ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2025 р. Справа№ 910/15834/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яценко О.В.

суддів: Тищенко О.В.

Хрипуна О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінвуд Групп»

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2025 (повний текст складено і підписано 03.03.2025)

у справі № 910/15834/24 (суддя А.Ю.Пукас)

за позовом Фізичної особи-підприємця Чернецької Віри Іванівни

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінвуд Групп»

про стягнення 125 400,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача на користь позивача орендної плати в сумі 125 400,00 грн. нарахованої за жовтень, листопад та 15 днів грудня 2024 року за договором суборенди № 1201 від 12.01.2024.

У позові позивач зазначив про те, що:

- у месенджері Телеграм 15.10.2024 відповідач написав позивачу про намір достроково розірвати спірний договір, а відтак, з огляду на приписи п. 7.3 спірного договору, який встановлює право сторін відмовитися від договору, наслідком чого є його розірвання в односторонньому порядку без повідомлення причин, про що має бути повідомлено іншу сторону не пізніше ніж за 2 (два) місяці до дати розірвання договору та, що договір є розірваний на 61 (шістдесят перший) календарний день після направлення повідомлення, спірний договір може бути розірваний не раніше 15.12.2024;

- позивач в листі від 16.10.2024 просив відповідача оплатити лише суборендну плату за жовтень 2024 та листопад 2024, а за половину грудня 2024 не вимагав оплатити;

- відповідач направив позивачу лист № 1610/2024/1 від 16.10.2024 про підписання актів приймання-передачі приміщення, в якому просив підписати акти та погодитися щодо відсутності у сторін претензій одна до одної. При цьому вказаний лист датований 16.10.2024, але відправлений він 28.10.2024 про що свідчить вказана на конверті дата;

- позивач 08.11.2024 відповів на лист відповідача від 16.10.2024, та просив здійснити остаточну оплату орендної плати, та зменшив ще на 15 днів суборендну плату, однак відповідач проігнорував дану вимогу та не оплатив орендну плату взагалі;

- таким чином, борг відповідача за спірним договором становить 125 400,00 грн. (за жовтень, листопад та 15 днів грудня 2024 року виходячи з місячної ставки суборендної плати 1 200,00 доларів США та враховуючи курс долара США станом на 12.12.2024);

- відповідач не з`явився 12.11.2024 для передачі приміщення по акту позивачу та проігнорував всі умови спірного договору.

У відзиві на позов відповідач проти його задоволення заперечив, пославшись на те, що:

- представник позивача до відповідача 15.10.2024 із повідомленням про дострокове припинення спірного договору не звертався, а згідно пункту 10.4 спірного договору закріплено порядок направлення повідомлень сторонами;

- при цьому, станом на 15.10.2024 спірний договір вже був розірваним у відповідності до пункту 7.4 такого договору оскільки відповідачем допущено прострочення оплати орендного платежу за вересень 2024, який сплачено 09.10.2024;

- за домовленістю з позивачем, 15.10.2024 приміщення було повернуто з користування, однак представники позивача відмовилися під підписання акту приймання-передачі приміщення;

- орендоване приміщення не використовувалося з середини серпня 2024, а сплачений гарантійний платіж має зараховуватися позивачем в рахунок оплати суборендної плати за останній місяць - жовтень 2024, а відтак вимоги про стягнення коштів за вказаний місяць є необґрунтованими;

- приміщення відповідачем у період листопад - грудень 2024 не використовувалося, оскільки було звільнено стороною 15.10.2024;

- відповідачем заперечується направлення позивачем на його адресу листів, доданих до позову та взагалі заперечується листування в месенджері Телеграм.

