ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2025 Справа № 914/710/24(363/4149/22)

Господарський суд Львівської області у складі судді Чорній Л.З., за участю секретаря судового засідання Цурак У.Ю., розглянувши матеріали справи за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Нефрит Інвест 2017» (81638, Львівська область, Стрийський р-н, с. Луб`яна, вул. Шевченка, буд. 17, )

про визнання права власності на земельні ділянки та витребування з чужого незаконного володіння земельних ділянок

в межах провадження у справі №914/710/24

заяви: MALSTON INTER LLP № ОС440110 (юридична адреса: Великобританія, Кінгсбурі РБ, Корнер Чемберс 590А, поштова адреса: м. Дніпро)

про банкрутство: Товариства з обмеженою відповідальністю «Нефрит Інвест 2017» (81638, Львівська область, Стрийський р-н, с. Луб`яна, вул. Шевченка, буд. 17, )

Представники сторін:

від позивача: Забродський В.В.

від відповідача: Филик А.І.

ліквідатор ТОВ «Нефрит Інвест 2017»: Бандура І.В.

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вижгородського районного суду Київської області перебував позов ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю Нефрит Інвест 2017, (81638, Львівська обл, Стрийський р-н, с. Луб`яна, вул. Шевченка, буд. 17, ) про визнання права власності на земельні ділянки та витребування з чужого незаконного володіння земельних ділянок.

Ухвалою Вижгородського районного суду Київської області від 04.06.2024 цивільну справу № 363/4149/22 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Нефрит Інвест 2017 про визнання права власності на земельні ділянки та витребування з чужого незаконного володіння земельних ділянок - передано до Господарського суду Львівської області (79014 м. Львів вул. Личаківська, 128) для розгляду судом в межах №914/710/24 за заявою MALSTON INTER LLP № ОС440110 (юридична адреса: Великобританія, Кінгсбурі РБ, Корнер Чемберс 590А, поштова адреса: м. Дніпро) про визнання банкрутом Товариства з обмеженою відповідальністю Нефрит Інвест 2017 (81638, Львівська обл, Стрийський р-н, с. Луб`яна, вул. Шевченка, буд. 17, ).

Супровідним листом Вижгородського районного суду Київської області від 21.08.2024 справа № 363/4149/22 направлена на адресу Господарського суду Львівської області.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 30.08.2024, справу № 363/4149/22 передано судді Чорній Л.З., в провадженні якої перебуває справа №914/710/24 про визнання банкрутом ТОВ Нефрит Інвест 2017.

На розгляд Господарського суду Львівської області 18.03.2024 надійшла заява MALSTON INTER LLP № ОС440110 (юридична адреса: Великобританія, Кінгсбурі РБ, Корнер Чемберс 590А, поштова адреса: м. Дніпро) про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Нефрит Інвест 2017 (81638, Львівська обл, Стрийський р-н, с. Луб`яна, вул. Шевченка, буд. 17, ).

Ухвалою суду від 22.03.2024 року заяву MALSTON INTER LLP № ОС440110 (юридична адреса: Великобританія, Кінгсбурі РБ, Корнер Чемберс 590А, поштова адреса: м. Дніпро) про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Нефрит Інвест 2017 прийнято до розгляду. Підготовче засідання суду призначено на 17.04.2024.

Ухвалою суду від 22.05.2024 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Нефрит Інвест 2017 (81638, Львівська область, Стрийський р-н, с. Луб`яна, вул. Шевченка, буд. 17, ); визнано грошові вимоги MALSTON INTER LLP № ОС440110 (юридична адреса: Великобританія, Кінгсбурі РБ, Корнер Чемберс 590А, поштова адреса: 49000, м. Дніпро, вул. Королеви Єлизавети ІІ, буд 7) до Товариства з обмеженою відповідальністю Нефрит Інвест 2017 (81638, Львівська область, Стрийський р-н, с. Луб`яна, вул. Шевченка, буд. 17, ) у розмірі 320 000,00 грн заборгованості, 30 280,00 грн судового збору та 63 900,00 грн авансування винагороди арбітражному керуючому; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю Нефрит Інвест 2017 (81638, Львівська область, Стрийський р-н, с. Луб`яна, вул. Шевченка, буд. 17, ); введено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю Нефрит Інвест 2017 (81638, Львівська обл, Стрийський р-н, с. Луб`яна, вул. Шевченка, буд. 17, ) строком на сто сімдесят календарних днів; призначено розпорядником майна Товариства з обмеженою відповідальністю Нефрит Інвест 2017 (81638, Львівська область, Стрийський р-н, с. Луб`яна, вул. Шевченка, буд. 17, ) арбітражного керуючого Бандуру Івана Васильовича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 51 від 08.02.2013, поштова адреса: 03065, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, будинок 10, офіс 212, РНОКПП НОМЕР_2 ).

21.08.2024 постановою суду припинено процедуру розпорядження майном Товариством з обмеженою відповідальністю Нефрит Інвест 2017 (81638, Львівська обл, Стрийський р-н, с. Луб`яна, вул. Шевченка, буд. 17, ) припинено повноваження розпорядника майна арбітражного керуючого Бандури Івана Васильовича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 51 від 08.02.2013, поштова адреса: 03065, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, будинок 10, офіс 212, РНОКПП НОМЕР_2 ); клопотання арбітражного керуючого Бандури Івана Васильовича від 19.08.2024 за вх. №3096/24 про затвердження звіту про нарахування та виплату грошової винагороди та відшкодування витрат задоволено; затверджено звіт про нарахування грошової винагороди арбітражного керуючого Бандури Івана Васильовича за період виконання повноважень розпорядника майном Товариства з обмеженою відповідальністю Нефрит Інвест 2017 з 22.05.2024 по 21.08.2024 у розмірі 65 781,56 грн; зобов`язано сплатити арбітражному керуючому Бандурі Івану Васильовичу (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 51 від 08.02.2013, поштова адреса: 03065, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, будинок 10, офіс 212, РНОКПП НОМЕР_2 ), ідентифікаційний код НОМЕР_2 , на р/р основну грошову винагороду та відшкодування витрат за виконання повноважень розпорядника майна боржника у справі №914/710/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Нефрит Інвест 2017 в розмірі 63 900,00 грн, за рахунок коштів авансованих MALSTON INTER LLP на депозитний рахунок Господарського суду Львівської області, згідно з квитанцією №54М7-71Е8-8ТТР-7М05 від 16.03.2024 на суму 63 900,00 грн; визнано банкрутом Товариство з обмеженою відповідальністю Нефрит Інвест 2017; відкрито ліквідаційну процедуру Товариства з обмеженою відповідальністю Нефрит Інвест 2017 (81638, Львівська обл, Стрийський р-н, с. Луб`яна, вул. Шевченка, буд. 17, ); призначено ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю Нефрит Інвест 2017 (81638, Львівська обл, Стрийський р-н, с. Луб`яна, вул. Шевченка, буд. 17, ) арбітражного керуючого Бандуру Івана Васильовича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 51 від 08.02.2013, поштова адреса: 03065, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, будинок 10, офіс 212, РНОКПП НОМЕР_2 ); оприлюднено на офіційному веб-сайті Касаційного господарського суду у складі Верховного суду повідомлення про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю Нефрит Інвест 2017 банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. Розгляд справи призначено на 09.10.2024.

