ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" травня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/5196/24

За позовом: Акціонерного товариства «Експортно-кредитний банк Туреччини» (ТУРК ЕКСІМБАНК) TURKIYE IHRACAТ KREDI BANKASI ANONIM SIRKETI (TURK EXIMBANK) (02100, м. Київ, б-р Верховної Ради, буд. 7, оф. 313, , електронна пошта: )

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНА ПЕРЛИНА" (66300, Одеська обл., мю Подільськ, вул. Кузовкова, буд. 6, кв. 28, , електронна пошта: )

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Секретар с/з Джабраїлова В.В.

Представники сторін:

Від позивача: Приліпа М.М. - на підставі довіреності № від 02.08.2024р.;

Від відповідача: Левіт В.С. - на підставі ордеру снерія ВН №1426810 від 13.12.2024р.

В засіданні брали участь:

Від позивача: Приліпа М.М. - на підставі довіреності № від 02.08.2024р.;

Від відповідача: не з`явився;

Суть спору: Акціонерне товариство «Експортно-кредитний банк Туреччини» (ТУРК ЕКСІМБАНК) TURKIYE IHRACAТ KREDI BANKASI ANONIM SIRKETI (TURK EXIMBANK) (далі - АТ «ЕКБ Туреччини») звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного підприємства (далі - ПП) "БУДІВЕЛЬНА ПЕРЛИНА" про стягнення боргу у розмірі 128 296,74 євро.

Ухвалою суду від 29.11.2024р. позовну заяву залишено без руху. 03 грудня 2024р. на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 09.12.2024р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №916/5196/24, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 03.01.2025р. Протокольною ухвалою від 03.01.2025р. відкладено підготовче засідання на 04.02.2025р. Протокольною ухвалою від 04.02.2025р. відкладено підготовче засідання на 18.02.2025р. Ухвалою суду від 18.02.2025р. відкладено підготовче засідання на 25.02.2025р.Ухвалою суду від 25.02.2025р. закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті на 18.03.2025р. протокольною ухвалою суду від 18.03.2025р. відкладено розгляд справи на 22.04.2025р.

21 квітня 2025р. на адресу суду від відповідача надійшла заява про те, що ПП «БУДІВЕЛЬНА ПЕРЛИНА» здійснило реорганізацію у Товариство з обмеженою відповідальністю (далі-ТОВ) «БУДІВЕЛЬНА ПЕРЛИНА».

Протокольною ухвалою суду від 22.04.2025р. оголошено перерву до 02.05.2025р.

Позивач - АТ «ЕКБ Туреччини», підтримує позовні вимоги, наполягає на їх задоволенні з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив, яка надійшла до суду 03.02.2025р.

Відповідач - ТОВ "БУДІВЕЛЬНА ПЕРЛИНА", у задоволенні позовних вимог просить відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 30.12.2024р.

Суд вважає за необхідне також зауважити, що ч. 4 ст.11 ГПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Закон України Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово у своїх рішеннях указував на необхідність дотримання судами держав - учасниць Конвенції принципу розгляду справи судами впродовж розумного строку. Практика ЄСПЛ із цього питання є різноманітною й залежною від багатьох критеріїв, серед яких складність прави, поведінка заявника, судових та інших державних органів, важливість предмета розгляду та ступінь ризику терміну розгляду для заявника тощо (пункт 124 рішення у справі «Kudla v. Poland» заява № 30210/96, пункт 30 рішення у справі «Vernillo v. France» заява №11889/85, пункт 45 рішення у справі «Frydlender v. France» заява №30979/96, пункт 43 рішення у справі «Wierciszewska v. Poland» заява №41431/98, пункт 23 рішення в справі «Capuano v. Italy» заява №9381/81 та ін.).

Зокрема, у пункті 45 рішення у справі Frydlender v. France (заява № 30979/96) ЄСПЛ зробив висновок, згідно з яким «Договірні держави повинні організувати свої правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати кожному право на остаточне рішення протягом розумного строку при визначенні його цивільних прав та обов`язків.