У відповіді на відзив позивач зазначити про таке:

- згідно пункту 10.4 спірного договору між сторонами дозволяється обмін інформацією за допомогою електронної пошти та факсимільного зв`язку, що і здійснювалося між сторонами. На підтвердження зазначеного позивачем надано суду скріншоти листування у месенджері Телеграм;

- позивачем не заперечується, що відповідачем здійснено орендний платіж за вересень місяць з простроченням, тобто 09.10.2024, однак після цього сторони продовжили працювати, а позивач не розривав спірний договір за власною ініціативою на підставі пункту 7.4 такого договору;

- враховуючи повідомлення відповідача від 15.10.2024 про закриття офісу у місті Києві, позивач направив відповідачу лист від 17.10.2024 (Геннадію та Ірині) з вимогою оплатити орендну плату;

- на 12.11.2024 представник відповідача для складання акту приймання - передачі приміщення позивачу не з`явився, а ключ направлено поштою;

- вказане свідчить про те, що спірний договір є таким, що розірвано з 16.12.2024, тобто на 61 день з дня направлення повідомлення 15.10.2024;

- оскільки спірний договір розірвано в перший рік суборенди та за ініціативою суборендаря гарантійний платіж згідно пункту 7.6 такого договору не підлягає поверненню.

З наданих відповідачем до суду першої інстанції запереченнях вбачається, що:

- відповідачем заперечується визнані позивачем особи як контактні, а директором ТОВ «Грінвуд Груп» з 04.10.2024 є Самоволик О.Ю., яка не уповноважувала вказаних позивачем осіб та сама не зверталась до позивача з проханням розірвання спірного договору;

- відповідач стверджує, що будь-яке листування з невідомими особами у месенджері Телеграм не створює юридичних наслідків для сторін договору, а надані позивачем докази в цій частині є неналежними.

У подальших письмових поясненнях/запереченнях по справі сторони фактично підтримали раніше викладені правові позиції.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.03.2025 у справі № 910/15834/24 позов задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено заборгованість з орендних платежів в розмірі 77 061,67 грн. та судовий збір в розмірі 1 860,79 грн., в задоволенні іншої частини позову відмовлено.

При розгляді спору сторін по суті судом першої інстанції було встановлено, що матеріали справи не місять належних доказів повідомлення сторін про розірвання спірного договору, при цьому, із врахуванням того, що акт про повернення майна з оренди між сторонами не підписано, у суду відсутня можливість встановити дійсну дату звільнення орендованого приміщення, у зв`язку з чим суд дійшов висновку щодо правомірності нарахування позивачем орендних платежів за спірний період та підстав для часткового задоволення позову.

Так, судом першої інстанції вказано про наступне:

- станом на дату розгляду даної справи акт про повернення з оренди позивачу спірного приміщення залишається не підписаним зі сторони позивача з огляду на існування у відповідача боргу за жовтень, листопад та 15 днів грудня 2024 року;

- з наданих сторонами доказів не вбачається можливості встановити, чи дійсно представник відповідача звертався до позивача із повідомленням про розірвання спірного договору в силу відсутності таких доказів, а відтак позиція позивача про те, що договір є розірваним не раніше 15.12.2024 є необґрунтованою та суб`єктивною. Те саме стосується і доводів відповідача про те, що приміщення станом на 15.10.2024 було повернуто позивачу оскільки відповідні докази до справи не надано. Так само не надано доказів відмови представників позивача від підписання акту повернення майна від 15.10.2024, про що стверджує відповідач. Крім того, направлення позивачу листа від 16.10.2024 № 1610/2024/1, в якому зазначено, що спірний договір є розірваний за згодою сторін 15.10.2024, також не відповідає визначеному порядку розірвання, зокрема пункту 7.3 такого договору, а відтак не є правомірним;

- оскільки матеріали справи не містять доказів вираження стороною позивача волевиявлення на припинення договірних правовідносин з визначених таким пунктом підстав, суд не погоджується з доводами відповідача, що договір є розірваним на підставі пункту 7.4 договору;

- при цьому з наданих до справи доказів взагалі не вбачається можливості встановити дійсну дату розірвання спірного договору, а відтак і припинення правовідносин сторін, оскільки знову ж таки акт про повернення майна з оренди сторонами не підписано;

- позивачем не заперечується факт повернення відповідачем приміщення станом на дату звернення до суду з позовом, однак чіткої дати із належними доказами її підтвердження матеріали справи не містять;

