ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"07" травня 2025 р. м. Київ Справа № 911/1440/25

Суддя Господарського суду Київської області Подоляк Ю.В. розглянувши

заяву Приватного підприємства «АЗС-Будцентр» від 30.04.2025 (вх. № суду 3973 від 30.04.2025)
про забезпечення позову
особа, яка може отримати статус учасника справиТовариство з обмеженою відповідальністю «Транслоджистік»
без повідомлення (виклику) заявника та особи, яка може отримати статус учасника справи

встановив:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Приватного підприємства «АЗС-Будцентр» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСЛОДЖИСТІК» про стягнення 426595,23 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач позивається на те, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за договором поставки нафтопродуктів від 15.04.2024 № Т-13 щодо поставки товару, за який позивач сплатив грошові кошти та неповернення відповідачем позивачу сплачених ним коштів за товар, який не був поставлений відповідачем.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.04.2025 матеріали позовної заяви передано до розгляду судді О.О. Рябцевій.

До Господарського суду Київської області в порядку ст. 137 Господарського процесуального кодексу України від Приватного підприємства «АЗС-Будцентр» надійшла заява від 30.04.2025 (вх. № суду 3973 від 30.04.2025) про забезпечення позову, в якій заявник просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту у межах ціни позову в розмірі 426595,23 грн. на грошові кошти, як в національній валюті (гривні), так і в іноземній валюті, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «ТРАНСЛОДЖИСТІК» та знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських та інших фінансово-кредитних установах, а також на все майно Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСЛОДЖИСТІК».

Подана заява мотивована необхідністю вжиття заходів для забезпечення позову, позаяк заявник вважає, що невжиття заходів забезпечення позову ставить під обґрунтований сумнів виконання майбутнього рішення суду про стягнення з боржника грошових коштів, у зв`язку з тим, що: у боржника відсутнє нерухоме майно, на яке можливо було б звернути стягнення, виконуючи рішення суду; господарська діяльність боржника збиткова; статутний капітал боржника незначний; у боржника є інші боргові зобов`язання, строк виконання яких ймовірно настав, за якими відбулося стягнення на заставлене майно боржника; боржник відчужує своє майно; боржник усупереч положенням укладеного договору не повідомив заявника про зміну місцезнаходження; боржник ухилився від надання відповіді на вимогу заявника; поточне місцезнаходження боржника відповідно до даних АТ «Укрпошта» фіктивне.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.04.2025 матеріали заяви про забезпечення позову передано до розгляду судді Ю.В. Подоляку.

Розглянувши подану заяву про забезпечення позову, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України).

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (ч. 11 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України).

У Рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 № 5-рп/2011 у справі № 1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Інститут забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання у майбутньому рішення суду, і тільки у разі необхідності, є засобом, що призначений гарантувати виконання майбутнього рішення господарського суду та реалізації кожним права на судовий захист. Безпідставне застосування таких заходів може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, у розумінні зазначених положень обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано позитивне вирішення питання про забезпечення позову. З урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Звертаючись з вимогою про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту у межах ціни позову в розмірі 426595,23 грн. на грошові кошти, як в національній валюті (гривні), так і в іноземній валюті, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «ТРАНСЛОДЖИСТІК» та знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських та інших фінансово-кредитних установах, а також на все майно Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСЛОДЖИСТІК», заявник не зазначає та не подає жодних доказів, які підтверджували б наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заявленого заходу до забезпечення позову у даній справі (доказів які б свідчили про витрачання ТОВ «Транслоджистік» коштів не для здійснення розрахунків з заявником, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання, реалізації майна чи підготовчих дій до його реалізації, доказів які б свідчили про ліквідацію ТОВ «Транслоджистік» тощо) та доказів, що їх невжиття може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі, а саме лише припущення та посилання в поданій ним заяві на потенційну можливість ухилення ТОВ «Транслоджистік» від виконання судового рішення та існування загрози того, що виконання прийнятого господарським судом рішення буде неможливим, без наведення належного обґрунтування та без підтвердження таких посилань відповідними доказами не є достатньою підставою для задоволення такої заяви.

В поданій заяві заявник зазначає про наявність у боржника прострочених боргових зобов`язань перед іншими контрагентами, на підтвердження чого посилається та надає суду ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.04.2025 про відкриття провадження у справі № 910/4415/25 за позовом АТ «Райффайзен Банк» до ТОВ «Транслоджистік» про звернення стягнення за договором застави від 05.12.2023 № 97-10-2-7КВ/8, а саме на належний боржнику спеціалізований напівпричіп для перевезення наливних вантажів (паливно-мастильних матеріалів) 3S-4305, марки WILLIG, модель KTS334, 2017 р.в. З вказаної ухвали вбачається, що АТ «Райффайзен Банк» звернулося з позовною заявою до відповідача як до майнового поручителя за кредитним договором, укладеним ТОВ «ЛІБРА ОЙЛ» з АТ «Райффайзен Банк». Таким чином, за твердженнями заявника, боржник добровільно взяв на себе відповідальність за виконання зобов`язання іншим суб`єктом господарювання. Попередження таких дій є окремою причиною того, чому заявник просить вжити заходів до забезпечення позову.

