ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2025м. ДніпроСправа № 904/890/25

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Золотарьової Я.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) представників сторін, справу:

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "ІНГУЛЕЦЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл.

про стягнення інфляційних втрат та 3% річних від суми боргу

ПРОЦЕДУРА

Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "ІНГУЛЕЦЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" і просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства "ІНГУЛЕЦЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ на користь Акціонерного товариства Українська залізниця 6 107,34 - інфляційні втрати; 1 739,27 - 3 % річних та судовий збір.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 05.03.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

20.03.2025 відповідач подав відзив на позов та заяву про застосування строків позовної давності.

25.03.2025 позивач подав відповідь на відзив.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України, суд ухвалив судове рішення.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача, викладена у позові

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №ПР/М-20240/НЮдч "Про експлуатацію залізничної під`їзної колії Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", яка примикає до станції Інгулець Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" від 20.03.2020 та договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 30.06.2020.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2023 по справі № 904/3445/22 позов задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" плату за користування вагонами у розмірі 33 263,76 грн., збір за зберігання вантажу у розмірі 3 189,00 грн та 2 481,00 грн. судового збору.

У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивачем на підставі частини другої статті 625 ЦК України нараховані 6 107,34 - інфляційні втрати; 1 739,27 - 3 % річних.

Позиція відповідача

Відповідач проти задоволення позову заперечує та зазначає, що нормами спеціального законодавства про залізничний транспорт встановлено обмежену відповідальність вантажовідправників, залізниці та вантажоодержувачів за договором перевезення - у межах і розмірах, передбачених Статутом залізниць України та окремими договорами. Понад встановлені граничні межі відповідальності вантажоодержувача за договором перевезення з вантажоодержувача не підлягають стягненню інфляційні втрати, річні відсотки та інші збитки.

Також, відповідач вважає, що розмір стягуваних інфляційних втрат та 3% річних підлягають зменшенню на підставі ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, так як позивач не поніс збитків у зв`язку з порушенням строків оплати з боку відповідача, а також тому, що наявні обставини, які вказують на: погіршення умов господарювання та фінансового стану підприємства відповідача внаслідок повномасштабного військового вторгнення РФ на територію України; зменшення чисельності працівників (зокрема з причин призову до служби в ЗСУ та загибелі внаслідок військових дій); надання суттєвої матеріальної підтримки Збройним силам України та Військовим адміністраціям.

Крім того, Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", просить застосувати строки позовної давності.

Позиція позивача, викладена у відповіді на відзив

Позивач не погоджується із заперечення відповідача. Позивач вважає, що підстави для зменшення розміру процентів річних за час затримки розрахунку у відповідача також відсутні, оскільки відповідач свідомо не сплачував суму боргу протягом тривалого часу з червня-серпня 2022 року по січень 2024. Розмір нарахованої суми 3% річних не є надмірно великим порівняно з сумою боргу. Загальний негативний вплив РФ на результати господарської діяльності має місце як у роботі підприємства відповідача, так і позивача.

Застосування скороченого строку позовної давності до стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми, що передбачено ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, законом не передбачено, відповідно до цих вимог має застосовуватись загальна позовна давність тривалістю у три роки.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2023 по справі № 904/3445/22, яке набрало законної сили 09.01.2024, позов задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" плату за користування вагонами у розмірі 33 263,76 грн., збір за зберігання вантажу у розмірі 3 189,00 грн та 2 481,00 грн. судового збору.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2023 по справі № 904/3445/22 встановлено таке:

« 20.03.2020 між Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - Залізниця, Позивач) та Приватним акціонерним товариством "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - Власник колії, ПрАТ "ІнГЗК", Відповідач) укладено Договір № ПР/М-20240/НЮдч про експлуатацію залізничної під`їзної колії Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", яка примикає до станції Інгулець регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - Договір).

Пунктом 1 Договору передбачено, що згідно зі Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів залізничним транспортом України і на умовах цього Договору експлуатується під`їзна колія, яка належить Власнику колії, що примикає до станції Інгулець регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця": стрілкою № 5 до продовження станційної колії № 3 та стрілкою № 23 до продовження станційної колії № 2. Під`їзна колія обслуговується власними локомотивами. Межею під`їзної колії є знаки "Межа під`їзної колії", встановлені на продовженні колії № 3 біля вхідного світлофору НІ, на продовженні колії № 2 біля вхідного світлофору НІІ.