- надані позивачем докази листування в додатку Телеграм не можуть бути прийняті судом у якості належних та допустимих доказів оскільки з останніх не вбачається можливості встановити повноваження осіб в частині представництва інтересів сторін, офіційність таких контактів та взагалі відношення такого листування до даного спору. При цьому матеріали справи не містять доказів уповноваження осіб, які ведуть переписку в додатку Телеграм, про що обґрунтовано зауважив відповідач;

- в силу встановлених судом обставин суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині наявності у відповідача заборгованості за період жовтень, листопад та 15 днів грудня ним не спростовані, а суду не надано належних доказів щодо відсутності підстав для такої оплати та доказів повернення приміщення позивачу;

- з урахуванням здійснених судом висновків, а також визнання сторонами обставин прострочення відповідачем строку здійснення орендної плати за вересень 2024, суд не вбачає підстав для повернення суборендарю гарантійного платежу;

- враховуючи відсутність доказів наявності збитків від дій відповідача під час користування орендованим приміщенням, а також не спростування позивачем у відповіді на відзив таких доводів відповідача, суд погоджується щодо необхідності врахування гарантованого платежу у якості часткової оплати існуючої заборгованості відповідача;

- із наданої позивачем банківської виписки вбачається, що гарантійний платіж за спірним договором відповідачем сплачено 03.04.2024 в розмірі 46 260 грн. (курс 1 дол. США - 38,55 грн.);

- з огляду на неможливість встановити курс 1 долара США станом на 04.10.2024 (кінцевий термін для суборендної плати за жовтень 2024) на сайті https://kurs.com.ua/ru/valyuta/usd (за погодженням сторін) оскільки на даному ресурсі відсутня історія таких даних, судом в даному випадку використано інформацію з офіційного сайту НБУ https://bank.gov.ua/ua/markets/exchangerates, згідно якого 1 дол. США станом на 04.10.2024 становив 41, 22 грн.;

- за таких обставин, здійснений відповідачем гарантійний платіж (46 260 грн.) у січні місяці 2024 не в повному обсязі перекриває заборгованість відповідача за жовтень 2024 (49 464,00 грн.) у зв`язку з чим заборгованість у відповідача за жовтень місяць 2024 станом на дату ухвалення рішення становить 3 204,00 грн.;

- докази оплати оренди за листопад та 15 днів грудня матеріали справи не містять, що свідчить про обґрунтованість вимог позивача в цій частині, проте суд не погоджується із застосуванням позивачем курсу долара США станом на 12.12.2024, оскільки згідно пункту 2.3 Додатку №1 до спірного договору оплата здійснюється до 5-го числа поточного місяця, а тому суд дійшов висновку щодо необхідності застосування курсу долара США станом на 05.11.2024 (41,39 грн.) та 05.12.2024 (41,66 грн.). Отже суборендна плата за листопад 2024 становить 49 668,00 грн., а за 15 днів грудня 2024 - 24 189, 67 грн. (із врахуванням 31-ого календарного дня у грудні місяці);

- з огляду на вказане вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в розмірі 77 061, 67 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Грінвуд Групп» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва 03.03.2025 у справі № 910/15834/24 повністю і ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на ті ж самі обставини, що і в суді першої інстанції, зауваживши на тому, що:

- спірний договір є безальтернативно розірваним з 06.10.2024 на підставі пункту 7.4 спірного договору, у якому погоджено, що у даному випадку письмове повідомлення може не направлятися, а договір вважається розірваним на 31 (тридцять перший) календарний день прострочення платежу;

- суд першої інстанції не прийняв до уваги, що позивач у відповіді на відзив від 16.01.2025 підтвердив, що станом на 12.11.2024 спірне приміщення та ключ від нього були повернуті відповідачем та прийняті позивачем, а тому відповідач після 12.11.2024 не міг використати приміщення;

- суд першої інстанції не прийняв до уваги додані відповідачем до заперечень на відповідь на відзив, що 22.01.2025 надійшли до матеріалів справи через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва, платіжні інструкції про перерахування відповідачем на користь позивача суборендних платежів за десять місяців та двох гарантійних платежів.