Ухвалою суду 03.09.2024 справу №363/4149/22 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Нефрит Інвест 2017 про визнання права власності на земельні ділянки та витребування з чужого незаконного володіння земельних ділянок, прийнято до розгляду в межах провадження справи у справі №914/710/24 про визнання банкрутом ТОВ Нефрит Інвест 2017.

В судове засідання від 16.10.2024 сторони з`явилися в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 16.10.2024 в задоволенні заяви ТОВ Нефрит Інвест 2017 від 01.10.2024 року за вх.№23844/24 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з проведення підготовчого судового засідання та викликом сторін по справі відмовлено. У задоволенні клопотання ТОВ Нефрит Інвест 2017 від 16.10.2024 за вх.№25045/24 про закриття провадження у справі відмовлено. Розгляд справи відкладено на 26.11.2024.

В судове засідання від 21.01.2025 року сторони з`явилися в режимі відеоконференції.

Позивачем 16.01.2025 через підсистему Електронний суд подано заперечення за вх.№1289/25 на два клопотання відповідача щодо витребування доказів. 17.01.2025 позивачем подано заперечення за вх.№1374/25 на клопотання відповідача про призначення земельно-технічної експертизи. Просив відмовити у задоволені усіх поданих відповідачем клопотаннях.

Представник відповідача 21.01.2025 через підсистему Електронний суд подав додаткові пояснення по суті справи за вх.№1649/25.

15 жовтня 2024 представником відповідача подано клопотання про витребування у ОСОБА_1 оригіналів 50-ти договорів купівлі-продажу земельних ділянок, укладених ОСОБА_2 в період 2003-2005 років, копії яких долучені до матеріалів справи. Мотивує клопотання тим, що ОСОБА_1 у позовній заяві зазначає, що 31.05.2017 року та 01.06.2017 року на підставі заяв ТОВ Нефрит Інвест 2017 про поділ двох земельних ділянок з кадастровими номерами :02:149:0705 та :02:080:0120 за ТОВ Нефрит Інвест 2017 було зареєстровано право власності на 76 земельних ділянок, що підтверджується відповідною Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. ОСОБА_3 вважає, що з 01.06.2017 року і дотепер в результаті поділу земельних ділянок з кадастровими номерами :02:149:0705 та :02:080:0120 створено та існують 76 земельних ділянок.

Суд, заслухавши сторін, враховуючи наведене дійшов висновку відмовити у задоволенні клопотання відповідача про витребування у позивача 50-ти оригіналів договорів купівлі-продажу земельних ділянок придбаних ОСОБА_2 у період 2003-2005 роках.

Відповідачем також подано клопотання про витребування у Гостомельської селищної військової адміністрації завірені копії документів, на підставі яких 28.05.2020 року державним реєстратором Гостомельської селищної ради Київської області здійснено державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на частину земельних ділянок з кадастровими номерами :02:149:0705 та :02:080:0120. Мотивує клопотання тим, що Вишгородським районним судом Київської області здійснювався розгляд справи № 363/2447/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ТОВ ЛОФТ ІНВЕСТМЕНТ, ТОВ НЕФРИТ ІНВЕСТ 2017 за участю третіх осіб - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк М. М., Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області про визнання договору недійсним, скасування державної реєстрації, зобов`язання вчинити певні дії та визнання права власності.

Суд, заслухавши сторін, враховуючи вищенаведене дійшов висновку відмовити у задоволенні клопотання відповідача про витребування у Гостомельської селищної військової адміністрації завірені копії документів, на підставі яких 28.05.2020 року державним реєстратором Гостомельської селищної ради Київської області здійснено державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на частину земельних ділянок з кадастровими номерами :02:149:0705 та :02:080:0120, оскільки з матеріалів справи вбачається, що реєстраційні дії, проведені на виконання рішення у справі №363/2447/17.

Представником ТОВ Нефрит Інвест 2017 26.11.2024 року подано клопотання про призначення земельно-технічної експертизи.

Враховуючи наведене, заслухавши сторін, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні клопотання відповідача про призначення земельно-технічної експертизи.

В судове засідання від 04.03.2025 представник позивача зявився в режимі відеоконференції.

Ліквідатор Бандура І.В. через підсистему Електронний суд подав клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із зайнятістю в іншому судовому процесі.

Представник позивача усно проти задоволення клопотання ліквідатора заперечив.

В судове засідання від 23.04.2025 сторони зявилися в режимі відеоконференції.

Підстави відкладення розгляду справи викладено в ухвалі суду від 23.04.2025, розгляд справи відкладено на 05.05.2025.

У судове засідання 05.05.2025 представник позивача з`явився в режимі відеоконференції, просив задовольнити позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві, поясненнях, наданих у судовому засіданні.

Представник відповідача в судове засідання з`явився в режимі відеоконференції, просив відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві, поясненнях, наданих у судовому засіданні.

Ліквідатор ТОВ «Нефрит Інвест 2017» в судове засідання з`явився в режимі відеоконференції, просив відмовити у задоволенні позову.

Судом встановлено, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, відповідно до ст. 13 ГПК України, учасникам справи створювались необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

У судовому засіданні 05.05.2025 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позиції сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що поза волею належного власника (позивача) неправомірно вибули з його володіння земельні ділянки, у зв`язку із чим поданий позов у даній справі про визнання права власності та витребування їх із чужого незаконного володіння. Предметом позову у справі є визнання права власності та витребування з чужого незаконного володіння 76 земельних ділянок, які були утворені в результаті поділу двох земельних ділянок із кадастровими номерами: :02:149:0705 та :02:080:0120, площею 3,0111 га та 4,5665 га, що належали позивачу та її чоловіку ( ОСОБА_2 ) та були зареєстровані за останнім. В Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про реєстрацію права власності на зазначені земельні ділянки за ТОВ «Нефрит Інвест 2017».

