ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" квітня 2025 р. Справа№ 911/2498/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Остапенка О.М.

Козир Т.П.

за участю секретаря судового засідання Сороки П.М.

та представників учасників провадження у даній справі відповідно до протоколу судового засідання від 30.04.2025,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Спільного українсько-американського підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінанси та Кредит Лізинг"

на ухвалу Господарського суду Київської області від 16.01.2025

у справі №911/2498/18 (суддя Янюк О. С.)

за заявою Голови ліквідаційної комісії Приватного акціонерного товариства "Росава"

до боржника Приватного акціонерного товариства "Росава"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.01.2025 закрито провадження з розгляду кредиторських вимог Спільного українсько-американського підприємства з іноземними інвестиціями в формі товариства з обмеженою відповідальністю "Фінанси та Кредит лізинг" у розмірі 357 840,46 грн за договором оренди № 03/2005-967 від 01.11.2005 у справі № 911/2498/18 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Росава".

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою, Спільне українсько-американське підприємство Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінанси та Кредит Лізинг" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить: "Визнати причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 16.01.2025 у справі № 911/2498/18 поважними; поновити апелянту строк на оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 16.01.2025 у справі №911/2498/18; скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 16.01.2025 у справі № 911/2498/18; постановити нову ухвалу про закриття провадження у справі за заявою про визнання кредиторських вимог СП ТОВ "Фінанси та Кредит Лізинг" до ПрАТ "Росава" на підставі п.4 ч.1 ст. 231 ГПК України; здійснити розподіл судових витрат у справі № 911/2498/18 шляхом визнання кредиторських вимог СП ТОВ "Фінанси та Кредит Лізинг" до ПрАТ "Росава" на суму судового збору 23426,4 грн (двадцять три тисячі чотириста двадцять шість гривень) як кредиторські вимоги поточного кредитора ПрАТ "Росава"".

Згідно з протоколом передачі справи раніше визначеному складу суду від 25.02.2025 апеляційну скаргу Спільного українсько-американського підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінанси та Кредит Лізинг" передано колегії суддів у складі: головуючий суддя: Доманська М.Л.; судді: Сотніков С.В. та Остапенко О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2025 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/2498/18 за заявою Голови ліквідаційної комісії Приватного акціонерного товариства "Росава" до боржника Приватного акціонерного товариства "Росава" про банкрутство; відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення без руху апеляційної скарги Спільного українсько-американського підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінанси та Кредит Лізинг" на ухвалу Господарського суду Київської області від 16.01.2025 у справі №911/2498/18 до надходження матеріалів справи №911/2498/18 до Північного апеляційного господарського суду.

12.03.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №911/2498/18 в 4-ти томах.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2025 у задоволенні клопотання Спільного українсько-американського підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінанси та Кредит Лізинг" про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 16.01.2025 у справі №911/2498/18 відмовлено; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Спільного українсько-американського підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінанси та Кредит Лізинг" на ухвалу Господарського суду Київської області від 16.01.2025 у справі №911/2498/18; розгляд апеляційної скарги призначено на 30.04.2025; запропоновано учасникам справи у відповідності до статті 263 Господарського процесуального кодексу України надати відзиви на апеляційну скаргу із доказами надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи протягом десяти днів, з дня отримання даної ухвали, але не пізніше 09.04.2025; встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв, клопотань, пояснень в письмовій формі із доказами надсилання (надання) копій цих документів іншим учасникам справи протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 16.04.2025.

01.04.2025 через систему «Електронний Суд» до Північного апеляційного господарського суду від ліквідатора Приватного акціонерного товариства "Росава" арбітражного керуючого Комлика І.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого ліквідатор боржника просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу Спільного українсько-американського підприємства з іноземними інвестиціями в формі товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанси та Кредит лізинг» на ухвалу Господарського суду Київської області від 16.01.2025 у справі №911/2498/18 - залишити без задоволення; ухвалу Господарського суду Київської області від 16.01.2025 у справі №911/2498/18 - залишити без змін, зазначивши, що судом першої інстанції правомірно застосовано п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України та закрито провадження з розгляду кредиторських вимог Спільного українсько- американського підприємства з іноземними інвестиціями в формі товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанси та Кредит лізинг» у розмірі 357 840,46 грн за договором оренди від 01.11.2005 № 03/2005-967 у справі № 911/2498/18 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Росава».