Відповідно до витягу протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2025 справу № 910/15834/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Хрипун О.О., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінвуд Групп» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2025 у справі № 910/15834/24 залишено без руху на підставі ст. 174, ч. 2 ст. 260 ГПК України; надано скаржнику десять днів з моменту отримання ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги - надання суду апеляційної інстанції доказів сплати судового збору в сумі 3 633,60 грн. у встановленому порядку.

На виконання вимог вищезазначеної ухвали, скаржник 04.04.2025 надав заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, в додатках до якої міститься платіжна інструкція № 763 від 04.04.2025 про сплату 3 633,60 грн.

Частиною 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028*100=302 800,00 грн.) крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої за 302 800,00 грн., справа підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінвуд Групп» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2025 у справі № 910/15834/24, постановлено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали, матеріли справи витребувано з Господарського суду міста Києва.

17.04.2025 до суду надійшли матеріали цієї справи.

17.04.2025 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, якому позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечив, з посиланням на ті ж самі обставини, що і в суді першої інстанції, а також зауваживши на тому, що:

- відповідач стверджує, що 15.10.2024 він передав приміщення по акту приймання-передачі позивачу та 15.10.2024 передав ключі, хоча також погоджується з тим, що 12.11.2024 відправив позивачу ключі;

- відповідач вводить суд в оману, зазначаючи, що ним було сплачено 12 платежів за оренду за весь час дії спірного договору, що не відповідає дійсності. В матеріалах справи є акт звіряння розрахунків і саме там вказані суми коштів, які були оплачені. При цьому платежі від 18.01.2024 та від 03.03.2024 не були зараховані на рахунок позивача, а повернулися назад відповідачу, оскільки Відповідач помилково оплатив кошти на закритий рахунок позивача (це було виявлено 03.04.2024, тоді відповідач оплатив вже на правильний рахунок всі 3 платежі + четвертий платіж за поточний період);

- відповідач зазначає, що внаслідок порушення ним строку плати суборендної плати за вересень 2024 року більш ніж на 30 календарних днів, на підставі пункту 7.4. спірного договору, цей договір безальтернативно вважається розірваним з 06.10.2024, проте такі твердження не відповідають дійсності, оскільки договір був розірваний не з ініціативи позивача, а з ініціативи відповідача, і розірваним договір вважається з 15.12.2024;

- в своїх листах від 17.10.2024 та від 08.11.2024 позивач не вказував, що договір є розірваний внаслідок прострочення оплати. При цьому у своєму листі від 16.10.2024, який він направив 28.10.2024 відповідач зазначив про те, що спірний договір був розірваний саме з 15.10.2024 згодою сторін;

- відповідач мав право знаходитися в приміщенні до 15.12.2024, а відтак його твердження про відсутність підстав для стягнення плати за користування таким приміщенням є безпідставні;

Станом на 14.05.2024 інших відзивів, пояснень та клопотань до суду не надходило.

Враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням воєнного стану в Україні з 24.02.2022 Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, та його неодноразове продовження, справа розглядається у розумний строк.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

10.12.2023 позивач (Орендар), та ТОВ «В.Д.Парк» (Орендодавець) укладали договір оренди предметом оренди за яким є нежитлове приміщення № 26, загальною площею 136, 3 кв.м. та місця загального користування площею 10 кв.м (сходи та електрощитова), що знаходиться в будинку за адресою вул. Воздвиженська, 9-19 у м. Києві.

Строк дії вказаного договору згідно пункту 2.1 такого договору до 10.11.2027.

Згідно Акту приймання-передачі об`єкту оренди від 10.12.2023 ТОВ «В.Д.Парк» передано, а позивачем прийнято в орендне користування вказане вище приміщення.

12.01.2024 позивач (Орендар) та відповідач (Суборендар) уклали договір суборенди № 1201 (далі Договір), в п. 1.1 якого погодили, що відповідно до пункту 1.1 якого Орендар передає у платне строкове користування (суборенду), а Суборендар приймає - нежитлове приміщення № 26, загальною площею 136,3 кв.м. та місця загального користування площею 10,0 кв. м. (сходи та електрощитова) (далі Приміщення), що знаходиться в будинку за адресою вул. Воздвиженська, 9-19, у м. Києві.

Згідно пункту 2.1 Договору приміщення на умовах цього Договору надається Суборендарю на строк з 01.02.2024 року по 31.01.2026.