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач посилається на те, що позивач вже зверталася до Вишгородського районного суду Київської області з позовом, у якому просила визнати за нею право власності на 76 земельних ділянок, які знаходяться в селі Нові Петрівці Вишгородського Київської області та перелік кадастрових номерів яких наведений у п.2 прохальної частини позовної заяви, і витребувати ділянки з володіння відповідача. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 15.01.2018 у справі № 363/2447/17-ц позов задоволено частково. Постановою Апеляційного суду Київської області від 24.07.2018 у справі № 363/2447/17-ц рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15.01.2018 в частині задоволення позову скасовано та прийнято в цій частині постанову, якою визнано недійсним договір про припинення зобов`язання переданням відступного, серія та номер: 476 від 03 лютого 2012; визнано недійсним договір про припинення зобов`язання переданням відступного, серія та номер: 478 від 03 лютого 2012 року; визнано в порядку спадкування за законом за Позивачем право власності на 1/2 частину двох земельних ділянок. Постановою Верховного Суду від 26.03.2020 у справі № 363/2447/17-ц рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15.01.2018 в незміненій при апеляційному розгляді частині та постанову Апеляційного суду Київської області від 24.07.2018 залишено без змін.

Відповідач зазначає, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_1 права на 1/2 частину земельних ділянок з кадастровими номерами :02:149:0705 та :02:080:0120 як частки спільного майна подружжя Апеляційний суд Київської області в постанові від 24.07.2018 у справі № 363/2447/17-н звернув увагу на те, що позивачем не доведено факт належності зазначених об`єктів нерухомого майна до спільного майна подружжя. На думку відповідача, державні акти про право власності на відповідні земельні ділянки виключно підтверджують факт належності земельних ділянок на праві власності ОСОБА_2 , проте, не свідчать про набуття майна у спільну сумісну власність. Оскільки позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 є власником 76 земельних ділянок, відсутні будь-які підстави для визнання права власності за позивачкою на такі земельні ділянки.

Обставини справи встановлені судом.

06.06.1987 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. У період шлюбу, а саме протягом 2003-2005 років ОСОБА_2 за договорами купівлі-продажу придбав земельні ділянки, які знаходяться в селі Нові Петрівці Вишгородського району Київської області, з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства». У подальшому рішенням Новопетрівської сільської ради від 19.02.2008 №404-ХУІІІ-V змінено цільове призначення земельних ділянок, загальною площею 4,7935 га, із «ведення особистого селянського господарства» на «будівництво та обслуговування житлового будинку», на території Новопетрівської сільської ради, масив «Старі кагати», вулиця Горького Вишгородського району Київської області. Рішенням Новопетрівської сільської ради від 19.02.2008 №404-ХУПІ-V змінено цільове призначення земельних ділянок, загальною площею 3,2912 га, із «ведення особистого селянського господарства» на «будівництво та обслуговування житлового будинку», на території Новопетрівської сільської ради, масив «Виноградар», вулиця Межигірська Вишгородського району Київської області.

Шляхом об`єднання раніше придбаних земельних ділянок було сформовано земельну ділянку з кадастровим номером :02:080:0120, площею 4,7935 га та земельну ділянку з кадастровим номером :02:149:0705, площею 3,0111 га.

На підтвердження об`єднання раніше сформованих земельних ділянок та зміни призначення Новопетрівською сільською радою видано державний акт на право на земельну ділянку з кадастровим номером :02:080:0120, площею 4,7935 га, серії ЯЖ №210610 від 06.06.2008, яка розташована по АДРЕСА_2 .

На підтвердження об`єднання раніше сформованих земельних ділянок та зміни призначення Новопетрівською сільською радою видано державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:149:0705, площею 3,2912 га, серії ЯЛ №329842 від 13.10.2010. яка розташована по АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. 14.11.2016 ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. із заявою про прийняття спадщини за законом та відмову від прийняття спадщини за заповітом. 15.06.2017 (після спливу строку на прийняття спадщини) ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. із заявою про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя на земельну ділянку з кадастровим номером :02:149:0705, площею 3,0111 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та земельну ділянку з кадастровим номером :02:080:0120, площею 4,5665 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . В цей же день, 15.06.2017 (після спливу строку на прийняття спадщини) ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно ОСОБА_2 , а саме на частки земельної ділянки з кадастровим номером :02:149:0705, площею 3,0111 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та частки земельної ділянки з кадастровим номером :02:080:0120, площею 4,5665 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . 15.06.2017 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. прийняв постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовив ОСОБА_1 у видачі означених вище свідоцтв. Підставою для відмови нотаріуса у видачі вказаних свідоцтв стало те, що спадкодавцю ( ОСОБА_2 ) земельні ділянки з кадастровими номерами :02:149:0705 та :02:080:0120 станом на дату смерті на праві власності не належали.

За результатами проведених дій та здійснених заходів Позивачу стало відомо про обставини неправомірного та протиправного відчуження (вибуття із правомірного володіння чоловіка Позивача) земельних ділянок, що мало свій вияв в укладенні фіктивних договорів про припинення зобов`язання переданням відступного, за якими зазначені вище земельні ділянки були передані фізичній особі - ОСОБА_4 .

12.05.2017 право власності на дві вищезазначені земельні ділянки зареєстровано за ОСОБА_4 , та в цей же день: - перейшло (зареєстровано) від ОСОБА_4 до ТОВ «Лофт Інвестмент» на підставі актів приймання-передачі нерухомого майна номер: 690, 691, 692, 693, видавник - приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу Ярмолюк М.М.; - перейшло (зареєстровано) від ТОВ «Лофт Інвестмент» до ТОВ «Нефрит Інвест 2017» на підставі актів приймання-передачі нерухомого майна номер 697,698, 699, 700, видавник - приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу Ярмолюк М.М.

31.05.2017 та 01.06.2017 на підставі заяв ТОВ «Нефрит Інвест 2017» про поділ двох земельних ділянок з кадастровими номерами :02:149:0705 та :02:080:0120 за ТОВ «Нефрит Інвест 2017» зареєстровано право власності на спірні 76 земельних ділянок.

