ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2025 р. Справа № 911/1819/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Демидової А.М.

суддів: Ходаківської І.П.

Владимиренко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Мельничука О.С.

за участю представників учасників справи:

від прокуратури: Кукло Д.С.

від позивача: Дяк Ю.М.

від відповідача: Поцелов А.О.

від третьої особи: Шпінь В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника Генерального прокурора Мустеци Ігоря Васильовича

на ухвалу Господарського суду Київської області від 11.12.2024 (повний текст ухвали складено та підписано 18.12.2024) (суддя Колесник Р.М.)

у справі № 911/1819/24 Господарського суду Київської області

за позовом Заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров`я України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоспецпром",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Державне підприємство "Медичні закупівлі України",

про стягнення 12 387 200,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

У липні 2024 року Заступник Генерального прокурора Мустеца Ігор Васильович (далі - Прокурор) звернувся до Господарського суду Київської області в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров`я України (далі - МОЗ, позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоспецпром" (далі - ТОВ "Автоспецпром", відповідач) про стягнення з відповідача до Державного бюджету України пені в сумі 6 899 200,00 грн та штрафу в сумі 5 488 000,00 грн, що разом становить 12 387 200,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов договору про закупівлю № 09/253-09/2021 від 28.09.2021, укладеного між Державним підприємством "Медичні закупівлі України" (далі - ДП "Медичні закупівлі України", Підприємство, третя особа) та ТОВ "Автоспецпром" (далі - Договір), у частині поставки товару.

Як зазначив Прокурор, договір про закупівлю автомобілів швидкої допомоги фінансувався державою за рахунок капітальних трансфертів підприємствам (установам, організаціям), які виділялися безпосередньо із загального фонду Державного бюджету України за бюджетною програмою 2301220 (КЕКВ 3210), а отже, державний інтерес у спірних правовідносинах полягає насамперед у забезпеченні належного виконання зобов`язань за договором, який укладався з метою забезпечення вчасного, якісного та ефективного реагування на випадки невідкладних станів і на фінансування яких державою виділялися бюджетні кошти у великому розмірі.

За доводами Прокурора, через вказані дії ТОВ "Автоспецпром" не виконано завдання бюджетної програми щодо забезпечення центрів екстреної медичної допомоги та медицини катастроф спеціалізованим санітарним транспортом. Відтак, у даному випадку порушено інтереси держави внаслідок незастосування до відповідача передбаченої Договором неустойки за невчасне постачання товару, внаслідок чого на користь держави не стягнуто відповідні кошти, які могли бути використані на задоволення її потреб.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її постановлення

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.12.2024 у справі № 911/1819/24 позов Заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі МОЗ залишено без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

При постановленні зазначеної ухвали місцевий господарський суд виходив із того, що у МОЗ не було повноважень на подання позову про стягнення штрафних санкцій за Договором, ініціювати справу та бути позивачем воно не могло, в цій частині МОЗ не було допущено бездіяльність, підстави для здійснення Прокурором представництва інтересів держави в цілому або в особі МОЗ саме у спірних правовідносинах не підтверджено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із зазначеною ухвалою, Заступник Генерального прокурора Мустеца Ігор Васильович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 11.12.2024 у справі № 911/1819/24 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Прокурор зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права - ст. 53, 226, ч. 5 ст. 231, ст. 236 ГПК України, за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду, викладених в ухвалі суду, встановленим обставинам, та з неправильним застосуванням норм матеріального права - абз. 2 ч. 4 ст. 20, п. 7 ч. 5 ст. 22 Бюджетного кодексу України, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника Генерального прокурора Мустеци Ігоря Васильовича на ухвалу Господарського суду Київської області від 11.12.2024 у справі № 911/1819/23; розгляд апеляційної скарги призначено на 25.03.2025 об 11:00; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 14.03.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2025 продовжено строк розгляду апеляційної скарги Прокурора на ухвалу Господарського суду Київської області від 11.12.2024 у справі № 911/1819/23; розгляд апеляційної скарги відкладено на 08.04.2025 о 09:50.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2025 оголошено перерву в судовому засіданні до 28.04.2025 о 10:30.

Позиції учасників справи

Третя особа у відзиві на апеляційну скаргу підтримує доводи апеляційної скарги і просить суд задовольнити її в повному обсязі.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу проти апеляційної скарги заперечує і просить суд залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Прокурор, у свою чергу, подав до Північного апеляційного господарського суду письмові пояснення на відзив відповідача, в яких просить суд задовольнити апеляційну скаргу.

Явка представників учасників справи

У судове засідання 28.04.2025 з`явились представники прокуратури, позивача, відповідача та третьої особи.

У судовому засіданні представники прокуратури (скаржника), позивача та третьої особи вимоги апеляційної скарги підтримали і просили суд її задовольнити.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечував і просив суд залишити її без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.07.2024 прийнято позовну заяву Заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі МОЗ до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/1819/24; розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ДП "Медичні закупівлі України".