Розмір щомісячної суборендної плати за користування приміщенням та порядок оплати, встановлений в Додатку № 1 до Договору. (п. 3.1 Договору).

У Додатку № 1 до Договору сторонами погоджено наступне:

- місячна суборендна плата за користування Приміщенням по Договору складає гривневий еквівалент 1 200 (одна тисяча двісті) доларів США. Суборендар здійснює оплату по комерційному курсу згідно сайту https://kurs.com.ua/ru/valyuta/usd (п.1);

- Суборендар здійснює оплату щомісячно шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Орендаря в національній валюті України. Факт здійснення щомісячної суборендної плати підтверджується відповідним актом, платіжним документом або іншим документом підписаний сторонами (п. 1.1);

- Суборендар перераховує на користь Орендаря наступні платежі: гарантійний платіж («Гарантійний платіж»), який дорівнює сумі 1 (одного) розміру місячної суборендної плати, вказаної у пункті 1 Додатку № 1, а саме гривневий еквівалент 1 200 (одна тисяча двісті) доларів США. Оплачується по комерційному курсу згідно сайту https://kurs.com.ua/ru/valyuta/usd. Суборендар сплачує Орендарю в день підписання Договору, але не пізніше 2 робюочих днів з дня підписання Договору (п. 2.1).

- суборендну плату за перший місяць суборенди: гривневий еквівалент 1 200 (одна тисяча двісті) доларів США по комерційному курсу згідно сайту https://kurs.com.ua/ru/valyuta/usd Суборендар сплачує Орендарю в день підписання Договору, але не пізніше 2 робочих днів з дня підписання Договору (п. 2.2);

- починаючи з другого місяця суборенди, що відраховується з дати підписання Акту приймання-передачі Приміщення, Суборендар сплачує суборендну плату щомісячно шляхом попередньої оплати не пізніше 5-го числа кожного поточного місяця, за який здійснюється оплата. Якщо 5 число припадає на вихідний день, оплата здійснюється в попередній день. Рахунки на оплату Орендар не виставлятиме (п. 2.3);

- нарахування суборендної плати починається з 01.02.2024 (п. 2.4).

Відповідно до пункту 5.2 Договору передання Орендарем Суборендарю Приміщення оформлюється Актом приймання-передачі Приміщення, який підписується Сторонами Договору.

Згідно пункту 5.4 Договору в день припинення дії цього Договору Суборендар зобов`язаний повернути Орендарю Приміщення в такому ж стані, з урахуванням зносу, який відповідає строку користування Приміщенням, та з усім обладнанням, що було йому передано. Повернення Приміщення оформляється Актом повернення Приміщення, який підписується Сторонами Договору (їх уповноваженими представниками).

Згідно пункту 5.5 Договору суборендна плата та інші платежі, передбачені даним Договором, сплачуються Суборендарем до дати повернення Приміщення Орендарю по Акту приймання передачі, підписаного Сторонами.

Відповідно до пункту 7.3 Договору Сторони мають право відмовитися від даного Договору, наслідком чого є його розірвання в односторонньому порядку, без повідомлення причин, про що повинен повідомити іншу сторону не пізніше ніж за 2 (два) місяці до дати розірвання Договору.

Сторона, яка ініціює розірвання Договору, направляє письмове повідомлення іншій стороні про розірвання Договору в односторонньому порядку. Договір є розірваний на 61 календарний день після направлення повідомлення.

Відповідно до пункту 5.5 Договору суборендна плата та інші платежі, передбачені даним Договором, нараховуються Орендарем та сплачуються Суборендарем до дати повернення Приміщення Орендарю по Акту приймання-передачі, підписаного Сторонами.

Згідно пункту 7.6. Договору у випадку розірвання Договору в перший рік суборенди за ініціативою Суборендаря, або у випадку не оплати Суборендарем необхідних платежів (в результаті чого договір розривається Орендарем), або невиконання інших умов Договору, Гарантійний платіж не повертається Суборендарю.

Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє до його припинення відповідно до умов Договору (пункт 7.1 Договору).