31.05.2017 на підставі заяв ТОВ «Нефрит Інвест 2017», номер 2820 та номер 2819, які посвідчені приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргаритою Миколаївною, розділ Державного реєстру прав про реєстрацію земельних ділянок, кадастрові номери яких: :02:149:0705 та :02:080:0120, було закрито у зв`язку з поділом земельних ділянок, про що свідчать відомості, внесені до реєстру 06.06.2017 та 07.06.2017 реєстратором Стукачем Сергієм Вікторовичем. При цьому, одночасно проведено державну реєстрації припинення речових прав на зазначені дві земельні ділянки.

За таких обставин, в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером :02:149:0705 на підставі заяви ТОВ «Нефрит Інвест 2017» (номер 2820 від 19.05.2025 утворено 29 земельних ділянок, а в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером :02:080:0120 на підставі заяви ТОВ «Нефрит Інвест 2017» (номер 2819 від 19.05.2017) утворено 47 земельних ділянок.

Вказані відомості підтверджуються інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (за запитом ідентифікаційного номеру ТОВ «Нефрит Інвест 2017» та архівними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (за запитом кадастрових номерів земельних ділянок :02:149:0705 та :02:080:0120), відповідно до яких підстави виникнення речових прав на 76 новостворених земельних ділянок відповідають підставам припинення речових прав на 2 попередні земельні ділянки.

З 01.06.2017 в результаті поділу земельних ділянок створено 76 земельних ділянок з такими кадастровими номерами: :02:080:6171, площею 0,1 га; :02:080:6170, площею 0,1 га; :02:080:6169, площею 0,1 га; :02:080:6172, площе 0,1 га; :02:080:6168, площею 0,1 га; :02:080:6167, площею 0,1 га; :02:080:6173, площею 0,1 га; :02:080:6166, площею 0,1 га; :02:080:6174, площею 0,1 га; :02:080:6165, площею 0,1 га; :02:080:6175, площею 0,1 га; :02:080:6164, площею 0,1 га; :02:080:6163, площею 0,1 га; :02:080:6162, площею 0,1 га; :02:080:6161, площею 0,1 га; :02:080:6160, площею 0,1 га; :02:080:6159, площею 0,1 га; :02:080:6158, площею 0,1 га; :02:080:6157, площею 0,1 га; :02:080:6156, площею 0,1 га; :02:080:6155, площею 0,1 га, :02:080:6154, площею 0,1 га, :02:080:6153, площею 0,1 га; :02:080:6152, площею 0,1 га; :02:080:6151, площею 0,1 га; :02:080:6150, площею 0,1 га; :02:080:6149, площею 0,1 га; :02:080:6148, площею 0,1 га; :02:080:6147, площею 0,1 га; :02:080:6146, площею 0,0913 га; :02:080:6145, площею 0,1 га; :02:151:6128, площею 0,1 га; :02:151:6127, площею 0,1 га; :02:149:6126, площею 0,1 га; :02:149:6125, площею 0,095 га; :02:149:6124, площею 0,1 га; :02:149:6123, площею 0,115 га; :02:149:6122, площею 0,1 га; :02:149:6121, площею 0,095 га; :02:149:6120, площею 0,1 га; :02:149:6119, площею 0,1232 га; :02:149:6118, площею 0,1 га; :02:149:6117, площею 0,1 га; :02:149:6116, площею 0,1 га; :02:149:6115, площею 0,1 га; :02:149:6114, площею 0,0346 га; :02:149:6113, площею 0,1 га; :02:080:6144, площею 0,1 га; :02:149:6112, площею 0,1 га; :02:149:6111, площею 0,1 га; :02:149:6110, площею 0,1 га; :02:149:6109, площею 0,1 га; :02:149:6108, площею 0,1 га; :02:149:6107, площею 0,1 га; :02:149:6106, площею 0,1 га; :02:149:6105, площею 0,1 га; :02:149:6104, площею 0,1 га; :02:149:6103, площею 0,1 га; :02:149:6102, площею 0,1 га; :02:156:6101, площею 0,0483 га; :02:149:6100, площею 0,3 га; :02:080:6143, площею 0,1 га; :02:080:6142, площею 0,1 га; :02:080:6141, площею 0,1 га; :02:080:6140, площею 0,0755 га; :02:080:6139, площею 0,1 га; :02:080:6138, площею 0,1 га; :02:080:6136, площею 0,1 га; :02:080:6135, площею 0,075 га; :02:080:6134, площею 0,1142 га; :02:080:6132, площею 0,1143 га; :02:080:6133, площею 0,1 га; :02:080:6137, площею 0,1 га; :02:080:6131, площею 0,0444 га; :02:084:6130, площею 0,0518 га; :02:080:6129, площею 0,1 га.

Позивач дізналася за результатами винесення нотаріусом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії 15.06.2017, що право власності на земельні ділянки зареєстровано не за ОСОБА_2 , а за ТОВ «Нефрит Інвест 2017», першочерговою підставою для чого стали договори про припинення зобов`язання передаванням відступного від 03.02.2012, які чоловік позивача ОСОБА_2 не укладав і укладати не міг, оскільки перебував за межами України і фізично не міг бути присутнім при їх посвідченні, а тому підпис у договорах йому не належить.

Вказане стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з метою захисту своїх прав на земельні ділянки.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 15.01.2018 у справі №363/2447/17 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ТОВ «Лофт Інвестмент», ТОВ «Нефрит Інвест 2017», треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М., Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, Головне управління Держгеокадастру у Київській області, Новосілківська сільська рада Вишгородського району Київської області про визнання договору недійсним, скасування державної реєстрації, зобов`язання вчинити певні дії та визнання права власності, задоволено частково та, серед іншого: - визнано недійсним Договір про припинення зобов`язання переданням відступного, серія та номер: 476 від 03.02.2012, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л.; - визнано недійсним Договір про припинення зобов`язання переданням відступного, серія та номер: 478 від 03.02.2012, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л.; - визнано в порядку спадкування за законом за ОСОБА_1 право власності на: 1/2 частини земельної ділянки загальною площею 3,0111 га, цільове призначення якої: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер якої: :02:149:0705, що знаходиться по АДРЕСА_2 ; 1/2 частини земельної ділянки загальною площею 4,5665 га цільове призначення якої: для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер якої: :02:080:0120, що знаходиться по АДРЕСА_2 ; - визнано із спільного майна подружжя за ОСОБА_1 право власності на: 1/2 частини земельної ділянки загальною площею 3,0111 га, цільове призначення якої: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер якої: :02:149:0705, що знаходиться по АДРЕСА_2 ; 1/2 частини земельної ділянки загальною площею 4,5665 га цільове призначення якої: для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер якої: :02:080:0120, що знаходиться по АДРЕСА_2 , частку в спільному майні подружжя.