Рух поїздів на під`їзній колії здійснюється з додержанням Правил технічної експлуатації залізниць України, Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, Інструкції з сигналізації на залізницях України, Інструкції про порядок обслуговування і організації руху на під`їзній колії (п. 4 Договору).

Здавання вагонів для під`їзної колії здійснюється за повідомленнями, які передає відповідальний працівник станції Інгулець за телефоном відповідальному працівнику залізничного цеху ПрАТ "ІнГЗК" не пізніше ніж за 2 години до пред`явлення вагонів до здавання, з реєстрацією у "Книзі повідомлень про подавання вагонів під навантаження або вивантаження" форми ГУ-2 (п. 5 Договору).

Згідно з п. 6 Договору вагони для під`їзної колії Власника подаються локомотивом Залізниці на одну з колій № 1, 2, 3, IV, 5, 6, 7, 8, 9, 10 станції Інгулець за вказівкою чергового по залізничній станції Інгулець, де здійснюються передавальні операції з вагонами у технічному та комерційному відношенні. Подальший рух вагонів здійснюється локомотивом Власника колії.

Усі вагони здаються на під`їзну колію у тій кількості, в якій прибули на станцію Інгулець, але не більше 260 осей, вагою не більше 1430 тонн (п. 7 Договору).

Відповідно до п. 8 Договору про готовність вагонів до відправлення з під`їзної колії відповідальний працівник залізничного цеху ПрАТ "ІнГЗК" повідомляє за телефоном відповідального працівника станції примикання Інгулець залізниці не пізніше, ніж за одну годину до пред`явлення вагонів до здачі Залізниці, з подальшим наданням письмового повідомлення за формою, встановленою Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113.

Час перебування вагонів на під`їзній колії обчислюється з моменту закінчення передавальних операцій при передачі вагонів Залізницею Власнику колії до моменту закінчення цих операцій при поверненні вагонів Залізниці (п. 10 Договору).

У п. 11 Договору сторони погодили, що для під`їзної колії встановлюється загальний термін перебування усіх вагонів 12,0 годин.

Відповідно до п. 14 Договору Власник колії сплачує Залізниці:

- за користування вагонами - згідно з Правилами користування вагонами і контейнерами;

- за зберігання вантажів у вагонах - у разі затримки їх з причин, залежних від Власника колії, після закінчення терміну безоплатного зберігання, сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї) - згідно з Правилами зберігання вантажів;

- інші збори і плати за додаткові роботи та послуги, які виконує Залізниця для Власника колії - згідно з діючими нормативними документами.

Збори і плати вносяться на підставі ст. 62 Статуту залізниць України у національній валюті України, на умовах попередньої оплати на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання філії "ЄРЦД".

Цей Договір вважається укладеним з моменту підписання його сторонами та скріплення печатками сторін і діє з 01.04.2020 до 31.03.2021 включно (п. 21 Договору).

Додатковою угодою № 3 від 24.03.2021 до Договору сторони виклали п. 21 Договору в редакції: "Цей Договір вважається укладеним з моменту підписання його сторонами та скріплення печатками сторін і діє з 01.04.2021 до 30.09.2021 включно".

Додатковою угодою № 4 від 20.09.2021 до Договору сторони виклали п. 21 Договору в редакції: "Цей Договір вважається укладеним з моменту підписання його сторонами та скріплення печатками сторін і діє з 01.04.2020 до 31.03.2025 включно".

Як вбачається з матеріалів справи, у травні 2022 року за накладними №№ 47257522, 47243076, 47257555, 47257548, 47257506, 47267737, 47263520, 47263546, 47270509, 47267760, 47270145, 47270475, 47270186, 47270178, 47270442, 47302450, 47302443, 47292107, 47302518, 47283403, 47283411, 47292081, 47270541, 47311816, 47292065, 47292040, 47302476, 47302500, 47294061, 47294186, 47329859, 47372636, 47372743, 47372776, 47372719, 47372701, 47372636, 47371976, 47372669, 47346457, 47371984, 47372727, 47372735, 47372677, 47372685, 47372800, 22264, 22265, 47269337, 47267356, 47263934, 47297478, 47293311, 47263884, 47297403, 47296215, 47283668, 47270939, 47263926, 47263843, 47263868, 47263876, 47293329, 47297619, 47314356, 47332440, 47332036, 47319777, 47332317, 47302229, 47319769, 47314315, 47297627, 47314331, 47354535 на адресу ПрАТ "ІнГЗК" були прийняті до перевезення порожні власні вагони, станція призначення Інгулець Придніпровської залізниці.

