РІШЕННЯ

Іменем України

24 квітня 2025 року м. Чернігівсправа № 927/79/25

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Кузьменко Т.О. за участю секретаря судового засідання Заєць І.М., розглянувши у порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Акціонерного товариства Облтеплокомуненерго (), вул. Реміснича, буд. 55-Б, м. Чернігів, 14000

до відповідача: Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області (), вул. Незалежності, 19, м. Сновськ, Корюківський р-н, Чернігівська обл., 15200

про стягнення 2 161 078,05 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився

Суть спору. Позиції учасників справи, їх заяви і клопотання та процесуальні дії суду щодо розгляду справи.

Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області про стягнення 2161078,05 грн заборгованості різниці між вартістю економічно-обґрунтованого тарифу та вартістю фактично застосованого тарифу для населення в опалювальному періоді 2021-2022 роках.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до Рішення Сновської міської ради № 153 від 17.11.2021 «Про застосування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» Сновська міська рада взяла на себе зобов`язання відшкодувати різницю між вартістю економічно-обґрунтованого тарифу та вартістю фактично застосованого тарифу для населення в опалювальному періоді 2021-2022 роках, визначивши джерело для відшкодування різниці між такими розмірами бюджет Сновської територіальної громади, але своє зобов`язання не виконала, що і стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 10.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 06.03.2025, встановлено сторонам строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечень.

Ухвала суду від 10.02.2025 доставлена до електронних кабінетів сторін 10.02.2025 о 12:15, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

Отже, в розумінні статті 242 ГПК України сторони належним чином повідомлені про розгляд справи в суді та обізнані про встановлені судом строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень.

25.02.2025 відповідачем подано відзив на позов, відповідно до якого останній проти позовних вимог заперечив.

Так, відповідач у відзиві на позов зазначає про те, що у даному випадку щодо реалізації положень рішень виконавчого комітету Сновської міської ради між позивачем та відповідачем відсутні господарські відносини, врегульовані Цивільним та Господарським кодексами України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і оскільки послуги фактично надані населенню, а спірні відносини виникли з виконання АТ ОТКЄ рішення виконавчого комітету Сновської міської ради від 17.10.2021 № 153, то спірні правовідносини є публічно-правовими, а не є господарськими правовідносинами. Позовні вимоги АТ ОТКЄ, заявлені в порядку господарського судочинства, не є способом захисту в публічно-правових відносинах від порушень з боку суб`єкта владних повноважень. Належним способом захисту для позивача, за твердженням відповідача, є звернення з позовом до Сновської міської ради про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною і вчинення певних дій у порядку адміністративного судочинства.

Крім того, відповідач посилається на те, що Сновська міська рада не отримала з державного бюджету України зазначеного у Меморандумі відшкодування. Відтак, у зв`язку з невиконанням державою взятого на себе зобов`язання, у міської ради відсутній обов`язок щодо здійснення відшкодування позивачу різниці між тарифами у повному обсязі.

Відповідач також зазначає про те, що оскільки ініціатором та гарантом застосування тарифів для населення на рівні опалювального періоду 2020-2021 та відшкодування різниці надавача послуг виступав Кабінет Міністрів України, то різниця у тарифах мала бути відшкодована з урахуванням положень Меморандуму у першу чергу за рахунок коштів державного бюджету та частково за рахунок коштів місцевих бюджетів територіальних громад.

У відзиві на позов відповідач також вказує про пропуск позивачем строків позовної давності в частині вимог про стягнення відшкодування за жовтень та листопад 2021 року.

Відзив на позов прийнято судом до розгляду та долучено до матеріалів справи. Справа розглядається з урахуванням поданого відзиву.

03.03.2025 позивачем подана відповідь на відзив, відповідно до якої останній проти доводів відповідача заперечив, зазначивши про таке:

- Сновська міська рада рішенням від 26.11.2021 № 10-12VІІІ затвердила програму відшкодування різниці в тарифах на послугу з постачання теплової енергії для населення Сновської міської територіальної громади на 2021-2022 року (надалі Програма). Відповідно до прийнятого рішення щодо затвердження Програми, головним розпорядником коштів було визначено Сновську міську раду;