02.04.2025 суддею Північного апеляційного господарського суду Сотніковим С.В. подано заяву про самовідвід від розгляду апеляційної скарги Спільного українсько-американського підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінанси та Кредит Лізинг" на ухвалу Господарського суду Київської області від 16.01.2025 у справі №911/2498/18.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 заяву судді Сотнікова С.В. про самовідвід від розгляду апеляційної скарги Спільного українсько-американського підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінанси та Кредит Лізинг" на ухвалу Господарського суду Київської області від 16.01.2025 у справі №911/2498/18 - задоволено; відведено суддю Сотнікова С.В. від розгляду апеляційної скарги Спільного українсько-американського підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінанси та Кредит Лізинг" на ухвалу Господарського суду Київської області від 16.01.2025 у справі №911/2498/18; матеріали апеляційної скарги Спільного українсько-американського підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінанси та Кредит Лізинг" на ухвалу Господарського суду Київської області від 16.01.2025 у справі №911/2498/18 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою у відповідності до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з протоколом передачі справи новому складу суду від 07.04.2025 апеляційну скаргу Спільного українсько-американського підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінанси та Кредит Лізинг" передано колегії суддів у складі: головуючий суддя: Доманська М.Л.; судді: Козир Т.П. та Остапенко О.М.

08.04.2025 через систему «Електронний Суд» до Північного апеляційного господарського суду від представника Національного Банку України надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого представник кредитора просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу СП ТОВ «Фінанси та Кредит лізинг» на ухвалу Господарського суду Київської області від 16.01.2025 по справі №911/2498/18 залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Київської області від 16.01.2025 по справі №911/2498/18 - залишити без змін. У відзиві зазначено, що СП ТОВ «Фінанси та Кредит лізинг» звернулося до суду з заявою з кредиторськими вимогами до боржника, а ліквідатором ПрАТ "Росава" було надано до суду докази на підтвердження того, що заявлені кредиторські вимоги СП ТОВ «Фінанси та Кредит лізинг» погашено, що безумовно свідчить про відсутність предмету спору у даній справі. При цьому сам кредитор СП ТОВ «Фінанси та Кредит лізинг» в апеляційній скарзі не заперечує проти вказаних обставин та підтверджує погашення боргу. Отже, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку щодо того, що "станом на 16.01.2025 у ПрАТ "Росава" відсутні грошові зобов`язання перед СП ТОВ «Фінанси та Кредит лізинг» за відповідним Договором, оскільки останні є погашеними ліквідатором під час нового розгляду заяви про визнання кредиторських вимог СП ТОВ "ФТАК Лізинг".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2025 прийнято апеляційну скаргу Спільного українсько-американського підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінанси та Кредит Лізинг" на ухвалу Господарського суду Київської області від 16.01.2025 у справі №911/2498/18 до свого провадження у новому складі суду.

У судове засідання 30.04.2024 з`явились представники скаржника, АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Мічиган», АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Базис Транс», Національного Банку України та ліквідатора Приватного акціонерного товариства "Росава" арбітражного керуючого Комлика І.С. Представники інших учасників справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку.

Колегія суддів вирішила за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників учасників справи, які не з`явились у судове засідання, з огляду на наступне.

За положеннями статті 129 Конституції України та статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зобов`язує сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

Наведена правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.03.2024 у справі № 916/1577/19, від 09.04.2024 у справі № 873/225/23.