У зв`язку з несвоєчасним забиранням вагонів з колій станції призначення вказані вагони було затримано на шляху прямування за наказами № 289, № 290 від 29.05.2022, № 293, № 296 від 30.05.2022 про затримку спірних вагонів на підходах до станції призначення.

За цим фактом станціями затримки Батуринська, Марганець у порядку, передбаченому п.п. 9, 10 Правил користування вагонами та контейнерами, складені акти про затримку вагонів ф. ГУ-23а №№ 12, 13, 14, 13 від 30.05.2022, №№ 12, 13 від 29.05.2022, №№ 13, 15 від 31.05.2022, акти загальної форми ГУ-23 та станцією призначення Інгулець вручено представнику Відповідача повідомлення про затримку цих вагонів. Накази на початок і кінець затримок надавались, враховуючи наявність (відсутність) затримок в просуванні вагонів, які прямують на адресу Відповідача, з метою уникнення заторів на шляху прямування через скупченість вагонів на станції призначення з вини Відповідача.

Інформація про акти загальної форми ГУ-23, які були складені про несвоєчасність забирання Відповідачем вантажу, що надійшов на його адресу, з колій станції Інгулець та підписані ним без заперечення:

- акти загальної форми, складені на станції Інгулець за весь час затримки вагонів на станції підходу Батуринська до станції призначення за наказом № 289 за період з 00 год. 35 хв. 29.05.2022 по 01 год. 40 хв. 30.05.2022;

- акти загальної форми, складені на станції Інгулець за весь час затримки вагонів на станції підходу Марганець до станції призначення за наказом № 290 за період з 02 год. 00 хв. 29.05.2022 по 01 год. 40 хв. 30.05.2022

Акт загальної форми ГУ-23 № 719 дата та час початку затримки 23 год. 45 хв. 28.05.2022; дата та час закінчення затримки 13 год. 45 хв. 29.05.2022; дата та час повідомлення про готовність подавання вагонів (згідно запису в книзі ф. ГУ-2) 21 год. 45 хв. 28.05.2022.

- акти загальної форми, складені на станції Інгулець за весь час затримки вагонів на станції підходу Батуринська до станції призначення за наказом № 293 за період з 09 год. 45 хв. 30.05.2022 по 22 год. 30 хв. 31.05.2022;

- акти загальної форми, складені на станції Інгулець за весь час затримки вагонів на станції підходу Марганець до станції призначення за наказом № 296 за період з 10 год. 00 хв. 30.05.2022 по 22 год. 30 хв. 31.05.2022

Акт загальної форми ГУ-23 № 733 дата та час початку затримки 19 год. 30 хв. 30.05.2022; дата та час закінчення затримки 09 год. 30 хв. 31.05.2022; дата та час повідомлення про готовність подавання вагонів (згідно запису в книзі ф. ГУ-2) 17 год. 30 хв. 30.05.2022.

Акт загальної форми ГУ-23 № 734 дата та час початку затримки 08 год. 10 хв. 30.05.2022; дата та час закінчення затримки 23 год. 00 хв. 31.05.2022; дата та час повідомлення про готовність подавання вагонів (згідно запису в книзі ф. ГУ-2) 06 год. 10 хв. 30.05.2022.

По прибуттю на станцію призначення вагонів на адресу Відповідача у відповідності до п. 4 Правил користування вагонами вантажоодержувача було повідомлено про прибуття та готовність подавання вагонів Залізницею, про що зроблені відповідні записи у книзі ф. ГУ-2.

Однак прибулі на адресу Відповідача вагони своєчасно не забирались ним на під`їзну колію, про що складені акти загальної форми ГУ-23 №№ 12, 135 від 29.05.2022, №№ 136, 13, 17 від 30.05.2022.