02.09.2024 до Господарського суду Київської області надійшло клопотання ТОВ "Автоспецпром" про залишення позовної заяви без розгляду.

Як встановлено місцевим господарським судом і свідчать матеріали справи, ДП "Медичні закупівлі України" проведена спрощена процедура закупівлі за предметом спеціалізований санітарний транспорт (Тип С 4х4) ідентифікатор закупівлі № UA-2021-08-20-011225-a, за результатами якої між ДП "Медичні закупівлі України" як замовником та ТОВ "Автоспецпром" як постачальником 28.09.2021 укладено договір про закупівлю № 09/253-09/2021 від 28.09.2021 (Договір).

Відповідно до умов Договору ТОВ "Автоспецпром" взяло на себе зобов`язання у строки, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, поставити ДП "Медичні закупівлі України" спеціалізовані автомобілі швидкої медичної допомоги на базі DANGEL Jumper, тип C (спеціалізований санітарний транспорт (Тип C 4х4)) (далі - товар) у кількості 49 одиниць на загальну суму вартості 78 400 000,00 грн без ПДВ (відповідає Специфікації додаток 1 до Договору), а ДП "Медичні закупівлі України" зобов`язалося прийняти товар та оплатити його в порядку та на умовах, визначених Договором.

Пунктом 9.2 Договору сторони встановили, що у разі порушення строку поставки, непередачу (несвоєчасну передачу, повернення з підстав, встановлених цим Договором) товару, прострочення усунення недоліків товару згідно з пунктами 6.3, 7.6, 7.9.3 цього Договору Постачальник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1 (нуль цілих одна десята) відсотка від ціни товару, строк поставки якого порушено, за кожний день прострочення або ціни непереданого (несвоєчасно переданого, повернутого) товару, за кожен день затримки передачі, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково стягується штраф у розмірі 7 (семи) відсотків вказаної вартості. Пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за Договором, включаючи день виконання такого зобов`язання.

Відповідач свої зобов`язання з поставки товару не виконав, спеціалізований санітарний транспорт Підприємству поставлено не було.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків Прокурором нараховано та пред`явлено до стягнення на користь Державного бюджету України 6 899 200,00 грн пені за період з 29.10.2022 по 24.01.2023, а також 5 488 000,00 грн штрафу, що загалом становить 12 387 200,00 грн.

Місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для залишення позову Прокурора без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України, пославшись на відсутність підстав для представництва Прокурором інтересів держави.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України позовна заява залишається без розгляду, якщо, позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.

Залишаючи позов без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України, місцевий господарський суд виходив із того, що безпосередніми учасниками спірних правовідносин у цій справі, які полягають у вимогах про стягнення штрафних санкцій за невиконання відповідачем умов Договору, є ДП "Медичні закупівлі України" як кредитор та ТОВ "Автоспецпром" як боржник, і право на здійснення нарахування штрафних санкцій за прострочення поставки товару обумовлено саме укладеним між ними Договором та належить ДП "Медичні закупівлі України". Тобто МОЗ не є безпосереднім учасником спірних правовідносин, а умови Договору не передбачають сплату штрафних санкцій на користь державного бюджету.

За висновками суду першої інстанції, МОЗ хоча й наділене повноваженнями загального характеру щодо права на звернення до судів, утім таке право реалізується з метою досягнення МОЗ його основних завдань, визначених Положенням про МОЗ та не передбачає права на звернення до суду з позовами, зокрема, про стягнення неустойки за господарськими договорами, укладеними державними підприємствами, що перебувають у сфері його управління.

ДП "Медичні закупівлі України" є самостійним учасником господарських правовідносин та має всі можливості для здійснення власного захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Отже, саме ДП "Медичні закупівлі України" наділене компетенцією щодо звернення до суду з позовом, зокрема, про стягнення неустойки за прострочення поставки товару за Договором, укладеним із ТОВ "Автоспецпром", бо саме Підприємство виступає у цих правовідносинах в якості покупця товару, кредитора.

Певний державний інтерес, що опосередковано прослідковується у діяльності ДП "Медичні закупівлі України", як будь-якого державного підприємства, не може впливати на оцінку цих обставин таким чином, що замість самого Підприємства з відповідним позовом про стягнення неустойки за Договором, укладеним із ТОВ "Автоспецпром", мало звертатися МОЗ, як про це вказують Прокурор та позивач.

При цьому, як зауважив суд першої інстанції, джерело фінансування бюджетних програм, у межах яких ДП "Медичні закупівлі України" укладало відповідні господарські договори та виступило замовником закупівлі, вирішального значення не має, адже предметом спору не є законність чи правильність розпорядження бюджетними коштами, ефективність їх використання, а є саме стягнення неустойки за Договором у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань.

Тобто, за висновком місцевого господарського суду, той факт, що фінансування придбання товару в межах Договору, укладеного з відповідачем, відбувалося за рахунок спеціальних державних програм, не призводить до зміни суб`єктного складу розглядуваних правовідносин, зокрема, в частині права вимоги про стягнення неустойки.

