РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.05.2025Справа № 910/2574/25
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бакарді-Мартіні Юкрейн"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Селлпоінт"

про стягнення коштів у розмірі 2269427,58 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Секретар судового засідання Скобіола О.П.

Представники сторін: згідно протоколу судового засідання

В судовому засіданні 08.05.2025 на підставі ст. 240 ГПК України ухвалено скорочене рішення суду

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бакарді-Мартіні Юкрейн" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Селлпоінт" про стягнення 2269427,58 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором № 230314 від 14.03.2023.

Ухвалою суду від 10.03.2025 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 03.04.2025.

Ухвала суду про відкриття провадження була отримана відповідачем в його електронному кабінеті в підсистемі "Електронний суд" 10.03.2025 о 19:20, що підтверджується повідомленням про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи.

31.03.2025 від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Ухвалою суду від 03.04.2025 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті на 08.05.2025.

06.05.2025 від позивача надійшла заява про проведення засідання за відсутності його представника. В заяві зазначено, що позовні вимоги позивач підтримує у повному обсязі.

В судове засідання 08.05.2025 представники сторін не з`явились, про дату та час судового розгляду були повідомлені належним чином.

Позивач завчасно подав заяву про розгляд справи без його участі.

Неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ

14.03.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Селлпоінт" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бакарді-Мартіні Юкрейн" (покупець) укладено договір поставки № 230314, відповідно до п. 1 1 якого постачальник зобов`язується поставити і передати на умовах даного договору товар у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити на умовах і у порядку, визначених даним договором, товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними в накладних, що засвідчують передачу-приймання товару від постачальника до покупця та є невід`ємними частинами даного договору.

Згідно з п. 1.3 договору прав власності на товар, а також ризики випадкового знищення та пошкодження товару переходять до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної, яка засвідчує момент передачі товару. Товар вважається отриманим з моменту фактичного надання товару постачальником у розпорядження покупця і підписання уповноваженими працівниками покупця видаткової накладної.

Пунктами 2.1, 2.2., 2.3 договору передбачено, що поставка товару здійснюється на підставі замовлення покупця. Постачальник зобов`язується прийняти від покупця замовлення на поставку товару, погодити його у 5-денний термін з дня отримання замовлення та здійснити поставку на умовах даного договору. Замовлення покупця повинно містити: номер замовлення, дату, асортимент та кількість товару, пункт доставки товару із зазначенням адреси, дати поставки товару та надсилається попередньо для обговорення з постачальником наступними засобами: телефон, e-mail, ERP-system, замовлення при переговорах та особистих зустрічах. Сторони гарантують виконання погодженого замовлення. Строк поставки товару погоджується сторонами у замовленні. Сторони у замовленні можуть також встановити графік поставок.

Згідно п. 2.4. договору передача товару від постачальника покупцеві здійснюється за накладною та оформленою покупцем відповідним чином довіреністю на одержання товару. З цією метою представник покупця повинен мати довіреність встановленого зразка на право участі у прийманні або поверненні товару за підписом осіб, які мають право підписання довіреності згідно установчих документів покупця.

Загальна вартість (ціна) даного договору визначається вартістю товару, поставленого протягом дії даного договору. Покупець зобов`язаний оплатити товар на умовах відтермінування оплати у строк не пізніше 15 банківського дня з дати отримання товару покупцем та підписання відповідної видаткової накладної. (п. 4.2, 4.3. договору).

Даний договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до 31.12.2023. Термін дії даного договору продовжується на невизначений строк у випадку, якщо жодна із сторін не повідомить іншу про припинення дії договору, в строк не менше ніж за 30 днів до закінчення терміну дії договору. (п. 7.1, 7.2 договору).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Селлпоінт" направило Товариству з обмеженою відповідальністю "Бакарді-Мартіні Юкрейн" лист-пропозицію № 24-12-11-2 від 11.12.2024, в якій пропонувало поставити портативні зарядні станції у кількості 67 штук на загальну суму 3584433,00 грн з умовами поставки: відвантаження та оплата протягом 1 робочого дня.

Відповідач виставив позивачу рахунок на оплату № 900137 від 12.12.2024 на суму 3370437,00 грн за 63 зарядні станції.

До матеріалів справи долучено видаткову накладну № 186 від 16.12.2024 на поставку 63 зарядних пристроїв на загальну суму 3370437,00 грн. На видатковій накладній міститься напис "без акту не дійсно" підписаний та скріплений печаткою позивача. До видаткової накладної долучений акт про розбіжності, підписаний представником одержувача товару, в якому зазначено, що з загальної кількості товару (63 штуки) доставлено та прийнято 19 штук, розбіжність - 44 штуки (нестача, відсутній товар).

16.12.2024 позивач сплатив грошові кошти за видатковою накладною № 186 від 16.12.2024 у сумі 3370437,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № від 16.12.2024.