Станцією призначення Інгулець розрахована плата за користування вагонами за відомостями плати ф. ГУ-46 №№ 03069351, 04069352, 05069353, 07069357, 07069358, 07069359, 08069360, 09069361, 09069362, 10069363, 13089390 у розмірі 33 263,76 грн. та збір за зберігання вантажу за накопичувальними картками ф. ФДУ-92 №№ 03069038, 11069041 у розмірі 3 189,00 грн.

Судом здійснено перевірку наданого Позивачем розрахунку і встановлено, що розрахунок проведено обґрунтовано та правильно.

Відтак, суд дійшов висновку, що прийняті до перевезення Позивачем вагони були затримані через скупчення на станції призначення вагонів вантажовласником і несвоєчасним вивільненням колій від вантажу, тобто з вини Відповідача.

При цьому, Позивачем дотримано порядок дій та складено відповідні акти на засвідчення зазначених обставин відповідно до вимог чинного законодавства, а Відповідачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження вчасного вивільнення ним колій станції призначення від вантажу, що прибув на його адресу.

З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю зі стягненням з Відповідача плати за користування вагонами у розмірі 33 263,76 грн. та збору за зберігання вантажу у розмірі 3 189,00 грн.».

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Таку правову позицію сформовано Верховним Судом у постанові від 26.11.2019 у справі № 922/643/19.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Таку правову позицію сформовано Верховним Судом у постанові від 19.12.2019 у справі №916/1041/17.

Відтак, обставини, встановлені у рішенні Господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2023 по справі № 904/3445/22 мають преюдиціальне значення для розгляду цієї справи.

Після набрання судовим рішенням законної сили Відповідач у добровільному порядку платіжною інструкцією № від 12.01.2024 сплатив борг у загальному розмірі 36 452,76 грн, який складається з плати за користування вагонами у розмірі 33 263,76 грн та збору за зберігання вантажів у розмірі 3 189,00 грн.

Позивач посилається на несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань в частині оплати плати за користування вагонами у розмірі 33 263,76 грн. та збору за зберігання вантажу у розмірі 3 189,00 грн. Тому, позивачем на підставі частини другої статті 625 ЦК України нараховані 6 107,34 - інфляційні втрати; 1 739,27 - 3 % річних, що і є причиною спору.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до частини першої статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Приписами пункту 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Частиною другою цієї статті установлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання, яка полягає у тому, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Виходячи зі змісту частини першої статті 598, статей 599, 600, 604-609 ЦК, саме по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Рішенням господарського суду від 18.12.2023 у справі №904/3445/22, яке набрало законної сили 09.01.2024, позов задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" плату за користування вагонами у розмірі 33 263,76 грн., збір за зберігання вантажу у розмірі 3 189,00 грн та 2 481,00 грн. судового збору.

Після набрання судовим рішенням законної сили Відповідач у добровільному порядку платіжною інструкцією № від 12.01.2024 сплатив борг у загальному розмірі 36 452,76 грн, який складається з плати за користування вагонами у розмірі 33 263,76 грн та збору за зберігання вантажів у розмірі 3 189,00 грн.

Позивач нарахував (по кожній відомості плати за користування вагонами та накопичувальній картці окремо) та просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 1 739,27 грн за період з 07.06.2022 по 11.01.2024 та інфляційні збитки у розмірі 6 107,34 грн за період червень 2022 грудень 2023.

Перевіркою правильності нарахування 3% річних судом встановлено, що позивачем не вірно визначено період прострочення виконання зобов`язання.

Так, укладеним сторонами договором про надання послуг з організації перевезення №45-00190905/2020-0001 від 30.06.2020 передбачений обов`язок замовника сплачувати послуги перевізника та інші платежі, належні перевізнику за договором з сум внесеної передоплати за кодом платника. Самостійно визначати розмір попередньої оплати та періодичність її внесення на підставі діючих тарифів та умов договору, при цьому зобов`язаний враховувати обсяг запланованих перевезень, вагонообіг, строк перебування вагону за межами України та інших послуг перевізника (пункт 2.1.4. договору).