Разом з тим, заявник посилаючись на спір у справі Господарського суду міста Києва про звернення стягнення на предмет застави на підставі договору укладеним боржником в 2023 році, в поданій заяві про забезпечення позову не посилається та не надає суду доказів, які б свідчили про укладення боржником договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з ПП «АЗС-Будцентр» станом на час звернення заявника з даною заявою після пред`явлення ним вимоги про виконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі договору поставки нафтопродуктів від 15.04.2024 № Т-13. Наявність у боржника прострочених боргових зобов`язань перед іншими контрагентами не є тими обставинами з якими закон пов`язує необхідність вжиття заходів до забезпечення позову.

В поданій заяві заявник посилається на те, що у процесі перемовин з ТОВ «Транслоджистік», останній зауважив, що продає деяке своє майно, щоб розрахуватися з кредиторами, на підтвердження чого надав копію рахунку на оплату № 5 від 18.02.2025 на суму 5 260 500,00 грн., виставленого ТОВ «СИНТЕЗ» за купівлю 3-ьох сідлових тягачів VOLVO FH 460. Однак ТОВ «Транслоджистік», надавши гарантійний лист за вих. № 24/12-1, відповідно до якого зобов`язувався повернути заборгованість до 10.01.2025, не повернув у зазначені строки грошові кошти ПП «АЗС-Будцентр», що, на переконання заявника свідчить або про те, що рахунок фіктивний, або про те, що гроші були витрачені в інший спосіб, аніж для розрахунку з ПП «АЗС-Будцентр».

Вказані обставини про які заявник зазначає в обґрунтування своїх доводів про намагання боржником відчужити рухоме майно для здійснення розрахунку з заявником не можуть свідчити про відчуження майна боржником з метою ухилення від виконання своїх зобов`язань перед заявником та не є тими обставинами, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та/або істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду.

Доказів які б підтверджували, що боржник відчужив належне йому майно, зокрема, вказане рухоме майно та не розрахувався з заявником, останній суду не надає.

З огляду на викладене, заявник не зазначає та не надає суду доказів, які підтверджують те, що майно (в тому числі грошові суми, транспортні засоби, цінні папери тощо), яке є у боржника на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення суду.

Посилання на те, що господарська діяльність боржника збиткова; статутний капітал боржника незначний; у боржника є інші боргові зобов`язання, строк виконання яких імовірно настав, за якими відбулося стягнення на заставлене майно боржника; боржник усупереч положенням укладеного договору не повідомив заявника про зміну місцезнаходження; боржник ухилився від надання відповіді на вимогу заявника; поточне місцезнаходження боржника на переконання заявника відповідно до даних АТ «Укрпошта» фіктивне не може свідчити про те, що невжиття заявлених заявником заходів про забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та/або істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду.

На переконання суду, зазначене вище свідчить про фінансову неспроможність боржника та не свідчать про його намагання ухилитись від виконання своїх зобов`язань перед заявником. Зміна місцезнаходження боржника та не повідомлення про це заявника не свідчать про намагання боржника ухилитись від виконання своїх зобов`язань перед заявником, оскільки не призводять до зменшення належних боржнику благ, в т.ч. грошових коштів та не указують на існування зусиль, які призводять до зменшення таких благ.

Заявляючи такий захід забезпечення позову як накладення арешту на все майно боржника, заявник в поданій заяві про забезпечення позову вказує, що він не володіє інформацією, чи достатньо коштів на рахунках боржника. В той же час накладання арешту на майно в межах грошових позовних вимог, можливе тільки за відсутності достатньо коштів у боржника, в іншому випадку такий захід до забезпечення позову є неадекватним позовним вимогам заявника про стягнення коштів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову господарський суд бере також до уваги те, що наявність у боржника прострочених боргових зобов`язань перед іншими контрагентами, збиткової господарської діяльності, незначного статутного капіталу, відсутність нерухомого майна, що на переконання заявника є підставою для вжиття заходів до забезпечення позову, не зупинило його вступити у господарські відносини з боржником щодо купівлі в нього товару та перерахувати йому грошові кошти за непоставлений товар без додаткових гарантій того що зобов`язання боржника з поставки товару або повернення перерахованих коштів за непоставлений товар буде виконано.

Тобто вказане не зупинило заявника виконати свої грошові зобов`язання перед боржником, в той же час зазначене викликає в заявника сумнів у виконані майбутнього рішення суду.

З огляду на вищезазначене, суд, дослідивши подані заявником докази, здійснивши оцінку обґрунтованості його доводів щодо необхідності вжиття заявлених заходів до забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, дійшов висновку про недоведеність його вимог, а відтак відмовляє в задоволенні заяви Приватного підприємства «АЗС-Будцентр» від 30.04.2025 (вх. № суду 3973 від 30.04.2025) про забезпечення позову, з огляду на відсутність правових підстав для вжиття заходів до забезпечення позову.

Частиною 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. 136-140, 232-234 Господарського процесуального кодексу України суд,

постановив:

В задоволенні заяви Приватного підприємства «АЗС-Будцентр» від 30.04.2025 (вх. № суду 3973 від 30.04.2025) про забезпечення позову, в якій заявник просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту у межах ціни позову в розмірі 426595,23 грн. на грошові кошти, як в національній валюті (гривні), так і в іноземній валюті, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «ТРАНСЛОДЖИСТІК» та знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських та інших фінансово-кредитних установах та на все майно Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСЛОДЖИСТІК» відмовити.

Дана ухвала набирає законної сили у строк та в порядку передбачених ч. 2 ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена у строк визначений ст. 256 ГПК України в порядку передбаченому ст. 257 ГПК України з врахуванням пп. 17.5 п. 17 ч. 1 розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України.

Суддя Ю.В. Подоляк