Постановою Апеляційного суду Київської області у справі №363/2447/17 від 24.07.2018, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 26.03.2020, скасовано рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15.01.2018 в частині задоволення позову та прийнято в цій частині постанову, якою позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ТОВ «Лофт Інвестмент», ТОВ «Нефрит Інвест 2017» задоволено частково, а саме: - визнано недійсним договір про припинення зобов`язання переданням відступного, серія та номер: 476 від 03.02.2012, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л.; - визнано недійсним договір про припинення зобов`язання переданням відступного, серія та номер: 478 від 03.02.2012, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л.; - визнано в порядку спадкування за законом за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 3,0111 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :02:149:0705, що знаходиться по АДРЕСА_2 ; - визнано в порядку спадкування за законом за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 4,5665 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер :02:080:0120, що знаходиться по АДРЕСА_2 . Так, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції в частині визнання недійсними договорів про припинення зобов`язання переданням відступного, оскільки наданими суду доказами було встановлено, що померлий ОСОБА_2 не підписував зазначених договорів, а отже, і не мав волевиявлення на їх укладення. Однак, за висновками апеляційного суду, скасовуючи рішення державних реєстраторів про реєстрацію права власності за ТОВ «Нефрит Інвест 2017», які були прийняті на підставі актів прийому-передачі земельних ділянок, а також на підставі рішень про поділ двох земельних ділянок з кадастровими номерами :02:080:0120 та :02:149:0705, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у разі, якщо позивач, не будучи стороною оспорюваного ним договору, домагається відновлення свого права на річ, яка була предметом цього договору, то виходячи з правової природи спірних правовідносин між сторонами існують речово-правові відносини, і належним способом захисту в такому разі є один із способів, передбачених главою 29 ЦК України: віндикація (ст. 387, 388 ЦК України) - якщо річ перебуває у володінні відповідача; визнання права власності (ст. 392 ЦК України) - якщо річ не вибула з володіння позивача, однак його право на неї не визнається відповідачем.

Апеляційний суд Київської області в указаній постанові дійшов до висновку, що оскільки позивач ( ОСОБА_1 ) не була стороною договорів про припинення зобов`язання переданням відступного, згідно з якими право власності на земельні ділянки перейшло спочатку до ОСОБА_4 , потім до ТОВ «Лофт Інвестмент», а після чого - до ТОВ «Нефрит Інвест 2017», то позовні вимоги щодо скасування усіх наступних правочинів та реєстрації на їх підставі права власності за іншими особами не ґрунтуються на вимогах закону, а належним способом захисту прав ОСОБА_1 у даному випадку є визнання права власності на земельні ділянки за Позивачем. В той же час, Апеляційний суд Київської області зазначив, що оскільки не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину, то майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України (при цьому, такі вимоги ОСОБА_1 у позові, що розглядався у справі № 363/2447/17, заявлено не було). Крім того, суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову в частині визнання права власності за позивачем на 1/2 частину зазначених земельних ділянок як спільного майна подружжя, оскільки позивач не подав до суду першої інстанції доказів, які би свідчили, що спірні земельні ділянки ОСОБА_2 набув в період шлюбу та у спосіб, який давав би підстави вважати зазначені земельні ділянки спільним майном подружжя. У вказаній частині у справі №363/2447/17 суд відмовив у позові з огляду на неподання ОСОБА_1 відповідних доказів, а не з підстав того, що відповідне майно не є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та її чоловіка, померлого ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , був власником земельних ділянок площею 3,0111 га, яка розташована по АДРЕСА_2 , а також земельної ділянки площею 4,5665 га, яка розташована по АДРЕСА_2 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої увійшли зазначені земельні ділянки. Позивач ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_2 та спадкоємцем першої черги за законом».

Таким чином, у справі № 363/2447/17 встановлені фактичні обставини щодо: 1) набуття ОСОБА_2 у власність земельних ділянок з кадастровими номерами :02:149:0705 та :02:080:0120; 2) спадкоємства (єдиного) ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 ; 3) переходу означених 2-ох земельних ділянок у власність ТОВ «Нефрит Інвест 2017»; 4) поділу Відповідачем земельних ділянок з кадастровими номерами :02:149:0705 та :02:080:0120 на 76-ть земельних ділянок; 5) незаконності та протиправності вибуття Земельних ділянок із власності Позивача, що, відповідно, означає і відсутність підставності виникнення права власності ТОВ «Нефрит Інвест 2017» на такі Земельні ділянки.

Постановою Верховного Суду від 26.03.2020 у справі № 363/2447/17 рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15 січня 2018 в незміненій при апеляційному розгляді частині та постанову Апеляційного суду Київської області від 24 липня 2018 залишено без змін.

Незважаючи на наявність судового рішення у справі №363/2447/17, права ОСОБА_1 на майно (земельні ділянки) не відновлено, оскільки позовні вимоги у справі №363/2447/17 стосувалися 2-х попередніх земельних ділянок, а не 76-ти, які утворились в результаті поділу таких 2-х земельних ділянок.

Спірні 76 земельних ділянок залишились зареєстрованими за ТОВ «Нефрит Інвест 2017», правові підстави для права власності відповідача на такі земельні ділянки відсутні, що встановлено судовими рішеннями.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.2018 по справі №910/9823/17.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Частиною 3 статті 368 Цивільного кодексу України врегульовано, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 57 Сімейного кодексу України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»;

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Згідно із статтею 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує допоки не спростована. У разі, коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.

Таким чином, оскільки земельні ділянки придбані ОСОБА_2 за договорами купівлі-продажу, то такі земельні ділянки належать подружжю ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) на праві спільної сумісної власності, зважаючи на що частка позивача, відповідно, становить 1/2 частки таких земельних ділянок, що підлягає визначенню при відкритті спадщини внаслідок смерті ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з них видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. й

Частиною 5 ст. 1275 ЦК України визначено, що відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1558 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який з пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України).

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 5 ст. 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ст. 1269 ЦК України).