Представник скаржника просив суд апеляційної інстанції задовольнити апеляційну скаргу, скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 16.01.2025 у справі № 911/2498/18; постановити нову ухвалу про закриття провадження у справі за заявою про визнання кредиторських вимог СП ТОВ "Фінанси та Кредит Лізинг" до ПрАТ "Росава" на підставі п.4 ч.1 ст. 231 ГПК України; здійснити розподіл судових витрат у справі № 911/2498/18 шляхом визнання кредиторських вимог СП ТОВ "Фінанси та Кредит Лізинг" до ПрАТ "Росава" на суму судового збору 23426,4 грн (двадцять три тисячі чотириста двадцять шість гривень), як кредиторські вимоги поточного кредитора ПрАТ "Росава"".

Представники АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Мічиган», АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Базис Транс», Національного Банку України та ліквідатора Приватного акціонерного товариства "Росава" арбітражного керуючого Комлика І.С. просили суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно із ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Скаржик зазначає, що під час нового судового розгляду заяви СП ТОВ «Фінанси та Кредит Лізинг» Господарським судом Київської області, 16.12.2024 представник ліквідатора ПрАТ «Росава» повідомив суд, що 12.12.2024 з ліквідаційного рахунку ПрАТ «Росава» сплачено 357 840,46 грн. на рахунок СП ТОВ «Фінанси та Кредит Лізинг» із призначенням платежу: «Кінцева сплата орендних платежів за договором оренди від 01.11.2005 № 03/2005-967». У додаткових поясненнях ліквідатор вказував, що заявлені грошові вимоги СП ТОВ «Фінанси та Кредит Лізинг» є погашеними в повному обсязі, що, на думку ліквідатора ПрАТ «Росава», є підставою для постановлення судом ухвали про відхилення кредиторських вимог до боржника. Спільне підприємство Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінанси та Кредит Лізинг» повідомило суд, що 12.12.2024 отримало на свій розрахунковий рахунок суму 357 840,46 грн. від ПрАТ «Росава» із призначенням платежу: «Кінцева сплата орендних платежів за договором оренди від 01.11.2005 № 03/2005-967», що свідчить про повне визнання боржником - ПрАТ «Росава» кредиторських вимог СП ТОВ «Фінанси та Кредит Лізинг» у сумі 357 840,46 грн., які складаються як з поточних, які виникли після запровадження ліквідаційної процедури, так і з конкурсних вимог кредитора до боржника, які виникли до запровадження ліквідаційної процедури у справі № 911/2498/18. Крім того, заявник вказав у судовому засіданні 16.01.2025, що вказаний платіж є здійсненим із порушенням процедури погашення кредиторських вимог ПрАТ «Росава», оскільки у зв`язку із запровадженням ліквідаційної процедури на задоволення вимог кредиторів накладено мораторій. Однак, через приписи статті 613 Цивільного Кодексу України, СП ТОВ «Фінанси та Кредит Лізинг» не може не прийняти вказаної суми від боржника, щоб не виникло прострочення кредитора. Заявник повідомив суд, що оскільки боржник сплатив повністю суму заборгованості за Договором оренди від 01.11.2005 № 03/2005-967, включаючи відсотки річних та інфляційні втрати, але не відшкодував СП ТОВ «Фінанси та Кредит Лізинг» сум сплаченого судового збору, то останній просив при закритті справи судом здійснити розподіл судових витрат та визнати заявника кредитором першої черги у справі № 911/2498/18 щодо боржника ПрАТ «Росава» на суму сплаченого судового збору у розмірі 20 398,4 грн у відповідності до приписів речення 2 частини 3 статті 130 Господарського процесуального Кодексу України. Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції послався на п.2 ч.1 ст.231 ГПК України (господарський суд закриває провадження у справі якщо відсутній предмет спору), при цьому, суд не дослідив та не надав оцінки заяві представника СП ТОВ «Фінанси та Кредит Лізинг» відносно того, що заявник не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення заяви про визнання кредиторських вимог (позову). Відтак, закриваючи провадження за вказаною заявою, суд не здійснив розподіл судових витрат заявника у справі, не стягнув сплачених заявником сум судового збору з боржника на користь СП ТОВ «Фінанси та Кредит Лізинг» у відповідності до приписів речення 2 частини 3 статті 130 ГПК України. Оскільки кошти, які надійшли від ПрАТ «Росава» на рахунок кредитора під час повторного розгляду заяви про визнання кредиторських вимог після скасування ухвали про відмову у визнанні кредиторських вимог та постанови апеляційного суду про відмову у задоволенні апеляційної скарги кредитора, то кредитор у судовому засіданні 16.01.2025 заявив, що не підтримує своїх вимог в розмірі цієї суми унаслідок їх задоволення боржником після пред`явлення позову та на підставі речення 2 частини 3 статті 130 ГПК України просив здійснити розподіл судових витрат у справі. За таких підстав, суд першої інстанції мав прийняти відмову кредитора від заяви про визнання кредиторських вимог на підставі ст.191 ГПК України та на підставі п.4 ч.1 ст. 231 ГПК України закрити провадження у справі. При цьому визнати СП ТОВ «Фінанси та Кредит Лізинг» поточним кредитором першої черги ПрАТ «Росава» у межах справи про банкрутство № 911/2498/18 на суму кредиторських вимог 20398,4 грн.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази у справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційну скаргу Спільного українсько-американського підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінанси та Кредит Лізинг" залишити без задоволення. Ухвалу Господарського суду Київської області від 16.01.2025 у справі №911/2498/18 залишити без змін, з огляду на наступне.