Згідно Акту приймання - передачі об`єкту суборенди від 01.02.2024 позивачем передано відповідачу у користування нежитлове приміщення № 26, загальною площею 136, 3 кв.м. та місця загального користування площею 10 кв.м (сходи та електрощитова), що знаходиться в будинку за адресою вул. Воздвиженська, 9-19 у м. Києві.

У позові позивач зазначив про те, що:

- у месенджері Телеграм 15.10.2024 відповідач написав позивачу про намір достроково розірвати Договір, а відтак, з огляду на приписи п. 7.3 Договору, який встановлює право сторін відмовитися від договору, наслідком чого є його розірвання в односторонньому порядку без повідомлення причин, про що має бути повідомлено іншу сторону не пізніше ніж за 2 (два) місяці до дати розірвання договору та, що договір є розірваний на 61 (шістдесят перший) календарний день після направлення повідомлення, Договір може бути розірваний не раніше 15.12.2024;

- позивач в листі від 16.10.2024 просив відповідача оплатити лише суборендну плату за жовтень 2024 та листопад 2024, а за половину грудня 2024 не вимагав оплатити;

- відповідач направив позивачу лист № 1610/2024/1 від 16.10.2024 про підписання актів приймання-передачі приміщення, в якому просив підписати акти та погодитися щодо відсутності у сторін претензій одна до одної. При цьому вказаний лист датований 16.10.2024, але відправлений він 28.10.2024 про що свідчить вказана на конверті дата;

- позивач 08.11.2024 відповів на лист відповідача від 16.10.2024, та просив здійснити остаточну оплату орендної плати, та зменшив ще на 15 днів суборендну плату, однак відповідач проігнорував дану вимогу та не оплатив орендну плату взагалі;

- таким чином, борг відповідача за Договором становить 125 400,00 грн. (за жовтень, листопад та 15 днів грудня 2024 року виходячи з місячної ставки суборендної плати 1 200,00 доларів США та враховуючи курс долара США станом на 12.12.2024);

- відповідач не з`явився 12.11.2024 для передачі приміщення по акту позивачу та проігнорував всі умови Договору.

Відповідач проти позову заперечив.

Правові позиції сторін детально викладені вище.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив частково, що колегія суддів вважає вірним, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди), до яких відноситься спірний Договір, наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Матеріалами справи підтверджено та сторонами не заперечується, що орендоване приміщення передано Позивачем у платне користування Відповідачу за Договором 01.02.2024 згідно Акту приймання-передачі об`єкту оренди.

При цьому, станом на дату розгляду даної справи Акт про повернення з оренди позивачу такого приміщення залишається не підписаним зі сторони позивача з огляду на існування у відповідача боргу за жовтень, листопад та 15 днів грудня 2024 року.

Як вірно встановлено судом першої інстанції:

- з наданих сторонами доказів не видається за можливе встановити, що дійсно представник відповідача звертався до позивача із повідомленням про розірвання Договору в силу відсутності таких доказів, а відтак позиція позивача про те, що Договір є розірваним не раніше 15.12.2024 є необґрунтованою та суб`єктивною;

- те саме стосується і доводів відповідача про те, що приміщення станом на 15.10.2024 було повернуто позивачу оскільки відповідні докази до справи не надано;

- так само не надано доказів відмови представників позивача від підписання Акту повернення майна від 15.10.2024, про що стверджує відповідач;

- направлення позивачу листа від 16.10.2024 № 1610/2024/1, в якому зазначено, що Договір є розірваний за згодою сторін 15.10.2024 також не відповідає визначеному порядку розірвання, зокрема пункту 7.3 Договору, а відтак не є правомірним.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Отже розірвання договору в односторонньому порядку та одностороння відмова від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, є правовими наслідками порушення зобов`язання, але самостійними правовими категоріями.

Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦК України особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч. 3 ст. 651 ЦК України).