- відповідно до обґрунтувань визначених у Програмі: у зв`язку з тим, що тарифи на послуги є меншими економічно - обґрунтованих витрат на виробництво таких послуг, що створює загрозу зриву безперебійного надання послуг та відшкодування різниці в тарифах на послуги з постачання теплової енергії для населення можливе за рахунок коштів бюджету Сновської міської територіальної громади. Відповідно до джерел фінансування Програми, також було визначено бюджет міської територіальної громади;

- відповідне зобов`язання згідно нормативно-правових актів та прийнятих рішень Сновською міською радою, повинно виконуватись безпосередньо Відповідачем і жодним документом не було передбачено передання цього зобов`язання для виконання будь-кому іншому, та Відповідач не позбавлений права на відповідне звернення щодо відшкодування цих коштів з бюджетів вищого рівня. Питання надходження субвенції державного бюджету місцевим бюджетам ніяким чином не впливає на належне виконання відповідачем свого обов`язку з відшкодування різниці між вартістю економічно-обґрунтованого тарифу та фактично застосованого тарифу;

- відповідач не був позбавлений можливості та права безпосереднього звернення до Чернігівської обласної військової адміністрації з наданням відповіді щодо здійснення централізованого перерахування субвенції з державного бюджету без розподілу її місцевого бюджету у 2022р. на погашення АТ «ОТКЕ» заборгованості з різниці в тарифах на послугу з постачання теплової енергії для населення за 2021- 2022 роки;

- виконання відповідачем свого грошового зобов`язання не може ставитися у залежність від фінансових можливостей бюджету Сновської міської територіальної громади на ці цілі (наявності коштів);

Крім того позивач вважає помилковими твердження відповідача щодо пропуску строку загальної позовної давності, оскільки відповідно до пункту 19 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені, зокрема, статтями 257-259 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Відповідь на відзив прийнята судом до розгляд та долучена до матеріалів справи. Справа розглядається з урахуванням поданої відповіді на відзив.

04.03.2025 відповідачем подані заперечення на відповідь на відзив.

Так, відповідач зазначає, що відповідь на відзив не містить жодних заперечень стосовно відсутності між сторонами господарських правовідносин, врегульованих Цивільним та Господарськими кодексами України, а також, що спірні правовідносини регулюються нормами бюджетного законодавства і є публічно-правовими. Відповідач також вказує, що позивачем не доведено, що розрахунок різниці між тарифами зроблено відповідно до Методики визначення заборгованості з різниці в тарифах, затвердженою постановою КМУ № 977 від 15.09.2021.

Заперечення прийнято судом до розгляду та долучено до матеріалів справи.

З огляду на вирішення у підготовчому засіданні зазначених у частині 2 статті 182 ГПК України питань, що підлягали з`ясуванню судом, у підготовчому засіданні 06.03.2025, враховуючи думку сторін у справі, суд постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та про призначення судового засідання з розгляду справи по суті на 01.04.2025.

У судовому засіданні 01.04.2025 судом оголошена перерва до 24.04.2025.

Враховуючи положення статей 13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав.

Будь-яких інших заяв та клопотань від сторін не надходило.

За таких обставин, зважаючи на забезпечену можливість реалізації сторонами своїх процесуальних прав сторони у господарському процесі, у тому числі права на судових захист, рішення приймається за наявними матеріалами справи, з урахуванням доводів і заперечень сторін.

24.04.2025 на підставі статті 240 ГПК України судом підписано скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

АТ «Облтеплокомуненерго» - теплопостачальне підприємство, основним видом діяльності якого є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря (код 35.30.).

Згідно з дефініцією, наведеною в статті 1 Закону України «Про теплопостачання», постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Сновською міською радою 06.10.2021 прийнято розпорядження № 205 «Про початок опалювального періоду2021-2022 років», відповідно до п. 1 якого виконавчий комітет Сновської міської ради зобов`язав теплопостачальні підприємства забезпечити початок опалювального періоду 2021-2022 років для:

- закладів охорони здоров`я з 08.10.2021;

- бюджетних установ, організацій та житлового фонду усіх форм власності 11.10.2021.

12.10.2021 Виконавчим комітетом Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області прийнято рішення № 124 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії, які надаються АТ «Облтеплокомуненерго»» (далі Рішення №124), відповідно до якого, зокрема, тариф на теплову енергію для населення встановлено на рівні 2727,53 грн/Гкал (без ПДВ).

