання".

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.04.2024 у справі № 906/1330/21 також виснувала, що завданням суду є визначення того, чи заходи, вжиті на національному рівні, є виправданими та пропорційними, а також наскільки виправданим є втручання суду у внутрішні справи релігійної громади.

З огляду на зазначене вище, відсутність визначеного у статуті Релігійної громади порядку прийняття до членів громади, фіксованого членства, Велика Палата Верховного Суду при визначенні критеріїв, яким мали відповідати члени релігійної громади, які брали участь у загальних зборах громади, що прийняли оспорюване рішення про зміну підлеглості у канонічних питаннях, враховує встановлені у статуті Релігійної громади в редакції 1991 року критерії членів парафіяльних зборів (якими є парафіяльні віруючі, клірики та миряни, які досягли 18-річного віку, які в канонічних питаннях визнають обов`язковість статуту Української Православної Церкви, регулярно відвідують богослужіння та сповідь, перебувають у канонічному послухові настоятелю і не перебувають під забороною чи церковним судом, що забороняє повноцінну участь у богослужбовому житті).

Такими критеріями, відповідність яким може бути об`єктивно встановлена, з перелічених є досягнення 18-річного віку і регулярне відвідування богослужіння.

Як встановлено судом, відповідно до Статуту Відповідно п. 1.1 Статуту, в редакції чинній до моменту прийняття оспорюваного рішення, Релігійна громада Свято-Миколаївського храму с. Гранів Гайсинського району Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (далі - парафія) - релігійна організація, первинний структурний підрозділ Української Православної Церкви (далі - УПЦ), який безпосередньо входить до складу Тульчинської єпархії.

Парафія об`єднує громадян православного віросповідання для сумісного здійснення права на свободу сповідання та поширення православної віри, а також для піклування про релігійно-моральне виховання (п. 1.3 Статуту).

Згідно п. 2.1 Статуту Органами парафіяльного управління є: Парафіяльні збори, очолювані головою Парафіяльної ради. Парафіяльні збори вважаються чинними за умови присутності не менше 2/3 від числа членів Парафіяльних зборів, рішення яких приймаються простою більшістю голосів.

Членами громади є православні віруючі, клірики та миряни, які досягли 18- річного віку, визнають обов`язковість Статуту УПЦ, регулярно відвідують богослужіння і не перебувають під забороною чи церковним судом, що забороняє участь у богослужбовому житті (п. 2.2 Статуту) (т. 1, а.с. 14-18).

Здійснивши правовий аналіз наведених положень статуту, суд зазначає про відсутність фіксованого членства в релігійній організації, з огляду на те, що для участі у парафіяльних зборах достатнім є відповідність наступним критеріям: досягнення 18-річного віку; визнання обов`язковості статуту; регулярне відвідування богослужінь; не перебування під забороною чи церковним судом.

З огляду на відсутність даних, які б дозволяли перевірити регулярне відвідування богослужіння, перебування під забороною чи церковним судом, судом враховано критерій територіального зв`язку, тобто проживання у місцевості, де діє релігійна громада, оскільки відповідність цьому критерію робить можливим виконання умови про регулярне відвідування богослужіння (такого висновку дійшла і Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.04.2024 у справі №906/1330/21).

Так, 18.02.2023 року на загальних зборах релігійної громади перебувало 889 осіб, які згідно зі списками віруючих громадян зареєстровані у с. Гранів, Гайсинського району Вінницької області.

Таким чином, змістом оспорюваного протоколу підтверджено наявність територіального зв`язку, як достатнього критерію членства у релігійній організації (громади).

Рішення прийнято одноголосно, тобто з дотриманням визначеного Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" кворуму для прйиняття відповідних рішень.

Достатнім для прийняття рішення про зміну канонічної підлеглості, у розумінні положень Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації", є наявність кваліфікованої більшості присутніх учасників та засвідчення волевиявлення підписами членів відповідної релігійної громади, які підтримали таке рішення.

Отже, судом не встановлено порушень вимог законодавства в частині прийняття рішень не уповноваженими особами або за відсутності достатньої кількості голосів.

З приводу позовних вимог про визнання недійсним протоколу № 1 від 18.02.2023 року загальних зборів релігійної громади Свято-Миколаївського храму с. Гранів Гайсинського району Тульчинської єпархії Української Православної Церкви, суд зауважує наступне.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 06.04.2021 року по справі №910/10011/19 (12-84гс20) звернула увагу, що відповідно до частини третьої статті 8 Закону № 987-ХІІ держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних та організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центрам (управлінням) і вільну зміну цієї підлеглості шляхом внесення відповідних змін до статуту (положення) релігійної громади. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту вичерпує свою дію з моменту внесення таких змін або доповнень до статуту (прийняття статуту в новій редакції).