У ГПК України своєчасність розгляду справи означає дотримання встановлених процесуальним законом строків або дотримання «розумного строку», під яким розуміється встановлений судом строк, який передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Таким чином, у процесуальному законодавстві поняття «розумний строк» та «своєчасний розгляд» застосовуються у тотожному значенні, зокрема, у розумінні найкоротшого із строків, протягом якого можливо розглянути справу, повно та всебічно дослідити подані сторонами докази, прийняти законне та обґрунтоване рішення. Поняття «розумний строк» вживається не лише у відношенні до дій, що здійснюються судом (розгляд справи, врегулювання спору за участю судді), але й також для учасників справи.

При цьому, вимогу стосовно розумності строку розгляду справи не можна ототожнити з вимогою швидкості розгляду справи, адже поспішний розгляд справи призведе до його поверховості, що не відповідатиме меті запровадження поняття «розумний строк».

Враховуючи викладене, матеріали справи, суд вважає, що у даному випадку справу було розглянуто у розумні строки.

Позивач у справі зазначає, що 27 квітня 2018 року між компанією Kastamonu Entegre Agac Sanayi ve Ticaret Anonim Sirketi», Туреччина (Постачальник) та ПП "БУДІВЕЛЬНА ПЕРЛИНА", Україна (Покупець) укладено Контракт №01012018/1 (далі - Контракт).

Згідно пункту 1.1. Контракту Постачальник зобов`язується виготовити та продати Покупцеві продукцію (надалі - Товар) відповідно до кожної заявки Покупця в кількості, асортименті, у строки, за цінами та на умовах, зазначених у Проформі Інвойсу, який є невід`ємною частиною цього Контракту, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити зазначену продукцію.

Відповідно до пунктів 2.2., 2.5. Контракту ціна на товар, що відвантажується за цим Контрактом, узгоджується сторонами та зазначається в Інвойсах до цього контракту. Остаточна вартість партії товару зазначається у відповідному Інвойсі, доданому до кожної партії товару.

Позивач зазначає, що Постачальник поставив Покупцю 3 партії товару загальною вартістю 156 487,71 EUR, що підтверджується рахунками-інвойсами, морськими накладними та коносаментами.

Згідно пунктів 3.1., 3.3. Контракту №01012018/1 оплата товару Покупцем здійснюється банківським переказом в EUR (євро) шляхом 100-відсоткової передплати. Датою оплати товару визначається день надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника. Строк оплати зазначений в Рахунках-фактурах: сплата при отриманні товару 90 днів.

На твердження позивача, незважаючи на вищевказані умови Покупець лише частково виконав свої зобов`язання щодо оплати отриманих партій товару, сплативши 17 500 євро, у звязку з чим, сума заборгованості становить 128 296,74 євро.

Надалі, як зазначає позивач, вищевказана заборгованість була компенсована в межах лімітів страховки банком TURK EXIMBANK (АТ «ЕКБ Туреччини») відповідно до страхової угоди та була повністю передана Постачальником на користь TURK EXIMBANK (АТ «ЕКБ Туреччини») разом з усіма правами, в тому числі правом звертатися до законних шляхів вирішення в межах суми, що відчужується.

Позивач стверджує, що відповідач був повідомлений Постачальником, що TURK EXIMBANK (АТ «ЕКБ Туреччини») відшкодував Постачальнику втрати, і тому всі юридичні права щодо суми до одержання перейшли до TURK EXIMBANK (АТ «ЕКБ Туреччини») .

Таким чином, позивач зазначає, що на дату складання позовної заяви Покупець має невиконані зобов`язання перед TURK EXIMBANK (АТ «ЕКБ Туреччини») на суму 128 296,74 євро.

Відповідно до ч. 1. ст. 49 Закону України "Про міжнародне приватне право" права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди.

Позивач зазначає, що виплата страхового відшкодування страхування здійснена на території Туреччини між резидентами цієї країни і стала підставою для вимоги про стягнення суми страхового відшкодування з резидента України - ПП "БУДІВЕЛЬНА ПЕРЛИНА", страховиком є TURK EXIMBANK (АТ «ЕКБ Туреччини») (місцезнаходження: Турецька Республіка).