З огляду на вказані норми, враховуючи, що ОСОБА_1 в межах 6-місячного строку подано заяву про прийняття спадщини після смерті її чоловіка, ОСОБА_2 , на підставі закону, а інші спадкоємці, які б прийняли спадщину, відсутні, саме ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом є власником частини земельних ділянок з кадастровими номерами :02:149:0705 та :02:080:0120.

При цьому, як зазначалося вище, постановою Апеляційного суду Київської області у справі №363/2447/17 від 24.07.2018, залишеною без змін постановою Верховного Суду 26.03.2020, окрім іншого, визнано в порядку спадкування за законом за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельних ділянок з кадастровими номерами :02:149:0705 та :02:080:0120.

31.05.2017 на підставі заяв ТОВ «Нефрит Інвест 2017», які посвідчені приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М., розділ Державного реєстру про реєстрацію земельних ділянки, кадастрові номери яких: :02:149:0705 та :02:080:0120, було закрито у зв`язку з їх поділом, в результаті якого створено 76 нових земельних ділянок.

15.10.2024 відповідач в системі «Електронний суд» сформував заяву, в якій просить застосувати позовну давність до вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нефрит Інвест 2017» про визнання права власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння у справі №914/710/24 (363/4149/22), у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Заяву обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 звернулась до суду з відповідною позовною заявою 28.11.2022, тобто зі спливом строку на звернення до суду, визначеного ЦК України. Право власності на земельні ділянки ТОВ «Нефрит Інвест 2017» набув в червні 2017 року. 15.06.2017 приватним нотаріусом КМНО Швець Р.О. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої, зокрема, спадкодавець не являється власником земельних ділянок. В рішенні Вишгородського районного суду Київської області від 15.01.2018 року у справі № 363/2447/17 зазначено, що в червні 2017 ОСОБА_1 звернулася до суду. Відповідач зазнає, що позивач про порушення свого права знала ще в червні 2017.

16.01.2025 позивач сформував в системі «Електронний суд» заперечення на клопотання про застосування строку позовної давності, в якому зазначає, що про обставини неправомірного та протиправного відчуження (вибуття із правомірного володіння чоловіка Позивача) земельних ділянок позивач дізналася за результатами винесення нотаріусом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії 15.06.2017, а відтак не могла дізнатися про порушення свого права раніше, що не заперечує/підтверджує відповідач у заяві про застосування строку позовної давності. В подальшому, з огляду на протиправне порушення прав позивача та фактичне позбавлення належного їй майна, позивачем ініційоване судове провадження, за результатами якого рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 15.01.2018 у справі №363/2447/17 (з урахуванням постанови Апеляційного суду Київської області у справі №363/2447/17 від 24.07.2018, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 26.03.2020) позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ТОВ «Лофт Інвестмент», ТОВ «Нефрит Інвест 2017», треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М., Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, Головне управління Держгеокадастру у Київській області, Новосілківська сільська рада Вишгородського району Київської області про визнання договору недійсним, скасування державної реєстрації, зобов`язання вчинити певні дії та визнання права власності, задоволено частково, та, в тому числі, визнано недійсними договори про припинення зобов`язання переданням відступного, за якими безпідставно та протиправно було відчужено належне Позивачу майно (дві земельні ділянки, поділені в подальшому на 76 спірних земельних ділянок). Визнання недійсними означених договорів уможливило та надало підставу для подання позову про визнання права власності та про витребування земельних ділянок, оскільки необхідна передумова для такого позову (вибуття майна поза волею власника) мала бути встановлена рішенням суду.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з частиною першою статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Тобто, якщо позовні вимоги визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК та вирішити питання про наслідки такого спливу, тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право.

Позивач вважає, що у даній справі відлік позовної давності для позовних вимог про витребування земельних ділянок з незаконного володіння відповідача має починатися з моменту набрання законної сили судовим рішенням про визнання недійсними відповідних договорів, за якими були відчужені земельні ділянки 24.07.2018, оскільки тільки з означеного моменту не діє презумпція правомірності відповідних договорів (а до такого моменту договори були чинними) та можна стверджувати про вибуття спірних земельних ділянок з володіння позивача поза його волею. Законну можливість звернутися до суду з позовними вимогами про витребування спірних земельних ділянок позивач отримала лише після визнання відповідних договорів недійсними в судовому порядку.

Крім того, суд зазначає, що 11 березня 2020 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», відповідно до якої з урахуванням внесених до неї в подальшому змін, зокрема постановами Кабінету Міністрів України №215 від 16 березня 2020 року та № 239 від 25 березня 2020 року, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року установлено карантин на усій території України з 12 березня 2020 року до 24 квітня 2020 року. У подальшому дія карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року (із змінами), безперервно продовжувалася згідно з постановами Кабінету Міністрів України № 392 від 20 травня 2020 року (із змінами), №641 від 22 липня 2020 року (із змінами) та № 1236 від 09 грудня 2020 року (із змінами). Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року (з урахуванням останніх внесених до неї змін згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 383 від 25 квітня 2023 року), дія карантину на усій території України, встановленого означеними вище постановами Кабінету Міністрів України, була продовжена до 30 червня 2023 року. Законом України № 540-ІХ від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України був доповнений, зокрема пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений Закон України № 540-ІХ від 30 березня 2020 року набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Враховуючи наведене, на час дії установленого на території України карантину строки, визначені статтями 257, 258 Цивільного кодексу України, були продовжені.

Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування статей 256, 257, пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (у редакції Закону України № 540-ІХ від 30 березня 2020 року) викладені у постановах від 06 травня 2021 року у справі № 903/323/20, від 25 серпня 2021 року у справі № 914/1560/20, від 08 лютого 2022 року у справі № 918/964/20, від 31 травня 2021 року у справі № 926/1812/21.

Крім цього, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану (п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України)

Оскільки з 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у т.ч. статтями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, враховуючи введення в Україні воєнного стану, слід визнати таким, що трирічний строк позовної давності не пропущений щодо вимог позивача про стягнення заборгованості.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку відмовити відповідачу у задоволенні заяви про застосування наслідків пропуску строків позовної давності.

Статтею 41 Конституції України кожному гарантовано право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Положеннями частини першої статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник, згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно зі статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Так, невизнання цивільного права полягає в запереченні наявності у особи суб`єктивного цивільного права, зокрема, на майно, на право користування майном, на спадкування, на частину в загальному майні, яке безпосередньо не спричиняє шкоду суб`єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб`єктивного права. Водночас тут відсутнє звернення інших осіб до юрисдикційних органів про відсутність у особи цивільного права.