Отже, зважаючи на характер спірних відносин, належному способу захисту інтересу Релігійної організації та/або її членів відповідає позовна вимога про визнання недійсним статуту Релігійної організації в новій редакції. Судове рішення про задоволення такої позовної вимоги є підставою для приведення суб`єктом державної реєстрації відомостей про Релігійну організацію, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, у відповідність до відомостей статуту Релігійної організації в попередній редакції.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19).

Тому, суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині вимог, у зв`язку з обранням позивачем неналежного та неефективного способу захисту прав.

Позовні вимоги стосовно визнання недійсним Статуту Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Миколаївського храму с. Гранів Вінницько-Тульчинської єпархії Української православної церкви (Православної церкви України) у новій редакції, затвердженій 18.02.2023 року зведені до заперечення самого факту проведення відповідних зборів, неможливості їх проведення у визначеному місці за присутності значної кількості жителів с. Гранів.

Оцінюючи доводи позивача судом проаналізовано наявні у справі докази.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

17.10.2019 року набув чинності Закон України №132-IX від 20.09.2019р. "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема змінено назву ст.79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, чим в господарський процес фактично впроваджено стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 року наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Варто відзначити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (Постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі №902/761/18, від 04.12.2019 року у справі №917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі №129/1033/13-ц.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016р. у справі "Дж.К. та Інші проти Швеції" ("J.K. and Others v. Sweden") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007р. у справі "Бендерський проти України" ("Benderskiy"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених ст. 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

У п.п. 1-3 ч. 1 ст. 237 ГПК України, передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Принцип "процесуальної рівності сторін" передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (Рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі "Dombo V. v. The Netherlands").

На підставі положень статті 11 ГПК України, суд виходить з враховує висновки Європейського суду з прав людини у Рішенні по справі "Трофимчук проти України", хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Позивачем долучено до матеріалів справи нотаріально посвідчені заяви свідків ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , які розповідають про обставини участі у зборах релігійної громади у травні 2023 року, повідомлені у червні 2023 року обставини ОСОБА_1 стосовно прийняття оспорюваних рішень, які не відносяться до періоду прийняття рішень 18.02.2023 року (т. 1 а.с. 117-120).

З приводу подій 18.02.2023 року свідки повідомляють про участь у богослужінні, разом з близько 100 особами, безпосередньо у Свято-Миколаївському храмі с. Гранів, а не по вул. Шевченка, 6, Гранів, Гайсинського району, Вінницької області.

Тобто, відповідні свідки не були безпосередніми учасниками загальних зборів релігійної громади Свято-Миколаївського храму с. Гранів Гайсинського району Тульчинської єпархії Української Православної Церкви 18.02.2023 року, відомості про них не внесено до Протоколу №1, який став підставою для реєстрації нової редакції Статуту.

Також позивачем долучена спільна заява 71 жителя с. Гранів з підтвердженням обставин не проведення 18.02.2023 року у селі Гранів, у приміщенні кафе "У дяді петі" загальних зборів релігійної громади Свято-Миколаївського храму с. Гранів Гайсинського району Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (т. 2 а.с. 54-62).

Однак, судом не встановлено, а представником позивача підтверджено, що відповідні особи відсутні у списку жителів с. Гранів, котрі поставили свої підписи на підтримку прийнятих рішень на загальних зборах релігійної громади Свято-Миколаївського храму с. Гранів Гайсинського району Тульчинської єпархії Української Православної Церкви 18.02.2023 року.

Тому, доводи осіб, котрі не приймали безпосередньої участі у проведенні загальних зборів, не можуть спростовувати дійсність прийнятих рішень та волевиявлення інших членів релігійної громади с. Гранів.

Судом також досліджено, за клопотанням представника позивача, протоколи допиту свідків у кримінальному провадженні № 0000077: ОСОБА_9 від 16.01.2024 року та ОСОБА_40 від 16.01.2024 року (т. 1 а.с. 103-106).

Зі змісту відповідних протоколів допиту встановлено, що ОСОБА_41 не може повідомити чи проводились у дійсності збори релігійної громади 18.02.2023 року, однак свідок підтверджує наявність підпису у списках задля зміни підлеглості ПЦУ релігійної громади Свято-Миколаївського храму с. Гранів.

Отже, відповідний свідок підтверджує наявність власного волевиявлення, однак повідомляє про підписання документів у іншому місці, ніж зазначено у Протоколі №1 від 18.02.2023 року.

Суд констатує, що ні Статут релігійної організації, ані норми Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" не встановлюють детальної процедури проведення зборів.

Тому, наявність окремих недоліків порядку збирання підписів членів релігійної громади, за наявності дійсного волевиявлення щодо зміни канонічної підлеглості, не може впливати на чинність прийнятих рішень.