Ці поняття (одностороння відмова в зобов`язання, розірвання договору в односторонньому порядку, одностороння відмова від договору) пов`язані між собою тим, що вони стосуються можливості однієї зі сторін договору припинити дію договору. Проте, між ними є різниця:

- одностороння відмова від зобов`язання - означає, що сторона відмовляється від виконання свого зобов`язання за договором, але договір залишається чинним. Сторона зобов`язання управомочена договором або законом здійснити односторонню відмову від зобов`язання за цей вид порушення;

- одностороння відмова від договору - це односторонній правочин направлений припинити дію договору в цілому, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом. Для реалізації права на відмову від договору стороні не потрібно звертатися до суду;

- розірвання договору в односторонньому порядку (розірвання договору на вимогу однієї із сторін) - це можливість однієї зі сторін припинити дію договору в разі порушення іншою стороною договору та в інших випадках, встановлених договором або законом. Заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду, якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ГК України особливості регулювання майнових відносин суб`єктів господарювання визначаються цим Кодексом

Особливості припинення договору оренди визначені у ст. 291 ГК України за змістом якої:

- одностороння відмова від договору оренди не допускається;

- договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об`єкта оренди; ліквідації суб`єкта господарювання-орендаря; загибелі (знищення) об`єкта оренди;

- договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Отже відмова від договору оренди не допускається в силу закону і сторони не можуть відступити від цього положення, керуючись свободою договору (абз. 2 ч. 3 ст. 6 ЦК України).

Натомість на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний. Сторона, яка має бажання розірвати договір оренди, повинна мати підстави, передбачені ЦК України для розірвання договору найму, та дотриматися порядку, встановленого ст. 188 ГК України.

За статтею 188 ГК України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Пунктом 7.3 Договору встановлено не право сторін на односторонню відмову від договору, що не допускається відповідно до ч. 1 ст. 291 ГК України, а право дострокового розірвання договору шляхом повідомлення однією стороною другої сторони.

В свою чергу п. 7.3 договору не містить ані підстав розірвання договору, ані положень щодо можливості відхилення від загального порядку розірвання господарських договорів.

Як встановлено вище, реалізація права на розірвання договору оренди здійснюється з дотриманням порядку, встановленого статтею 188 ГК України.

Це означає, що якщо одна сторона надіслала повідомлення про дострокове розірвання договору оренди, а інша не відповіла, і сторони не дійшли згоди щодо розірвання договору, то у такому разі заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. І лише, якщо судовим рішенням договір розірвано, такий договір вважається розірваним з дня набрання чинності даним рішенням.

Таких висновків дотримується Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у постанові від 07.03.2023 по справі №909/1199/21 (п. 25-50).

З огляду на вказане суд першої інстанції цілком вірно не погодився з доводами відповідача, що Договір є розірваним на підставі пункту 7.3 Договору оскільки матеріали справи не містять доказів вираження стороною Орендодавця (позивача) волевиявлення на припинення договірних правовідносин з визначених таким пунктом підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, з наданих до справи доказів взагалі не вбачається можливості встановити дійсну дату розірвання Договору, а відтак і припинення правовідносин сторін, оскільки знову ж таки Акт про повернення майна з оренди сторонами не підписано.

При цьому позивачем не заперечується факт повернення відповідачем приміщення станом на дату звернення до суду з позовом, однак чіткої дати із належними доказами її підтвердження матеріали справи не містять.

Так, надані позивачем докази листування в додатку Телеграм не можуть бути прийняті судом у якості належних та допустимих доказів оскільки з останніх не вбачається можливості встановити повноваження осіб в частині представництва інтересів сторін, офіційність таких контактів та взагалі відношення такого листування до даного спору. В свою чергу матеріали справи не містять доказів уповноваження осіб, які ведуть переписку в додатку Телеграм.

З огляду на вказані обставини, суд першої інстанції цілком вірно встановив, що позивач має право на стягнення з відповідача суборендної плати за період жовтень, листопад та 15 днів грудня 2024 року.