Отже, на думку позивача, відповідно до Закону України "Про міжнародне приватне право" дані правовідносини регулюються правом Турецької Республіки.

Крім того, п. 8.1. Контракту №01012018/1 передбачено, що усі суперечки, розбіжності, які виникають між сторонами при виконанні цього контракту, вирішуються шляхом перемовин. У випадку неможливості вирішення розбіжностей у ході перемовин такі розбіжності підлягають розгляду за законодавством тієї країни, сторона якої вважає, що її права за цим контрактом порушені.

Щодо застосування норм права Туреччини, позивач посилається на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 01 жовтня 2024 року по справі №918/1048/23.

Позивач, посилаючись на законодавство Турецької Республіки, заявляє, що в даних правовідносинах відбулося передання права на отримання боргу по Закону (внаслідок сплати страхового відшкодування без отримання згоди боржника та без необхідності оформлення у письмовій формі) та «Добровільне передання» оформлене у письмовій формі у відповідності з умовами страхування (на підставі заяви про відчуження, без отримання згоди боржника) на загальну суму 128 296,74 євро, що і становить предмет позову у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1472 Кодексу Туреччини «Про боргові зобов`язання» , затвердженого Законом № 6102, зареєстрованого 13.01.2011 року, ст. 183, 184, 185 Кодексу Туреччини «Про боргові зобов`язання» , затвердженого Законом № 6098, зареєстрованого 11.01.2011 року, ст.ст. 44, 49, 76 Закону України "Про міжнародне приватне право, позивач просить стягнути відповідача заборгованість у розмірі 128 296,74 EUR.

Відповідач - ТОВ "БУДІВЕЛЬНА ПЕРЛИНА" зазначає, що позивачем не враховано здійснені платежі з боку Покупця, а саме: платіжне доручення №20 від 01.11.2021 р. на суму 33 460,00 євро; платіжне доручення № 21 від 02.11.2021 р. на суму 17 565,34 євро; платіжне доручення № 22 від 03.11.2021 р. на суму 16 000,00 євро; платіжне доручення № 23 від 04.11.2021 р. на суму 15 000,00 євро; платіжне доручення № 24 від 05.11.2021 р. на суму 6 000,00 євро; платіжне доручення № 26 від 12.11.2021 р. на суму 25 970,00 євро; платіжне доручення № 27 від 07.12.2021 р. на суму 14 442,82 євро.

На твердження відповідача, за вказаними платіжними дорученнями загальний розмір сплачених коштів становить 128 438,16 євро. Таким чином, з урахуванням підтверджених позивачем оплат у розмірі 17 500 євро, загальний розмір платежу на користь постачальника становить 145 938,20 євро.

Також, відповідач зазначає, що конвертуючи сплачену в межах лімітів страховки банком TURK EXIMBANK ( АТ «ЕКБ Туреччини») відповідно до страхової угоди суму заборгованості із лір в євро, вона дорівнює 69 384,01 євро.

Щодо застосування норм права Туреччини, відповідач зазначає, що згідно ч. 3 ст. 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Позивач, посилаючись на певні норми законодавчих актів Туреччини не надає до суду доказів, що ці акти у дійсності існують та є чинними на час розгляду справи.

Враховуючи вищезазначене, відповідач просить у задоволенні позовної заяви відмовити.

Розглянув матеріали справи, заслухав пояснення представників сторін, суд встановив, що між компанією Kastamonu Entegre Agac Sanayi ve Ticaret Anonim Sirketi», Туреччина (Постачальник) та ПП "БУДІВЕЛЬНА ПЕРЛИНА", Україна (Покупець) було укладено Контракт №01012018/1 від 27.04.2018 р., згідно пункту 1.1. якого Постачальник зобов`язується виготовити та продати Покупцеві продукцію (надалі - товар) відповідно до кожної заявки Покупця в кількості, асортименті, у строки, за цінами та на умовах, зазначених у Проформі Інвойсу, який є невід`ємною частиною цього Контракту, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити зазначену продукцію.

Згідно з п. 2.1. Контракту загальна сума контракту не встановлюється, а складається із сум вартостей, зазначених в Інвойсах на кожну партію.