У провадженні Господарського суду Київської області (суддя Наріжний С.Ю.) перебуває справа № 911/2498/18 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Росава" (далі - ПрАТ "Росава", боржник) на стадії судової процедури - ліквідація боржника, яку на підставі постанови Господарського суду Київської області (далі - суд) від 04.12.2018 здійснює арбітражний керуючий Комлик Ілля Сергійович (далі - ліквідатор).

25.10.2023 до суду надійшла заява Спільного українсько-американського підприємства з іноземними інвестиціями в формі товариства з обмеженою відповідальністю "Фінанси та Кредит лізинг" (далі - СП ТОВ "ФТАК Лізинг", заявник) від 24.10.2023 (вх. № 20218/23) про визнання грошових вимог до ПрАТ "Росава" (з урахуванням заяви про зміну розміру кредиторських вимог від 06.02.2024 (вх.2063)) у розмірі 357 840,46 грн (основний борг по орендній платі, 3% річних, інфляційні втрат, а також подвійного розміру орендної плати, нарахованого у зв`язку з неповерненням орендованого майна) за договором оренди від 01.11.2005 № 03/2005-967.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.02.2024, яка залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.06.2024, відмовлено у задоволенні заяви СП ТОВ "ФТАК Лізинг" про визнання грошових вимог. Проте, постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.09.2024 вищевказані судові рішення скасовані, а справу № 911/2498/18 в частині розгляду кредиторських вимог СП ТОВ «Фінанси та Кредит лізинг» постановлено передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Як зазначив суд касаційної інстанції, в оскаржуваних судових рішеннях відсутні мотиви суду щодо здійсненої оцінки та дослідження наявних доказів. По суті, обмежившись висновком про відсутність актів приймання-передачі майна в оренду та/або повернення з оренди, місцевим господарським судом не перевірено обставини виконання сторонами договору оренди від 01.11.2005 № 03/2005-967 (далі - Договір) у період його дії, зокрема, сплати орендних платежів, та відповідно не спростовано аргументи СП ТОВ «Фінанси та Кредит лізинг» про наявність заборгованості ПрАТ "Росава", як передумову для здійснення відповідних нарахувань згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України. У зв`язку з наведеним, колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом не було в повній мірі здійснено оцінку та дослідження складу і розміру заявлених СП ТОВ «Фінанси та Кредит лізинг» грошових вимог, згідно з наданими заявником розрахунками та іншими документами, доданими до заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2024 справу № 911/2498/18 у скасованій частині передано до розгляду судді Янюк О.С., яка ухвалою Господарського суду Київської області від 18.10.2024 прийняла її до свого провадження.