При цьому, з урахування здійснених висновків, а також визнання сторонами обставин прострочення відповідачем строку здійснення орендної плати за вересень 2024, підстави для повернення суборендарю гарантійного платежу відсутні. Крім того, питання повернення гарантійного платежу не входить до предмету досліджування у даній справи, а відповідач зазначає про необхідність зарахування такої суми в рахунок часткової сплати суборендної плати.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Питання зарахування суми гарантійного платежу передбачено підпунктом 2.1.1 пункту 2.1 Додатку № 1 до Договору, яким закріплено наступне: Гарантійний платіж є забезпеченням виконання грошових зобов`язань Суборендаря за Договором, та використовується Орендарем шляхом зарахування відповідних сум:

а) щодо несплати, неповної або несвоєчасної сплати Суборендарем належних за цим Договором з нього платежів (включаючи оплату суборендної плати, та інших платежів передбачених Договором), або

б) щодо компенсації збитків (пошкодження приміщення, меблів, обладнання, стін, підлоги, вікон, дверей, тощо), нанесених Суборендарем Орендарю, або

в) щодо погашення узгоджених Сторонами грошових зобов`язань Суборендаря за Договором, або

г) щодо оплати Суборендної плати за останній місяць суборенди Приміщення, або

д) щодо оплати комунальних платежів, тощо.

Враховуючи відсутність доказів наявності збитків від дій відповідача під час користування орендованим приміщенням, а також не спростування позивачем у відповіді на відзив таких доводів відповідача, суд першої інстанції цілком вірно погодився щодо необхідності врахування гарантованого платежу у якості часткової оплати існуючої заборгованості відповідача.

Колегія суддів вважає вірними наступні висновки суду першої інстанції.

Із наданої позивачем банківської виписки вбачається, що гарантійний платіж за Договором Відповідачем сплачено 03.04.2024 в розмірі 46 260 грн. (курс 1 дол. США - 38, 55 грн).

З огляду на неможливість встановити курс 1 долара США станом на 04.10.2024 (кінцевий термін для суборендної плати за жовтень 2024) на сайті https://kurs.com.ua/ru/valyuta/usd (за погодженням сторін) оскільки на даному ресурсі відсутня історія таких даних, судом в даному випадку використано інформацію з офіційного сайту НБУ https://bank.gov.ua/ua/markets/exchangerates, згідно якого 1 дол. США станом на 04.10.2024 становив 41, 22 грн.

Відтак, в силу зазначеного, здійснений відповідачем гарантійний платіж (46 260 грн.) у січні місяці 2024 не в повному обсязі перекриває заборгованість відповідача за жовтень 2024 (49 464 грн.) у зв`язку з чим заборгованість у відповідача за жовтень місяць 2024 станом на дату ухвалення рішення становить 3 204 грн.

Докази оплати оренди за листопад та 15 днів грудня матеріали справи не містять, що свідчить про обґрунтованість вимог позивача в цій частині.

Застосування позивачем курсу долара США станом на 12.12.2024 є невірним, оскільки згідно пункту 2.3 Додатку №1 до Договору оплата здійснюється до 5-го числа поточного місяця, а тому необхідно застосовувати курсу долара США станом на 05.11.2024 (41,39 грн.) та 05.12.2024 (41,66 грн.), а не здійснення відповідачем оплати до визначених дат вважається простроченням виконання грошового зобов`язання, що має наслідком застосування інших заходів відповідальності.

Отже суборендна плата за листопад 2024 становить 49 668 грн, а за 15 днів грудня 2024 - 24 189, 67 грн. (із врахуванням 31-ого календарного дня у грудні місяці).

Колегія суддів вважає такими, що спростовуються наявними у матеріалах справи доказами послання відповідача на те, що ним було двічі сплачено гарантійний платіж, так як платіжною інструкцією № 587 від 18.01.2024 гарантійний платіж було перераховано не за вказаними у Договорі реквізитами.

З огляді на вказане суд першої інстанції цілком вірно частково задовольнив позовні вимоги та стягнув з відповідача заборгованість по сплаті суборендної плати в сумі 77 061,67 грн. Рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Дослідивши матеріали, наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне і обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду міста Києва від 03.03.2025 справі № 910/15834/24, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Враховуючи вищевикладене та вимоги апеляційної скарги, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінвуд Групп» задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на апелянта.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінвуд Групп» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2025 справі № 910/15834/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2025 справі № 910/15834/24 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 14.05.2025.

Головуючий суддя О.В. Яценко

Судді О.В. Тищенко

О.О. Хрипун