Ціна на товар, що відвантажується за цим Контрактом, узгоджується сторонами та зазначається в Інвойсах до цього Контракту. Вартість додаткових послуг, повязаних із експортом товару з країни Постачальника, включена в інвойсну вартість товару (п. 2.2. Контракту).

Відповідно до пунктів 2.5. Контракту остаточна вартість партії товару зазначається у відповідному Інвойсі, доданому до кожної партії Товару.

Згідно п. 3.1. Контракту №01012018/1 оплата Товару Покупцем здійснюється банківським переказом в EUR (євро) шляхом 100-відсоткової передплати.

Датою оплати товару визначається день надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника. (п. 3.3. Контракту).

Відповідно до п. 4.2. Контракту відвантаження товару повинно здійснюватись протягом 15 днів з дати оплати за товар.

Згідно з п. 1.6. Контракту він вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2023р., а у частині прийнятих на себе сторонами зобов`язань - до їх повного виконання.

Як вбачається із матеріалів справи, Постачальник поставив Покупцю товари згідно інвойсу №KF4900 від 15.11.2021р. на суму 62 654,57 євро, інвойсу № KF5005 від 19.11.2021р. на суму 62 050,88 євро, інвойсу № KF5648 від 29.12.2021р. на суму 31 782,26 євро, загалом на суму 156 487,71 євро.

Отримання Покупцем товару підтверджується коносаментом №MEDSAFODS000519 від 23.09.2024р.

Позивач зазначив, що відповідачем оплату за отриманий товар здійснено частково, у зв`язку з чим, сума заборгованості за Контрактом становить 128 296,74 євро.

20 липня 2020р. між Kastamonu Entegre Agac Sanayi ve Ticaret Anonim Sirketi» та TURK EXIMBANK ( АТ «ЕКБ Туреччини») укладено договір страхування короткострокового експортного кредиту №1/YSPRY0565 від 17.07.2020р. (поліс №8939-KVIKSTAN-8).

В подальшому, Постачальник Kastamonu Entegre Agac Sanayi ve Ticaret Anonim Sirketi» звернувся до TURK EXIMBANK ( АТ «ЕКБ Туреччини») щодо виплати стразового відшкодування в межах лімітів страховки, на підставі чого TURK EXIMBANK ( АТ «ЕКБ Туреччини») повністю компенсував заборгованість за Контрактом №01012018/1, що підтверджується платіжним документом №0216936 від 17.11.2022р. на суму 2 539 365,03 турецьких лір, що міститься у матеріалах справи.

Сторони погодили курс: 1 евро = 19,3524 турецькі ліри, на підставі чого еквівалент виплаченого страхового відшкодування становить 131 217,06 євро.

Разом з тим, згідно Заяви про відчуження від 01.11.2022р. №35789 Kastamonu Entegre Agac Sanayi ve Ticaret Anonim Sirketi» передав на користь TURK EXIMBANK ( АТ «ЕКБ Туреччини») разом з усіма правами, в тому числі правом звертатися до законних шляхів вирішення в межах суми, що відчужується, кредиторську заборгованість, яка виникла з рахунків-фактур, яка не є предметом будь-якого арешту, раніше не відчужена частково чи повністю на користь будь-якої фізичної чи юридичної особи в країні чи за кордоном, яка виникла через партію/партії, які було здійснено ПП «БУДІВЕЛЬНА ПЕРЛИНА».

Kastamonu Entegre Agac Sanayi ve Ticaret Anonim Sirketi» листом від 02.11.2022р. повідомили ПП «БУДІВЕЛЬНА ПЕРЛИНА», що всі права щодо суми до одержання перейшли до TURK EXIMBANK ( АТ «ЕКБ Туреччини»).

Як вбачається з п. 8.1. Контракту №01012018/1 сторони погодили, що усі суперечки, розбіжності, які виникають між сторонами при виконанні цього контракту, вирішуються шляхом перемовин. У випадку неможливості вирішення розбіжностей у ході перемовин такі розбіжності підлягають розгляду за законодавством тієї країни, сторона якої вважає, що її права за цим контрактом порушені.