17.11.2021 Виконавчим комітетом Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області прийнято рішення № 153 «Про застосування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії АТ «Облтеплокомуненерго» для потреб населення» (далі Рішення № 153), яким відповідно до Меморандуму для недопущення застосування до кінцевих споживачів комунальних послуг (населення) тарифів на послугу з постачання теплової енергії, встановлених Сновською міською радою, розмір яких перевищуватиме розмір тарифів, що застосувались до відповідних споживачів у кінці опалювального періоду 2020-2021 років, застосувати в опалювальному періоді 2021-2022 років при розрахунках, в яких кінцевим споживачем комунальних послуг є населення, тарифи у розмірах, що застосовувалися акціонерним товариством «Облтеплокомуненерго» при розрахунках з населенням за теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, за послуги з постачання теплової енергії (центральне опалення) в опалювальному періоді 2020-2021 років і були встановлені постанововю Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 10.12.2018 №2254 «Про внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.01.2020 № 86», а саме, тариф на теплову енергію 1770,98 грн/Гкал за такими складовими: тариф на виробництво теплової енергії 1316,70 грн/Гкал (без ПДВ); тариф на транспортування теплової енергії 441,58 грн/Гкал (без ПДВ); тариф на постачання теплової енергії 12,70 грн/Гкал (без ПДВ). Тариф на послуги з постачання теплової енергії (централізоване опалення) 1737,61 грн за Гкал (з ПДВ) (п. 1 Рішення № 153).

Відшкодування різниці між вартістю економічно-обґрунтованого тарифу та вартістю фактично застосованого розміру, пред`явленого до сплати споживачам в опалювальному періоді 2020-2021 років, що виникне в результаті незастосування вказаних у рішенні виконавчого комітету Сновської міської ради від 12.10.2021 № 124 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії, які надаються АТ «Облтеплокомуненерго», рахувати як втрати АТ «Облтеплокомуненерго», які відшкодовуються за рахунок коштів бюджету Сновської територіальної громади на підставі розрахунку обсягу відшкодування згідно Програми, в тому числі з врахуванням п. 5 розділу 3 Меморандуму про взаєморозуміння щодо врегулювання проблемних питань у сфері постачання теплової енергії в опалювальному періоді 2021-2022 років від 30.09.2021 (п. 2 Рішення № 153).

11.04.2022 Сновська міська рада прийняла розпорядження № 42 «Про закінчення опалювального сезону 2021-2022 років» з 15.04.2022.

Відповідно до розрахунку різниці між вартістю економічно-обґрунтованого тарифу та вартістю фактично застосованого розміру, пред`явленого до сплати споживачам категорії населення м. Сновськ, загальна сума різниці склала 2161078,05 грн, зокрема, за жовтень 2021 126484,79 грн, за листопад 2021 322870,80 грн, за грудень 2021 420510,53 грн, за січень 2022 456598,36 грн, за лютий 2022 344393,42 грн, за березень 2022 255744,72 грн, за квітень 2022 234475,43 грн.

Оскільки протягом опалювального періоду 2021-2022 років відповідачем при визначенні вартості послуг для населення на території Сновської міської ради застосовані тарифи, встановлені рішенням Ради № 153 в опалювальному періоді 2021-2022 років, неоплачена відповідачем різниця між вартістю економічно-обґрунтованого та вартістю фактично застосованого тарифів для населення Сновськох територіальної громади за послуги з теплопостачання, наданих АТ «ОТКЕ», склала 2161078,05 грн.

Позивачем супровідними листами 2478/05 від 29.11.2021, №2741/05 від 20.12.2021, № 120/05 від 13.01.2022, № 395/05 від 11.02.2022, № 539/05 від 29.04.2022, № 551/05 від 03.05.2022, № 593/05 від 12.05.2022 направлялись відповідачу відповідні акти приймання-передачі, розрахунки обсягу відшкодування різниці між вартістю економічно-обґрунтованого тарифу та вартістю фактично застосованого розміру пред`явленого до сплати споживачам (у розрізі об`єктів теплопостачання) за період з жовтня 2021 по квітень 2022 року.

Листами № 775/05 від 09.05.2024, № 1614/05 від 30.08.2024, № 2535/05 від 13.12.2024 позивач звертався до відповідача з вимогою про сплату заборгованості в сумі 2161078,05 грн.

У листі № 05-07/35 від 03.01.2025 Сновська міська рада повідомила АТ «Облтеплокомуненерго», що різниця в тарифах підпадає під компенсацію за рахунок субвенцій з державного бюджету, яка мала покрити 80% дефіциту бюджету; погашення відповідної заборгованості буде здійснено тільки у разі виконання своїх зобов`язань Урядом за рахунок коштів державного бюджету.