Згідно з умовами пункту 2.1.7 зазначеного договору замовник зобов`язаний підписувати не пізніше двох робочих днів від дня надання послуг накопичувальні картки зборів за роботи (послуги) та штрафів, пов`язаних з перевезенням вантажів (вантажобагажу) форми ФДУ-92, відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46, відомості плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, відомості плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу форми ГУ-46а. А у випадку оформлення вказаних вище документів в паперовій формі на вимогу замовника підписувати та надавати перевізнику не пізніше двох робочих днів від дня надання такої його вимоги.

Відповідно до пункту 1.4 договору про надання послуг з організації перевезення №45-00190905/2020-0001 від 30.06.2020 надання послуг за договором може підтверджуватись одним з таких документів: накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання / збирання вагонів та маневрову роботу, іншими документами.

Проте договором не визначено строк виконання відповідачем обов`язку з оплати послуг у разі не підписання ним таких документів або наявності спору щодо наданих послуг.

Порядок оплати належних залізниці платежів передбачений Правилами розрахунків за перевезення вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 (зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №864/5085) (далі Правила, Правила розрахунків за перевезення вантажів).

Так, пунктом 2.3. Правил розрахунків за перевезення вантажів визначено, що розрахунки за перевезення вантажу та вантажобагажу між залізницею і платником (відправником, одержувачем, експедитором) здійснюються на підставі договору (додаток 1), згідно з яким залізниця відкриває особовий рахунок кожному платнику (відправнику, одержувачу, експедитору) з присвоєнням коду платника.

Платник згідно з договором у порядку передоплати перераховує на рахунок розрахункового підрозділу кошти для оплати перевезень і додаткових послуг (пункт 2.5. Правил).

Відповідно до пункту 2.6. Правил розрахунків за перевезення вантажів розрахунковий підрозділ веде облік надходження коштів на особовий рахунок платника і використання їх платником для оплати перевезень та наданих залізницею послуг.

Облік витрачених коштів здійснюється на підставі перевізних документів, накопичувальних карток (додаток 3), відомостей плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, які можуть бути оформлені в електронному вигляді (з накладенням електронного цифрового підпису).

Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.

Згідно з пунктом 2.10. Правил розрахунків за перевезення вантажів усі спірні питання з розрахунків за перевезення вантажів і додаткових послуг платники регулюють безпосередньо з станціями, які нараховували платежі, і розрахунковим підрозділом, що провадили розрахунки. У разі недосягнення домовленості спірні питання вирішуються в претензійно-позовному порядку.

Отже, Правила розрахунків за перевезення вантажів також не визначають строку виконання замовником (вантажовласником) обов`язку з оплати наданих перевізником послуг у випадку наявності спірних питань між сторонами договору.

Перевізні документи, відомості плати за користування вагонами і контейнерами, накопичувальні картки мають бути підписані уповноваженим працівником платника. У разі відмови від підписання зазначених документів станція складає акт загальної форми, додає його до відповідного документа та надсилає в ТехПД для списання грошей з особового рахунку. У разі незгоди платника з підставами або розміром нарахування він має право звернутися з претензією та/або позовом до залізниці з вимогою повернути у встановленому Статутом (457-98-п) порядку на особовий рахунок зайво нараховану суму.

Обставини, встановлені судом у справі № 904/3445/22, свідчать про те, що між сторонами у позасудовому порядку не було досягнуто згоди щодо плати за користування вагонами, а також збору за зберігання вантажів. Тому, стягнення вказаних платежів здійснювалось у судовому порядку за позовом залізниці.

За усталеною судовою практикою, викладеною, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.11.2023 у справі № 904/2543/22, 18.09.2020 у справі № 908/1795/19, при розгляді спору про стягнення залізницею плати за користування вагонами (контейнерами) до предмета доказування належить доведення позивачем належними й допустимими доказами факту використання вагонів (контейнерів) для перевезення вантажів замовника послуг з перевезення у відповідний період, а у разі якщо мала місце затримка вагонів на станціях призначення і на підходах до них (якими можуть бути проміжні станції) в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження, - надання доказів того, що така затримка була спричинена саме з вини вантажоодержувача (власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства).

При цьому настання строку виконання зобов`язання з оплати послуг не входить до предмета доказування, що пояснюється особливостями нормативного регулювання оплати послуг залізниці.