Господарський суд також зауважує, що при розгляді даної справи ним взято до уваги правову позицію викладену у Постановах Верховного Суду від 01.10.2024р. по справі №918/1048/23 та від 25.02.2020р. по справі №911/614/18, де предметом спору були аналогічні відносини.

Згідно з ст. 6 Закону України "Про міжнародне приватне право" застосування права іноземної держави охоплює всі його норми, які регулюють відповідні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про міжнародне приватне право» при застосуванні права іноземної держави суд чи інший орган встановлює зміст його норм згідно з їх офіційним тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі.

За приписом ч. 3 вищезазначеної статті особи, які беруть участь у справі, мають право подавати документи, що підтверджують зміст норм права іноземної держави, на які вони посилаються в обґрунтуванні своїх вимог або заперечень, іншим чином сприяти суду чи іншому органу у встановленні змісту цих норм.

Разом з тим, ч. 2, 3 ст. 32 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що у разі відсутності вибору права до змісту правочину застосовується право, яке має найбільш тісний зв`язок із правочином; якщо інше не передбачено або не випливає з умов, суті правочину або сукупності обставин справи, то правочин більш тісно пов`язаний з правом держави, у якій сторона, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту правочину, має своє місце проживання або місцезнаходження.

Згідно пункту 12) ч. 1 ст. 44 Закону України «Про міжнародне приватне право» застосовується право відповідно до ч.ч. 2 і 3 ст. 32 цього Закону, при цьому стороною, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту договору, є страховик - за договором страхування.

Як вбачається із матеріалів справи, виплата страхового відшкодування здійснена на території Туреччини між резидентами цієї країни.

Частиною першою ст. 47 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що право, що застосовується до договору згідно з положеннями цього розділу, охоплює: 1) дійсність договору;2) тлумачення договору; 3) права та обов`язки сторін; 4) виконання договору; 5) наслідки невиконання або неналежного виконання договору; 6) припинення договору; 7) наслідки недійсності договору; 8) відступлення права вимоги та переведення боргу згідно з договором.

Крім того, ч. 1 ст. 49 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди.

Господарський суд погоджується з доводами позивача та зазначає, що оскільки умови Контракту №01012018/1 не містять вказівок про право, яке було б обране сторонами Контракту для застосування до змісту правочину, а Договір страхування був укладений юридичними особами, зареєстрованими за законодавством Турецької Республіки , то до спірних правовідноси повинно бути застосоване право Турецької Республіки,

Згідно зі ст. 1472 Кодексу Туреччини «Про боргові зобов`язання» , затвердженого Законом №6102, зареєстрованого 13.01.2011 року та опублікованого в Офіційній газеті № 27846 від 14 лютого 2011 року, коли страховик сплачує страхове відшкодування, він юридично замінює застрахованого по Закону. Якщо застрахована особа має право вжити заходів щодо осіб, відповідальних за завдані збитки, це право передаватиметься страховикові до тих пір, поки вона їх не компенсує. Якщо проти відповідальної особи було порушено позов або судову справу, страховик, без схвалення суду або іншої сторони, є застрахованим відповідно до правила суброгації, процедури або подальші дії можуть бути відновлені.

Основною характерною ознакою суброгації є збереження того зобов`язання, яке існувало на момент заподіяння шкоди і у зв`язку з яким було виплачене страхове відшкодування, та зміна в ньому кредитора.

При суброгації нового зобов`язання не виникає, первісні правовідносини залишаються незмінними. Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Страховик виступає замість потерпілого.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває права та обов`язки свого попередника.

Згідно з частиною 5 (Зміна сторін у боргових зобов`язаннях) розділу І (Передання боргових зобов`язань) Кодексу Туреччини «Про боргові зобов`язання» , затвердженого Законом № 6098, зареєстрованого 11.01.2011 року та опубліковано в Офіційній газеті № 27836 від 04.02.2011 року: А. Умови І. Добровільне передання 1. Загальні положення

Стаття 183 - За умови відсутності перешкод з боку законодавства, угоди або особливостей роботи, кредитор має право передати свої права на отримання боргу третім особам без отримання згоди боржника.