Станом на день звернення позивача до суду відповідач не оплатив суму 2161078,05 грн, що і стало підставою для звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права.

Нормативно-правове обґрунтування, оцінка доказів та висновки суду.

Предметом спору є заборгованість, що виникла в період з жовтня 2021 року по квітень 2022 року, за рахунок різниці в тарифах для населення Сновської територіальної громади за послуги з теплопостачання, надані позивачем, а тому при розгляді справи застосовуються закони та інші правові акти, що регулюють відносини в спірний період з урахуванням правил дії актів цивільного законодавства в часі.

Відповідно до підпункту 2 пункту а) частини 1 статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на теплову енергію (в тому числі її виробництво, транспортування та постачання), тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, на інші комунальні послуги (крім тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, тарифів на комунальні послуги, які встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг), побутові, транспортні та інші послуги.

Згідно з частиною 3 статті 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування віднесено встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону.

До основних повноважень органів місцевого самоврядування в сфері теплопостачання, зокрема, належить встановлення для всіх категорій споживачів тарифів на теплову енергію і тарифів на виробництво теплової енергії (крім тарифів на теплову енергію, вироблену на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях та когенераційних установках) у порядку і межах, визначених законодавством (абз. 7 статті 13 Закону України «Про теплопостачання»).

За частинами 1 - 3, 14 статті 20 Закону України «Про теплопостачання», тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими.

Тарифи на виробництво теплової енергії, в тому числі на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії, на транспортування та постачання теплової енергії встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законодавством.

Встановлення тарифів на теплову енергію нижче розміру економічно обґрунтованих витрат на її виробництво, транспортування та постачання не допускається.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про ціни та ціноутворення» дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у процесі формування, встановлення та застосування цін Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, органами, що здійснюють державне регулювання діяльності суб`єктів природних монополій, органами місцевого самоврядування та суб`єктами господарювання, які провадять діяльність на території України, а також здійснення державного контролю (нагляду) та спостереження в сфері ціноутворення.

Частинами 1-3 статті 12 Закону України «Про ціни та ціноутворення» передбачено, що державні регульовані ціни запроваджуються на товари, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, мають істотну соціальну значущість, а також на товари, що виробляються суб`єктами, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку. Державні регульовані ціни повинні бути економічно обґрунтованими (забезпечувати відповідність ціни на товар витратам на його виробництво, продаж (реалізацію) та прибуток від його продажу (реалізації). Зміна рівня державних регульованих цін здійснюється в порядку і строки, що визначаються органами, які відповідно до цього Закону здійснюють державне регулювання цін.

Державне регулювання цін здійснюється Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, зокрема, шляхом установлення обов`язкових для застосування суб`єктами господарювання фіксованих цін (стаття 13 Закону України «Про ціни та ціноутворення»).

За змістом статті 15 Закону України «Про ціни та ціноутворення» Кабінет Міністрів України, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які встановили державні регульовані ціни на товари в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, зобов`язані відшкодувати суб`єктам господарювання різницю між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів.

Установлення Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування державних регульованих цін на товари в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, без визначення джерел для відшкодування різниці між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів не допускається і може бути оскаржено в судовому порядку.

Відповідач, ухвалюючи рішення від 17.11.2021 № 153 «Про застосування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії АТ «Облтеплокомуненерго» для потреб населення», взяв на себе зобов`язання (п. 2) відшкодувати втрати підприємства, що виникнуть в результаті незастосування вказаних у рішенні виконавчого комітету Сновської міської ради від 12.10.2021 № 124 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії, які надаються АТ «Облтеплокомуненерго», рахувати як втрати АТ «Облтеплокомуненерго», які відшкодовуються за рахунок коштів бюджету Сновської територіальної громади на підставі розрахунку обсягу відшкодування, згідно Програми, в тому числі з врахуванням п. 5 розділу 3 Меморандуму про взаєморозуміння щодо врегулювання проблемних питань у сфері постачання теплової енергії в опалювальному періоді 2021-2022 років від 30.09.2021.

Матеріалами справи встановлено, що за період з жовтня 2021 року по квітень 2022 року обсяг відшкодування різниці між вартістю економічно-обґрунтованого тарифу та вартістю фактично застосованого розміру, пред`явленого до сплати споживачам становить 2161078,05 грн.