В даному спорі, відповідач заперечує проти права власності позивача на спірні земельні ділянки.

За правилами ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Статтею 386 ЦК України визначені засади захисту права власності.

Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 330 ЦК України врегульовані положення щодо набуття добросовісним набувачем права власності на майно, відчужене особою, яка не мала на це права.

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

За змістом ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц про те, що предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, що незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема, і тієї обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який указує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, і який на момент подання позову не є власником цього майна, однак уважає себе таким (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 522/7636/14-ц).

За змістом ст. 2 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частини 1, 2 статті 4 зазначеного Кодексу).

Статтею 15 ЦК України особі гарантовано право на захист цивільних прав, відповідно до якого кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Виходячи із викладених обставин, відповідач не є добросовісним набувачем нерухомого майна, що є предметом спору у даній справі, а тому позивач має право витребувати майно з незаконного володіння.

Суд враховує, що у разі, коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами ст.ст. 387, 388 ЦК України. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК України Таким чином, відповідно до вимог ст.ст. 330, 387, 388 ЦК України право власності на майно, яке було відчужено поза волею власника, не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника у такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.

Суд бере до уваги правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 12.06.2018 у справі № 916/3727/15 про те, що лише і виключно власник майна, який фактично позбавлений можливості володіти й користуватися майном в результаті його незаконного вибуття з володіння за наявності певних умов має право витребувати таке майно із чужого володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Суд враховує правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду (постанова від 12.02.2020 у справі № П/811/1640/17) про те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (п. 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку визнати за ОСОБА_1 право власності на земельні ділянки, які знаходяться в селі Нові Петрівці Київської області Вишгородського району, з кадастровими номерами: :02:080:6171, площею 0,1 га; :02:080:6170, площею 0,1 га; :02:080:6169, площею 0,1 га; :02:080:6172, площе 0,1 га; :02:080:6168, площею 0,1 га; :02:080:6167, площею 0,1 га; :02:080:6173, площею 0,1 га; :02:080:6166, площею 0,1 га; :02:080:6174, площею 0,1 га; :02:080:6165, площею 0,1 га; :02:080:6175, площею 0,1 га; :02:080:6164, площею 0,1 га; :02:080:6163, площею 0,1 га; :02:080:6162, площею 0,1 га; :02:080:6161, площею 0,1 га; :02:080:6160, площею 0,1 га; :02:080:6159, площею 0,1 га; :02:080:6158, площею 0,1 га; :02:080:6157, площею 0,1 га; :02:080:6156, площею 0,1 га; :02:080:6155, площею 0,1 га, :02:080:6154, площею 0,1 га, :02:080:6153, площею 0,1 га; :02:080:6152, площею 0,1 га; :02:080:6151, площею 0,1 га; :02:080:6150, площею 0,1 га; :02:080:6149, площею 0,1 га; :02:080:6148, площею 0,1 га; :02:080:6147, площею 0,1 га; :02:080:6146, площею 0,0913 га; :02:080:6145, площею 0,1 га; :02:151:6128, площею 0,1 га; :02:151:6127, площею 0,1 га; :02:149:6126, площею 0,1 га; :02:149:6125, площею 0,095 га; :02:149:6124, площею 0,1 га; :02:149:6123, площею 0,115 га; :02:149:6122, площею 0,1 га; :02:149:6121, площею 0,095 га; :02:149:6120, площею 0,1 га; :02:149:6119, площею 0,1232 га; :02:149:6118, площею 0,1 га; :02:149:6117, площею 0,1 га; :02:149:6116, площею 0,1 га; :02:149:6115, площею 0,1 га; :02:149:6114, площею 0,0346 га; :02:149:6113, площею 0,1 га; :02:080:6144, площею 0,1 га; :02:149:6112, площею 0,1 га; :02:149:6111, площею 0,1 га; :02:149:6110, площею 0,1 га; :02:149:6109, площею 0,1 га; :02:149:6108, площею 0,1 га; :02:149:6107, площею 0,1 га; :02:149:6106, площею 0,1 га; :02:149:6105, площею 0,1 га; :02:149:6104, площею 0,1 га; :02:149:6103, площею 0,1 га; :02:149:6102, площею 0,1 га; :02:156:6101, площею 0,0483 га; :02:149:6100, площею 0,3 га; :02:080:6143, площею 0,1 га; :02:080:6142, площею 0,1 га; :02:080:6141, площею 0,1 га; :02:080:6140, площею 0,0755 га; :02:080:6139, площею 0,1 га; :02:080:6138, площею 0,1 га; :02:080:6136, площею 0,1 га; :02:080:6135, площею 0,075 га; :02:080:6134, площею 0,1142 га; :02:080:6132, площею 0,1143 га; :02:080:6133, площею 0,1 га; :02:080:6137, площею 0,1 га; :02:080:6131, площею 0,0444 га; :02:084:6130, площею 0,0518 га; :02:080:6129, площею 0,1 га та витребувати вказані земельні ділянки з чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Нефрит Інвест 2017» на користь ОСОБА_1 , оскільки земельні ділянки вибули із власності позивача без його волі.

За правилами ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

За змістом статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенція) кожному гарантується право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами та підлягають задоволенню.

Судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача у розмірі 12 405,00 грн.