13.12.2024 ліквідатором через особистий кабінет в підсистемі "Електронний суд" надані суду письмові пояснення (вх. № 14358/24), в яких він просить відхилити грошові вимоги СП ТОВ "ФТАК Лізинг", у зв`язку з їх погашенням, що підтверджується копією платіжної інструкції від 12.12.2024 № 132 на суму 357 840,46 грн, призначення платежу: "Кінцева сплата орендних платежів за договором оренди від 01.11.2005 № 03/2005-967 ".

13.02.2025 на підставі ч. 5 ст.161 ГПК України Національним банком України надані додаткові пояснення (вх. № 398/25), в яких Банк просив відмовити у визнані кредиторських вимог СП ТОВ "ФТАК Лізинг", з огляду на їх погашення.

16.01.2025 від СП ТОВ «Фінанси та Кредит лізинг» надійшла заява (вх. № 423/25) у порядку ст.ст. 169-170 ГПК України, в якій із посиланням на ч. 3 ст. 130 ГПК України, заявник просив: здійснити розподіл судових витрат за наслідками не підтримання кредитором - СП ТОВ «Фінанси та Кредит лізинг» кредиторських вимог до боржника - ПрАТ "Росава" в розмірі 357 840,46 грн унаслідок задоволення їх боржником після пред`явлення заяви про визнання кредиторських вимог; визнати кредиторські вимоги зі сплати судового збору СП ТОВ "ФТАК Лізинг" в сумі 20 398,40 грн як кредиторські вимоги першої черги до боржника.

Перевіривши зазначену заяву на відповідність її вимогам ГПК України суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що остання не відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 170 ГПК України, а тому на підставі ч. 4 ст.170 ГПК України правомірно повернув заявнику без розгляду вказану заяву.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, порядок звернення кредиторів з вимогами до боржника у справі про банкрутство (після відкриття провадження) та порядок розгляду судом відповідних заяв визначені, зокрема ст.ст. 45, 46, 47 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ). Отже, будь-яка грошова вимога до боржника (у тому числі витрати на оплату судового збору за подання заяви) повинна бути оформлена та подана у відповідності до зазначених вимог КУзПБ.

При цьому на відміну від ГПК України, положення КУзПБ не містить у собі положень, які б давали суду право самостійно (без заяви кредитора) визначати та визнавати розмір витрат кредитора (у тому числі витрати на судовий збір), які ним будуть чи були понесені під час розгляду його заяви про визнання грошових вимог до боржника.

Згідно з ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 1 КУзПБ грошове зобов`язання (борг) - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.

Частиною 1 статті 45 КУзПБ визначено, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, розглядаються господарським судом у порядку черговості їх отримання у судовому засіданні, яке проводиться після попереднього засідання господарського суду (ч. 6 ст. 45 КУзПБ).

У свою чергу, згідно з ч. 3 ст. 45 КУзПБ заява кредитора має містити, зокрема, розмір вимог кредитора до боржника з окремим зазначенням суми неустойки (штрафу, пені). До заяви в обов`язковому порядку додаються докази сплати судового збору, докази надсилання копії заяви боржнику і розпоряднику майна, а також документи, що підтверджують грошові вимоги до боржника.

Частина перша статті 1 КУзПБ визначає, що поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Колегія суддів звертає увагу, що визначення статусу вимог кредитора (конкурсні чи поточні) пов`язується безпосередньо з моментом виникнення цих вимог. При цьому набуття статусу кредитора законодавець пов`язує з наявністю у особи (як фізичної, так і юридичної) грошових вимог до боржника, поданих у встановленому законом порядку.