27.01.2025 позивач звернувся до відповідача з претензією № 152 щодо недопоставки товару та повернення грошових коштів, в якій зазначив, що з оплачених 63 зарядних станцій за видатковою накладною № 186 від 16.12.2024 відповідачем було поставлено 19 зарядних станцій, а тому позивач вимагав протягом 3 робочих днів з дати повідомлення про отримання даної претензії повернути грошові кошти у сумі 2353956,00 грн. Під повідомленням про отримання розуміється і повідомлення відповідних сервісів про неможливість доставки кореспонденції та/або відсутність товариства за місцезнаходженням. Докази направлення претензії долучені до матеріалів справи. Відповідач отримав претензію 29.01.2025.

Відповідач надав відповідь на претензію № 25-02-01-1 від 10.02.2025, в якій підтвердив недопоставку товару у кількості 42 штуки, спричинену труднощами з логістикою. Відповідач вказував про виконання своїх зобов`язань до 18.02.2025 та пропонував знижку на наступні поставки та компенсацію у вигляді штрафу.

Оскільки, товар не був поставлений повному обсязі, грошові кошти не були повернуті позивачу, останній звернувся до суду з вимогою про стягнення суми попередньої оплати у розмірі 2246958,00 грн та штрафу у розмірі 22469,58 грн.

Внаслідок укладення договору № 230314 від 14.03.2023 між сторонами згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України виникли цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 663 ЦК України передбачає, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Сторонами було погоджено поставку та оплату товару протягом одного робочого дня. Позивачем 16.12.2024 здійснено оплату товару на суму 3370437,00 грн. Натомість, долученим до матеріалів справи доказами підтверджено поставку товару 16.12.2024 у кількості 19 штук, а не 63 штуки. Вартість 1 зарядної станції становить 53499,00 грн. Тобто вартість недопоставленого товару складає 2353956,00 грн. Відповідач у своєму листі підтвердив не поставку товару у кількості 42 одиниці на суму 2246958,00 грн. В даному позові заявлено вимогу про повернення суми попередньої оплати саме за 42 одиниці товару - 2246958,00 грн.

Відповідно до ст. 538 ЦК України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Сторонами було обумовлено одночасне виконання своїх зобов`язань по поставці та оплаті товару. Позивач свої зобов`язання з оплати товару виконав своєчасно і у повному обсязі, натомість, відповідач лише частково 16.12.2024 здійснив поставку товару. Станом на день розгляду справи, докази поставки товару у кількості 42 одинці загальною вартістю 2246958,00 грн суду надані не були.

Отже відповідач прострочив виконання своїх зобов`язань з поставки товару на суму 2246958,00 грн.

Позивач реалізував своє право, передбачене ст. 693 ЦК України та вимагав повернути йому суму сплачену за не поставлений товар (вимога викладена у претензії) та наразі є предметом спору у даній справі.

З огляду на зазначене, вимоги позивача щодо стягнення суми попередньої оплати у розмірі 2246958,00 грн визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивач також просив стягнути з відповідача штраф у розмірі 22469,58 грн.

Пунктом 1 ст. 216 ГК України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частиною 2 статті 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 5.5 договору за прострочення поставки або недопоставку творів, передбачених попередньо погодженим замовленням постачальник за письмовою вимогою покупця сплачує покупцю неустойку в розмірі 1% від вартості непоставлених в строк товарів.

Судом встановлено недопоставку товару на суму 2246958,00 грн, в зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення штрафу є обгрунтованими.

Суд перевірив розрахунок штрафу, здійснений позивачем, та вважає його обгрунтованим та арифметично вірним, а штраф у розмірі 22469,58 грн таким, що підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі.

В зв`язку з означеним суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати відповідачем грошових коштів позивачу чи поставки товару в обумовленому сторонами обсязі. Викладених у позові обставин під час розгляду справи відповідачем не спростовано.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У постанові Верховного Суду від 01.06.2023 у справі № 914/596/22 наголошено на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість. Про наслідки не подання відзиву був повідомлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі.

Витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Так як позивачем було подано позовну заяву у даній справі в електронній формі, розмір судового збору, що підлягає сплаті, підлягає пониженню на коефіцієнт 0,8 та становить 27233,13 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Як вбачається з платіжної інструкції № від 25.02.2025 позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 34041,41 грн, тобто внесено судовий збір у більшому розмірі, ніж встановлено законом (27233,13 грн). У зв`язку з означеним позивач має право звернутись до суду з клопотанням про повернення йому надмірно сплаченого судового збору у сумі 6808,28 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕЛЛПОІНТ" (03150, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 65; ідентифікаційний код 44556129) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БАКАРДІ-МАРТІНІ ЮКРЕЙН" (01601, місто Київ, Спортивна площа, будинок 1 А; ідентифікаційний код 37723293) суму основного боргу у розмірі 2246958 (два мільйони двісті сорок шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят вісім) грн 00 коп., штраф у розмірі 22469 (двадцять дві тисячі чотириста шістдесят дев`ять) грн 58 коп., витрат по сплаті судового збору у розмірі 27233 (двадцять сім тисяч двісті тридцять три) грн 13 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 13.05.2025

Суддя І.В.Усатенко