Листами № 775/05 від 09.05.2024, № 1614/05 від 30.08.2024, № 2535/05 від 13.12.2024 позивач звертався до відповідача з вимогою про сплату заборгованості в сумі 2161078,05 грн.

За приписами частини 4 статті 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідач не відшкодував витрати, зумовлені різницею в тарифах в сумі 2161078,05 грн, у семиденний строк з моменту отримання вимоги позивача та не спростував, що в опалювальному періоді 2021-2022 року різниця між вартістю економічно-обґрунтованого та вартістю фактично застосованого тарифу для населення Сновської територіальної громади за послуги з теплопостачання, надані АТ "Облтеплокомуненерго", становила іншу суму, ніж 2161078,05 грн або ж обов`язок з відшкодування різниці з інших причин відсутній.

Щодо заперечень відповідача про непідсудність спору у цій справі судам господарської юрисдикції суд зазначає таке.

В частині другій статті 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Тобто, наведене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також установленими ним передумовами для звернення до суду.

Згідно зі статтями 124, 125 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За змістом частини третьої статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.

Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним і Господарським кодексами України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

При вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Приписами статей 2, 4 та 19 КАС України визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт має виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір (див. постанову Верховного Суду від 11.03.2024 у справі № 480/749/23).

Отже адміністративні суди розглядають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо - розпорядчої діяльності публічних органів.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (переважно майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 463/6961/18, постанову Верховного Суду від 04.03.2025 у справі № 910/5996/24).

Отже якщо в результаті прийняття рішення особа набуває майнового інтересу та відповідного права вимоги, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом судового розгляду у цій справі є вимоги позивача про відшкодування з відповідного місцевого бюджету заборгованості з різниці між встановленим розміром тарифів та економічно обґрунтованими витратами на постачання послуг за жовтень 2021 року - квітень 2022 року, які позивач надавав визначеному колу осіб в обумовлений період як суб`єкт господарювання.

Підставою для звернення позивача до суду слугувало порушення відповідачем свого зобов`язання по відшкодуванню різниці між встановленими тарифами, яке він взяв на себе відповідно до рішення № 153 від 17.11.2021, тобто стягнення вказаної заборгованості з різниці між встановленими тарифами та економічно обґрунтованими витратами стосується захисту майнових прав позивача як суб`єкта господарювання.

При цьому, позивач не ставить питання про правомірність рішення Сновської міської ради щодо встановлення тарифів.

Відтак, у контексті конкретних обставин цієї справи суд дійшов висновку, що даний спір відноситься до господарської юрисдикції, оскільки виник у сфері приватноправових відносин, з огляду на що, заперечення відповідача судом не приймаються.

З приводу заперечень відповідача щодо відсутності обов`язку здійснення відшкодування позивачу різниці між тарифами саме за рахунок місцевого бюджету без субвенцій з державного бюджету суд зазначає таке.

Питання відшкодування різниці в тарифах на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води підлягає врегулюванню на умовах та в порядку, визначених Законом України від 03.11.2016 № 1730-VIII «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» (далі - Закон № 1730-VIII).

Відповідно до статті 2 цього Закону № 1730-VIII, в редакції Закону від 14.07.2021 № 1639-IX, його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та послуги з його розподілу і транспортування, за теплову енергію, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію.

Участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до статті цього Закону не потребує обов`язкового включення до реєстру (абзац 2 частини 1 статті 3 Закону № 1730-VIII, в редакції Закону від 14.07.2021 № 1639-IX).

Абзаци 1 та 2 статті 4 Закону № 1730-VIII, в редакції Закону від 14.07.2021 № 1639-IX, встановлювали, що взаєморозрахунки проводяться щодо врегулювання заборгованості з різниці в тарифах для погашення: кредиторської заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової енергії для населення, надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води населенню (без урахування розміру зобов`язань із сплати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашеної на початок місяця, в якому укладається договір про організацію взаєморозрахунків, а в разі її відсутності - кредиторської заборгованості перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води іншим категоріям споживачів або операторами газотранспортної чи газорозподільної системи за послуги з розподілу або транспортування природного газу.