У постанові Верховного Суду від 19.01.2023 у справі № 917/1500/18 колегія суддів Верховного Суду відзначила, що відповідно до положень частини першої статті 59 Кодексу України з процедур банкрутства з дня ухвали господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, серед іншого, господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу, крім укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу у процедурі ліквідації тощо; строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута вважається таким, що настав; у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань, у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута.

Отже, реалізація кредитором права на пред`явлення кредиторських вимог до боржника як будь-якого права на судовий захист майнових прав та визнання цих вимог судом обумовлена обов`язком доказування кредитором таких вимог, адже, саме він повинен надати суду докази на підтвердження наявності у нього права, яке підлягає захисту, та навести (викласти) обставини, що підтверджують заявлені ним вимоги до боржника.

Верховний Суд у постанові від 09.10.2024 у справі № 918/463/22 звертає увагу, що провадження у справі про банкрутство на відміну від позовного, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, одним із завдань має задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника.

Тож визнання кредиторських вимог у справі про банкрутство має своїм наслідком вплив не лише на права та інтереси самого кредитора (заявника) та боржника, а й на права та інтереси інших кредиторів у справі, адже, в залежності від результату визнання їх судом перебуває можливість та обсяг розміру задоволення вимог таких кредиторів.

Тому важливе значення під час розгляду судом заявлених у справі про банкрутство (неплатоспроможність) грошових вимог до боржника має застосування правил доказування та встановлення обґрунтованості таких вимог, що унеможливлюють визнання безпідставних вимог та включення їх до реєстру вимог кредиторів.

Системний аналіз ст.ст. 45-47 КУзПБ свідчить про те, що законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника - потенційного кредитора, а предметом розгляду в цьому випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог.

Як вірно зауважено судом першої інстанції, у справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів.

Ураховуючи зазначений припис та правову позицію Верховного Суду, що норми КУзПБ не містять заборони кредитору заявляти конкурсні вимоги до боржника у ліквідаційній процедурі (постанова від 14.06.2023 у справі № 904/5743/20), 25.10.2023 СП ТОВ "ФТАК Лізинг" звернулося із відповідною заявою до суду про визнання кредиторських вимог у розмірі 312 543,62 грн (заборгованість за договором оренди від 01.11.2005 № 03/2005-967). Крім того, останнє 06.02.2024 додатково скористалося своїм правом та подало суду заяву про зміну кредиторських вимог, в якій просило його визнати кредитором боржника з кредиторськими вимогами у розмірі 357 840,46 грн (заборгованість за договором, 3% річних, інфляційні втрати та неустойка у розмір подвійної плати за найм речі), та які були прийняті судом.

Так, ліквідатором під час нового розгляду даної заяви суду надані докази сплати зазначеної заборгованості, а саме у розмірі 357 840,46 грн (платіжна інструкція від 12.12.2024 № 132).

Будь-яких зауважень/заперечень/скарг щодо проведення зазначеного розрахунку ліквідатором із СП ТОВ "ФТАК Лізинг", ураховуючи мету та принципи ліквідаційної процедури, учасниками справи, у тому числі визнаними судом кредиторами у справі № 911/2498/18 суду заявлено не було.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, під час розгляду заяв із кредиторськими вимогами до боржника, зокрема, в ліквідаційній процедурі, суд, встановлюючи наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника не досліджує загальний розмір визнаних судом кредиторських вимог боржника, наявність джерел погашення тих чи інших вимог, їх порядок погашення тощо.

Інших грошових вимог до боржника у встановленому КУзПБ порядку СП ТОВ «Фінанси та Кредит лізинг» заявлено не було.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що станом на 16.01.2025 у ПрАТ "Росава" відсутні грошові зобов`язання перед СП ТОВ "ФТАК Лізинг" за відповідним Договором, оскільки останні є погашеними ліквідатором під час нового розгляду заяви про визнання кредиторських вимог СП ТОВ "ФТАК Лізинг".