Керуючись ст.ст. 13, 74, 76-79, 86, 123, 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, 236-241 ГПК України, ст.ст. 1, 2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на земельні ділянки, які знаходяться в селі Нові Петрівці Київської області Вишгородського району, з кадастровими номерами: :02:080:6171, площею 0,1 га; :02:080:6170, площею 0,1 га; :02:080:6169, площею 0,1 га; :02:080:6172, площе 0,1 га; :02:080:6168, площею 0,1 га; :02:080:6167, площею 0,1 га; :02:080:6173, площею 0,1 га; :02:080:6166, площею 0,1 га; :02:080:6174, площею 0,1 га; :02:080:6165, площею 0,1 га; :02:080:6175, площею 0,1 га; :02:080:6164, площею 0,1 га; :02:080:6163, площею 0,1 га; :02:080:6162, площею 0,1 га; :02:080:6161, площею 0,1 га; :02:080:6160, площею 0,1 га; :02:080:6159, площею 0,1 га; :02:080:6158, площею 0,1 га; :02:080:6157, площею 0,1 га; :02:080:6156, площею 0,1 га; :02:080:6155, площею 0,1 га, :02:080:6154, площею 0,1 га, :02:080:6153, площею 0,1 га; :02:080:6152, площею 0,1 га; :02:080:6151, площею 0,1 га; :02:080:6150, площею 0,1 га; :02:080:6149, площею 0,1 га; :02:080:6148, площею 0,1 га; :02:080:6147, площею 0,1 га; :02:080:6146, площею 0,0913 га; :02:080:6145, площею 0,1 га; :02:151:6128, площею 0,1 га; :02:151:6127, площею 0,1 га; :02:149:6126, площею 0,1 га; :02:149:6125, площею 0,095 га; :02:149:6124, площею 0,1 га; :02:149:6123, площею 0,115 га; :02:149:6122, площею 0,1 га; :02:149:6121, площею 0,095 га; :02:149:6120, площею 0,1 га; :02:149:6119, площею 0,1232 га; :02:149:6118, площею 0,1 га; :02:149:6117, площею 0,1 га; :02:149:6116, площею 0,1 га; :02:149:6115, площею 0,1 га; :02:149:6114, площею 0,0346 га; :02:149:6113, площею 0,1 га; :02:080:6144, площею 0,1 га; :02:149:6112, площею 0,1 га; :02:149:6111, площею 0,1 га; :02:149:6110, площею 0,1 га; :02:149:6109, площею 0,1 га; :02:149:6108, площею 0,1 га; :02:149:6107, площею 0,1 га; :02:149:6106, площею 0,1 га; :02:149:6105, площею 0,1 га; :02:149:6104, площею 0,1 га; :02:149:6103, площею 0,1 га; :02:149:6102, площею 0,1 га; :02:156:6101, площею 0,0483 га; :02:149:6100, площею 0,3 га; :02:080:6143, площею 0,1 га; :02:080:6142, площею 0,1 га; :02:080:6141, площею 0,1 га; :02:080:6140, площею 0,0755 га; :02:080:6139, площею 0,1 га; :02:080:6138, площею 0,1 га; :02:080:6136, площею 0,1 га; :02:080:6135, площею 0,075 га; :02:080:6134, площею 0,1142 га; :02:080:6132, площею 0,1143 га; :02:080:6133, площею 0,1 га; :02:080:6137, площею 0,1 га; :02:080:6131, площею 0,0444 га; :02:084:6130, площею 0,0518 га; :02:080:6129, площею 0,1 га.

3. Витребувати з чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Нефрит Інвест 2017» (81638, Львівська область, Стрийський р-н, с. Луб`яна, вул. Шевченка, буд. 17, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) земельні ділянки, які знаходяться в селі Нові Петрівці Київської області Вишгородського району, з кадастровими номерами: :02:080:6171, площею 0,1 га; :02:080:6170, площею 0,1 га; :02:080:6169, площею 0,1 га; :02:080:6172, площе 0,1 га; :02:080:6168, площею 0,1 га; :02:080:6167, площею 0,1 га; :02:080:6173, площею 0,1 га; :02:080:6166, площею 0,1 га; :02:080:6174, площею 0,1 га; :02:080:6165, площею 0,1 га; :02:080:6175, площею 0,1 га; :02:080:6164, площею 0,1 га; :02:080:6163, площею 0,1 га; :02:080:6162, площею 0,1 га; :02:080:6161, площею 0,1 га; :02:080:6160, площею 0,1 га; :02:080:6159, площею 0,1 га; :02:080:6158, площею 0,1 га; :02:080:6157, площею 0,1 га; :02:080:6156, площею 0,1 га; :02:080:6155, площею 0,1 га, :02:080:6154, площею 0,1 га, :02:080:6153, площею 0,1 га; :02:080:6152, площею 0,1 га; :02:080:6151, площею 0,1 га; :02:080:6150, площею 0,1 га; :02:080:6149, площею 0,1 га; :02:080:6148, площею 0,1 га; :02:080:6147, площею 0,1 га; :02:080:6146, площею 0,0913 га; :02:080:6145, площею 0,1 га; :02:151:6128, площею 0,1 га; :02:151:6127, площею 0,1 га; :02:149:6126, площею 0,1 га; :02:149:6125, площею 0,095 га; :02:149:6124, площею 0,1 га; :02:149:6123, площею 0,115 га; :02:149:6122, площею 0,1 га; :02:149:6121, площею 0,095 га; :02:149:6120, площею 0,1 га; :02:149:6119, площею 0,1232 га; :02:149:6118, площею 0,1 га; :02:149:6117, площею 0,1 га; :02:149:6116, площею 0,1 га; :02:149:6115, площею 0,1 га; :02:149:6114, площею 0,0346 га; :02:149:6113, площею 0,1 га; :02:080:6144, площею 0,1 га; :02:149:6112, площею 0,1 га; :02:149:6111, площею 0,1 га; :02:149:6110, площею 0,1 га; :02:149:6109, площею 0,1 га; :02:149:6108, площею 0,1 га; :02:149:6107, площею 0,1 га; :02:149:6106, площею 0,1 га; :02:149:6105, площею 0,1 га; :02:149:6104, площею 0,1 га; :02:149:6103, площею 0,1 га; :02:149:6102, площею 0,1 га; :02:156:6101, площею 0,0483 га; :02:149:6100, площею 0,3 га; :02:080:6143, площею 0,1 га; :02:080:6142, площею 0,1 га; :02:080:6141, площею 0,1 га; :02:080:6140, площею 0,0755 га; :02:080:6139, площею 0,1 га; :02:080:6138, площею 0,1 га; :02:080:6136, площею 0,1 га; :02:080:6135, площею 0,075 га; :02:080:6134, площею 0,1142 га; :02:080:6132, площею 0,1143 га; :02:080:6133, площею 0,1 га; :02:080:6137, площею 0,1 га; :02:080:6131, площею 0,0444 га; :02:084:6130, площею 0,0518 га; :02:080:6129, площею 0,1 га.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нефрит Інвест 2017» (81638, Львівська область, Стрийський р-н, с. Луб`яна, вул. Шевченка, буд. 17, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 12 405,00 грн судового збору.

5. Наказ видати згідно з ст. 327 ГПК України після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складений 09.05.2025.

Суддя Чорній Л.З.