За вказаних обставин, з огляду на наявність спору між сторонами стосовно надання послуг та їх вартості, виникнення у відповідача (замовника) обов`язку з оплати таких послуг перед позивачем безпосередньо пов`язано з рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2023 у справі № 904/3445/22, яке набрало законної сили 09.01.2024 (аналогічна правова позиція викладена у постанові Центрального апеляційного господарського суду від 03.12.2024 у справі № 904/256/24).

Відповідно до частини першої статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Оскільки обов`язок з оплати спірних сум виник у відповідача з дня набрання законної сили рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2023 у справі №904/3445/22, обґрунтованим періодом нарахування 3% річних, з урахуванням меж позовних вимог, є період з 10.01.2024 по 11.01.2024.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що прострочення відповідача існувало в період з 10.01.2024 (наступний день після набрання рішенням суду у справі № 904/3445/22 законної сили) до 11.01.2024 (день, що передує дню оплати).

Так, на суму боргу 36 452,76 грн підлягають нарахуванню та стягненню 3% річних за період прострочки з 10.01.2024 по 11.01.2024 (2дн) у розмірі 59,76 грн.

Вимоги позивача щодо стягнення інфляційних втрат у період з червня 2022 по грудень 2023 є безпідставними, оскільки в цей період прострочення відповідача було відсутнє.

Щодо клопотання про зменшення 3% річних та інфляційних втрат

Відповідач заявив клопотання відповідача про зменшення інфляційних нарахувань та 3% річних на 99%.

Відповідно до частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Верховний Суд вже звертав увагу, що частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частина друга статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц).

Визначені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України право стягнення інфляційних втрат і 3 % річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).

Враховуючи, що у даній справі відсотки річних нараховані за встановленою у статті 625 Цивільного кодексу України ставкою у розмірі 3 %, порушення принципів розумності, справедливості та пропорційності під час нарахування позивачем відповідачу 3 % річних судом не встановлено.

За наведених обставин суд не вбачає підстав для зменшення заявленої до стягнення позивачем суми 3% річних.

Клопотання відповідача про зменшення інфляційних втрат задоволенню не підлягає у зв`язку з відсутністю у суду підстав для задоволення позову в цій частині.

Щодо строків позовної давності.

Відповідачем заявлено клопотання про застосування позовної давності.

Якщо позовні вимоги визнані господарським судом обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення захистити порушене право, але у будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

Відтак, строк позовної давності може бути застосовано судом лише у разі, коли позовна заява підлягає задоволенню.

Так відповідач уважає, що строк позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу, що були нараховані в червні-серпні 2022 року, становить 1 рік і сплинув в червні-серпні 2023 року.

Відповідно, в червні-серпні 2023 року зі спливом позовної давності про стягнення плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу сплила й позовна давність за вимогою про сплату збитків з процентів і сум інфляційних нарахувань згідно зі статтею 625 ЦК України.

Суд не погоджується з таким твердженням відповідача з огляду на таке.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін (стаття 260 ЦК України).

Частиною 1 статті 257 Цивільного кодексу встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог у зв`язку з перевезенням вантажу, пошти (стаття 925 цього Кодексу) (п.6, ч.2, ст. 258 Цивільного кодексу України).

Частина перша статті 261 ЦК України встановлює, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд.

Разом з тим суд звертає увагу, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 Розділ Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено п. 12 такого змісту: Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Так, Кабінет Міністрів України постановою від 19.08.2022 №928 вніс зміни, зокрема, до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Вони передбачають, що продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 31.12.2022. В подальшому дію карантину продовжено до 30.06.2023.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 скасовано з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Також відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Так, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено військовий стан в Україні. В подальшому військовий стан в Україні неодноразово продовжувався. Зокрема, строк дії воєнного стану в Україні продовжено до 08.08.2025.

За таких обставин суд відхиляє доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Згідно пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому судовий збір у розмірі 18,45 грн слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (вул. Рудна, 47, м. Кривий Ріг, Криворізький р-н, Дніпропетровська обл., 50102; ідентифікаційний код 00190905) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, код 40075815) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (49038, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, буд. 108, код 40081237) 3% річних на суму 59,76 грн та судовий збір у розмірі 18,45 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Центрального апеляційного господарського суду.

Суддя Я.С. Золотарьова