Підсумовуючи, суд першої інстанції дійшов висновків, що визначення Прокурором в якості органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, МОЗ, що стало позивачем у цій справі, було зроблено помилково і без належного обґрунтування та свого підтвердження в процесі розгляду справи не знайшло.

Зміст та аналіз положень законодавства, що підлягає застосуванню, дає підстави для висновку, що МОЗ такими повноваженнями не наділене, звертатися з позовом про стягнення неустойки за прострочення поставки товару за Договором, укладеним ДП "Медичні закупівлі України" та відповідачем, МОЗ не могло, безпосереднім позивачем за таким позовом могло бути тільки саме Підприємство, а тому бездіяльність МОЗ у цій частині не може слугувати підтвердженням наявності підстав для представництва в цій справі Прокурором інтересів держави в особі МОЗ.

Прокурор своїм позовом намагається штучно змінити склад учасників правовідносин, вказуючи на наявність у МОЗ повноважень, які у спірних правовідносинах не можуть бути реалізовані.

Місцевий господарський суд, вирішуючи питання щодо залишення позову без розгляду, врахував правові висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, згідно з якими в разі, якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України (залишення позову без розгляду).

З урахуванням викладеного, встановивши, що у МОЗ не було повноважень на подання позову про стягнення штрафних санкцій за Договором, ініціювати справу та бути позивачем воно не могло, в цій частині МОЗ не було допущено бездіяльність, підстави для здійснення Прокурором представництва інтересів держави в цілому або в особі МОЗ саме у спірних правовідносинах не підтверджено, суд першої інстанції дійшов висновку про залишення позову Прокурора без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками місцевого господарського суду про наявність у даному випадку правових підстав для залишення позову без розгляду з огляду на таке.

Згідно зі ст. 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом (ч. 1). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини (ч. 3). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (ч. 4).

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються:

у першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює захист неналежно;

"нездійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається;

- "здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є "неналежною";

"неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом.

Так, за приписами ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами (частина третя). Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 виснувала, що бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

При цьому прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (п. 43 зазначеної постанови Великої Палати Верховного Суду).

Якщо суд після відкриття провадження у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, суд залишає позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України (п. 83 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).

Залишення позову прокурора без розгляду після відкриття провадження у справі стосується виключно випадків, коли прокурор правильно визначив орган, уповноважений на захист інтересів держави у спірних правовідносинах в обраний прокурором спосіб, проте не підтвердив наявності підстав для представництва інтересів держави в особі цього органу в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру".

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (пункт 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).

За своєю правовою природою залишення позову без розгляду, що унормовано статтею 226 ГПК України, є відмовою суду розглянути звернення особи про захист її порушеного права (позов) внаслідок визначених указаною статтею недоліків або дій цієї особи. Наведений у статті 226 ГПК України перелік підстав для залишення позову без розгляду є вичерпним.

Такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 21.06.2024 у справі № 908/1694/23.

У даному випадку Прокурор звернувся з позовом в інтересах держави в особі МОЗ.

Оскільки МОЗ є державним органом та в цьому випадку відповідальним виконавцем бюджетної програми про розвиток системи екстреної медичної допомоги та модернізацію і оновлення матеріально-технічної бази закладів охорони здоров`я, то Прокурор має повноваження на представництво його інтересів у суді у випадках, визначених чинним законодавством, а встановлення обставин, чи є МОЗ уповноваженим органом саме у даних спірних правовідносинах, має здійснюватись судом під час розгляду справи по суті.

У випадку, якщо суд встановить, що визначений прокурором позивач не є органом, уповноваженим державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах, тобто, відбулося звернення прокурора в інтересах неналежного позивача, це матиме процесуальним наслідком відмову у задоволенні відповідного позову, а не залишення позову прокурора без розгляду на підставі положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України.

Подібний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 26.08.2020 у справі № 911/2032/17, від 05.10.2021 у справі № 925/1214/19 та від 16.02.2022 у справі № 904/1407/21.

Не врахувавши викладеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про залишення позову Прокурора без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Частиною третьою статті 271 ГПК України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга Заступника Генерального прокурора Мустеци Ігоря Васильовича підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Київської області від 11.12.2024 у справі № 911/1819/24 - скасуванню з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції.

Судові витрати

Судові витрати за подання апеляційної скарги підлягають розподілу судом першої інстанції за результатами вирішення спору по суті.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 271, 275, 280-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника Генерального прокурора Мустеци Ігоря Васильовича задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 11.12.2024 у справі № 911/1819/24 скасувати.

3. Справу № 911/1819/24 передати на розгляд до Господарського суду Київської області.

4. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

5. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строк, передбачені ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

У зв`язку з тривалими повітряними тривогами по місту Києву, повна постанова складена - 12.05.2025.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді І.П. Ходаківська

С.В. Владимиренко