Згідно з ч. 1 ст. 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється КУзПБ, ГПК України, іншими законами України.

Застосування положень ГПК України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи те, що КУзПБ не врегульоване питання щодо погашення грошового зобов`язання у ліквідаційній процедурі під час розгляду заяви конкурсного (поточного) кредитора із грошовими вимогами до боржника, суд першої інстанції вірно у даному випадку застосував положення ГПК України.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Отже, суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору існував на момент виникнення останнього, але припинив існування в процесі розгляду справи на час (до) ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

Враховуючи зазначені обставини у своїй сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для закриття провадження у справи № 919/2498/18 з розгляду кредиторських вимог СП ТОВ «Фінанси та Кредит лізинг» до ПрАТ "Росава" у розмірі 357 840,46 грн.

Додатково суд першої інстанції вірно звернув увагу заявника, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. Щодо судового збору, сплаченого за подання апеляційної та касаційної скарги, то розгляд зазначених питань здійснюється тими судами, які здійснювали перегляд судового рішення у відповідній інстанції, у порядку визначеному ГПК України.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, оскільки порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення питання з розгляду кредиторських вимог Спільного українсько-американського підприємства з іноземними інвестиціями в формі товариства з обмеженою відповідальністю "Фінанси та Кредит лізинг" у розмірі 357 840,46 грн за договором оренди № 03/2005-967 від 01.11.2005 у справі № 911/2498/18 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Росава", із врахуванням погашення цих грошових вимог до розгляду їх судом, апеляційним судом під час перегляду справи в апеляційному порядку не встановлено.

Колегія суддів враховує, що заявник - Спільне українсько-американське підприємство з іноземними інвестиціями в формі товариства з обмеженою відповідальністю "Фінанси та Кредит лізинг" підтвердив у суді, що грошові зобов`язання боржника перед СП ТОВ «Фінанси та Кредит лізинг» є погашеними ліквідатором у розмірі 357 840,46 грн. Інших грошових вимог до боржника у встановленому КУзПБ порядку СП ТОВ «Фінанси та Кредит лізинг» заявлено не було. Заяв про повернення судового збору відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", матеріали справи також не містять. Представник скаржника підтвердив у суді апеляційної інстанції, що отримані від боржника кошти у розмірі 357 840,46 грн ним не повертались боржнику.

Враховуючи викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що ухвала Господарського суду Київської області від 16.01.2025 у справі №911/2498/18 прийнята з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим оскаржувану ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Спільного українсько-американського підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінанси та Кредит Лізинг" - без задоволення.

Оцінюючи оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, через призму застосування принципів оцінки доказів та аргументації своїх висновків, викладених в Рішенні ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", судова колегія зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов`язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі); суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент; межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення; питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (пункти 21, 23 Рішення).

Колегія суддів зауважує, що місцевий господарський суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин, надав оцінку поданим сторонами доказам та вірно застосував норми матеріального права при ухваленні оскаржуваної ухвали.

Отже, доводи, викладені скаржником у апеляційній скарзі, не спростовують імперативних норм чинного законодавства про банкрутство, якими обґрунтована оскаржувана ухвала суду першої інстанції, а тому колегія суддів погоджується з позицією місцевого господарського суду та доходить висновку про необхідність відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

У справах Руїс Торіха проти Іспанії, Суомінен проти Фінляндії, Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27.09.2001).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Повний текст постанови складено після виходу з відпусток суддів, що входили до складу колегії суддів, у провадженні якої перебувала дана апеляційна скарга.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 283, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Спільного українсько-американського підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінанси та Кредит Лізинг" залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Київської області від 16.01.2025 у справі №911/2498/18 залишити без змін.

Матеріали справи № 911/2498/18 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок та строк оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду передбачений ст.ст. 288-291 ГПК України.

Повний текст складено 13.05.2025

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді О.М. Остапенко

Т.П. Козир