При цьому, свідок ОСОБА_9 дійсно підтверджує. що не приймала участь у зборах та не підписувала документів щодо підтримання прийнятих рішень загальних зборів релігійної громади Свято-Миколаївського храму с. Гранів Гайсинського району Тульчинської єпархії Української Православної Церкви 18.02.2023 року.

Отже, на основі досліджених доказів судом встановлено, що рішення прийнято учасниками у кількості 888 осіб, що перевищує 2/3 від кількості учасників загальних зборів релігійної громади Свято-Миколаївського храму с. Гранів Гайсинського району Тульчинської єпархії Української Православної Церкви, котрі підтримали прийняті рішення 18.02.2023 року.

Тому, надані позивачем докази не спростовують наявності волевиявлення членів релігійної громади на прийняття рішень про зміну підлеглості у канонічних та організаційних питаннях релігійної громади.

В силу ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд вважає недоведеними достатніми доказами підстави поданого позову в частині доводів про неможливість проведення загальних зборів 18.02.2023 року у приміщенні кафе "У дяді Петі" за адресою: АДРЕСА_2 .

Оскільки, досліджені судом у судовому засіданні 09.04.2025 року електронні докази (т. 1 а.с. 249) містять відомості стосовно подій 2021 року, організованих у Гранівському сільському будинку культури, а також на прилеглій території в інший період часу.

Відповідні докази не містять інформації про точну кількість осіб, котрі приймали у них участь, а також відношення до приміщенні кафе "У дяді Петі" за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач самостійно підтверджує наявність у с. Гранів 2000 мешканців, що не спростовує можливості одночасної участі у загальних зборах 888 осіб.

Досліджені судом матеріали інвентаризаційної справи приміщенні кафе-бару за адресою: АДРЕСА_2 (наданої на запит суду по адресі вул. Шевченка, 6) містять відомості про наявність прилеглої земельної ділянки (т. 1 ас. 231-234). що не спростовує можливості її використання під час проведення загальних зборів.

Висновки стосовно можливості/не можливості розміщенні на території чи приміщеннях певної кількості людей потребують спеціальних знань у сфері будівництва.

Згідно ч. 1 ст. 98 ГПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Однак, позивачем не надано належних доказів на підтвердження підстав позову відносно неможливості проведення загальних зборів релігійної громади з технічної точки зору.

Отже, надані позивачем докази містять лише опосередковані відомості щодо неможливості проведення загальних зборів 18.02.2023 року, ґрунтуються на власних переконаннях відносно неможливості зміни канонічної підлеглості релігійною громадою.

Враховуючи встановлені судом обставини та досліджені докази у сукупності за принципом вірогідності, суд відхиляє позовні вимоги про визнання недійсним Статуту Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Миколаївського храму с. Гранів Вінницько-Тульчинської єпархії Української православної церкви (Православної церкви України) у новій редакції, затвердженій 18.02.2023 року.

Підсумовуючи суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

Враховуючи клопотання представника відповідача у відзиві на позовну заяву, на підставі ч. 8 ст. 129 ГПК України, суд вважає за необхідне призначити окреме судове засідання з приводу розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 ГПК України, суд,

У Х В А Л И В:

1. Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 до Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Миколаївського храму с. Гранів Вінницько-Тульчинської єпархії Української православної церкви (Православної церкви України) про: визнання недійсним протоколу № 1 від 18.02.2023 року загальних зборів релігійної громади Свято-Миколаївського храму с. Гранів Гайсинського району Тульчинської єпархії Української Православної Церкви; визнання недійсним Статуту Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Миколаївського храму с. Гранів Вінницько-Тульчинської єпархії Української православної церкви (Православної церкви України) у новій редакції, затвердженій 18.02.2023 року.

2. Призначити судове засідання з приводу розподілу судових витрат на 14.05.2025 року о 12:00 год.

3. Встановити сторонам п`ятиденний строк подачі доказів щодо розміру понесених судових витрат, заперечень проти їх розміру.

4. Копію судового рішення надіслати учасникам справи до електронних кабінетів у системі ЄСІТС та на електронні адреси, за їх відсутності - рекомендованим листом, з повідомлення про вручення поштового відправлення: представнику позивача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , представнику відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_2 , третій особі - .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Північно - західного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 05 травня 2025 р.

Суддя Міліціанов Р.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу АДРЕСА_1)

3 - відповідачу (вул. Філоненка, буд. 11, с. Гранів, Гайсинський район, Вінницька область, 23731)

4 - третій особі Управлінню у справах національностей та релігій Вінницької облдержадміністрації (вул. Хмельницьке Шосе, буд. 7, кім. 1227, м. Вінниця, 21036)