Взаєморозрахунки проводяться в порядку та на умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, за рахунок та в межах видатків спеціального фонду державного бюджету за цільовим призначенням, джерелом формування яких є надходження, визначені Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" та/або Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" на погашення заборгованості з різниці в тарифах (абзац 7 статті 4 Закону № 1730-VIII в редакції Закону від 14.07.2021 № 1639-IX з урахуванням змін, внесених Законом від 16.12.2021 № 1974-IX).

Згідно із розділом ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 29.07.2022 № 2479-IX абзац 1 статті 4 Закону № 1730-VIII після слова "Взаєморозрахунки" доповнено словами "або перерахування субвенції", а також доповнений абзацом третім такого змісту: "кредиторської заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг", ТОВ "ГК "Нафтогаз України", суб`єктом господарювання, що здійснює функції постачальника "останньої надії", за спожитий природний газ з 1 червня 2021 року по останнє число шостого місяця після місяця, в якому припинено або скасовано воєнний стан (без урахування розміру зобов`язань із сплати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашеної на початок місяця, в якому укладається договір про організацію взаєморозрахунків, а в разі її відсутності - кредиторської заборгованості перед операторами газотранспортної чи газорозподільної системи за послуги з розподілу або транспортування природного газу".

Отже, законодавець визначив, що проведення взаєморозрахунків може здійснюватися шляхом взаєморозрахунків або перерахування субвенції в рахунок погашення заборгованості з різниці в тарифах. Водночас визначив, що для цього сторони повинні укласти договір про організацію взаєморозрахунків.

Взаєморозрахунки або перерахування субвенції проводяться у порядку та на умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, за рахунок та в межах видатків державного бюджету за цільовим призначенням, джерелом формування яких є надходження, визначені Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" та на наступні роки на погашення заборгованості з різниці в тарифах (абзац дев`ятий статті 4 Закону № 1730-VIII).

Такий Порядок затверджений постановою КМУ від 20.12.2022 № 1403 "Про затвердження Порядку та умов надання у 2022 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на компенсацію різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води згідно із Законом України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування", послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання і централізованого водовідведення згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення".

Згідно з пунктом 5 цього Порядку підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається суб`єктами господарювання та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості (далі - учасники розрахунків).

У контексті вищевикладеного суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутній договір про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах за послуги з теплопостачання, надані АТ «Облтеплокомуненерго» населенню Сновської територіальної громади в опалювальному періоді 2021-2022 роки (жовтень 2021- квітень 2022 років), відтак, доводи відповідача щодо відшкодування наявного боргу саме за рахунок субвенції з державного бюджету, не знайшли свого підтвердження.

Щодо пропуску строку позовної давності суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ст. 258 ЦК України).

Статтею 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У п. 19 розділ Прикінцеві та перехідні положення ЦК України в редакції Закону № 3450-IX визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Таким чином, якщо на спір поширюється правила позовної давності, передбачені статтями 257-259 Цивільного кодексу України (в т.ч. і правило про загальну позовну давність), особа може звернутися за їх захистом як під час так і після закінчення дії воєнного стану. Продовження строку позовної давності гарантується законом.

Отже, з огляду на приписи статей 256, 257, пункту 19 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України та встановлені судом обставини, строк позовної давності по вимогам в частині відшкодування різниці за жовтень 2021 на суму 126484,79 грн та за листопад 2021 на загальну суму 322870,80 грн не сплив.

Відтак, доводи відповідача в цій частині суд не бере до уваги.

Всі інші доводи та заперечення відповідача не приймаються судом, оскільки не знайшли свого підтвердження та спростовуються вищевикладеними висновками суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах Трофимчук проти України, Серявін та інші проти України обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З огляду на зміст статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Стаття 76 даного Кодексу визначає, що належними доказами є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними ніж докази, надані на її спростування.

За приписами частин 1 та 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясовано усі питання, винесені на його розгляд.

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» підлягають задоволенню у повному обсязі і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2161078,05 грн.

Розподіл судових витрат.

Статтею 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що позовні вимоги задоволені судом повністю, судовий збір в сумі 32416,17 грн покладається на відповідача.

Керуючись статтями 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області, (, вул. Незалежності, 19, м. Сновськ, Корюківський р-н, Чернігівська обл., 15200) на користь Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» (, вул. Реміснича, 55-Б, м. Чернігів, 14000) заборгованість в сумі 2161078,05 грн, судовий збір в сумі 32416,17 грн.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду згідно зі статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України подається безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 05.05.2025.

Суддя Т.О.Кузьменко