Боржник у разі, якщо у документі про боргові зобов`язання не вказано про заборону передання, не має права заявляти третій особі, якій було передано право на отримання боргу, про те, що борг не може передаватися.

2. Форма

Стаття 184 - Для того, щоб процедура передання права на отримання боргу набула чинності, вона має бути оформлена у письмовій формі. Передання права в усній формі вважається недійсним.

ІІ. Передання права по закону або за рішенням суду

Стаття 185 - У разі передання права на отримання боргу по закону або за рішенням суду процедура здійснюється на користь третіх осіб без отримання згоди боржника та без необхідності оформлення у письмовій формі.

Зі змісту Заяви про відчуження від 01.11.2022р. №35789 та платіжного документу №0216936 від 17.11.2022р. вбачається, що у зв`язку із виплатою страхового відшкодування сума заборгованості за Контрактом погашена, а до позивача від страхувальника перейшло право вимоги отримання суми заборгованості від покупця (відповідача).

На підстав зазначеного вище, у повній відповідності до законодавства Турецької Республіки в даних правовідносинах відбулося передання права на отримання боргу по Закону (внаслідок сплати страхового відшкодування без отримання згоди боржника та без необхідності оформлення у письмовій формі) та «Добровільне передання» оформлене у письмовій формі у відповідності з умовами страхування (на підставі заяви про відчуження, без отримання згоди боржника) на загальну суму 131 217,03 євро.

Предметом позову у даній справі є стягнення страхового відшкодування в порядку суброгації у розмірі 128 296,74 євро.

Як вбачається із матеріалів справи та не спростовано відповідачем, зобов`язання за Контрактом №01012018/1 Постачальником було виконано в повному обсязі, однак у встановлений строк оплату за поставлений товар не було здійснено.

Крім того, із наданих відповідачем платіжних доручень: №20 від 01.11.2021 року на суму 33 460,00 євро; № 21 від 02.11.2021 року на суму 17 565,34 євро; № 22 від 03.11.2021 року на суму 16 000,00 євро; № 23 від 04.11.2021 року на суму 15 000,00 євро; № 24 від 05.11.2021 року на суму 6 000,00 євро; №26 від 12.11.2021 року на суму 25 970,00 євро; №27 від 07.12.2021 року на суму 14 442,82 євро не вбачається за що саме було здійснено ці оплати, так як в них відсутнє призначення платежу.

Водночас, позивачем підтверджено належними доказами виконання своїх зобов`язань за Договором страхування короткострокового експортного кредиту від 17.07.2020р.

За таких обставин, враховуючи, що доказів погашення заборгованості відповідачем суду не надано, як і належних та допустимих доказів, що спростовують вищевикладені обставини, суд, перевіривши подані позивачем розрахунки, дійшов висновку про обгрунтованість заявленого позову, а тому, вимога позивача про стягнення з ПП "БУДІВЕЛЬНА ПЕРЛИНА" боргу у розмірі 128 296,74 евро підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч. 1 ст. 73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі №910/18036/17, від 23.10.2019р. у справі №917/1307/18, від 18.11.2019р. у справі №902/761/18, від 04.12.2019р. у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010р. у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010р.) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи задоволення позовних вимог, витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача у відповідності до положень ст. 129 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 231, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Акціонерного товариства «Експортно-кредитний банк Туреччини» (ТУРК ЕКСІМБАНК) TURKIYE IHRACAТ KREDI BANKASI ANONIM SIRKETI (TURK EXIMBANK) до Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНА ПЕРЛИНА" про стягнення боргу у розмірі 128 296,74 євро - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНА ПЕРЛИНА" (66300, Одеська обл., м. Подільськ, вул. Кузовкова, буд. 6, кв. 28, ) на користь Акціонерного товариства «Експортно-кредитний банк Туреччини» (ТУРК ЕКСІМБАНК) TURKIYE IHRACAТ KREDI BANKASI ANONIM SIRKETI (TURK EXIMBANK) (02100, м. Київ, б-р Верховної Ради, буд. 7, оф. 313, ) борг у розмірі 128 296,74 євро та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 186,96 євро.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 12 травня 2025 р.

Суддя Н.В. Рога