ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2025 р. Справа№ 911/957/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Євсікова О.О.

Корсака В.А.

секретар судового засідання Сергієнко-Колодій В.В.,

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Наноекспо+"

на ухвалу Господарського суду Київської області від 20.03.2025 про відмову у забезпеченні позову

у справі № 911/957/25 (суддя Колесник Р.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Наноекспо+"

до Дочірнього підприємства "Київський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Наноекспо+» (далі - позивач; ТОВ Наноекспо+»; заявник; Товариство; апелянт; скаржник) за допомогою підсистеми «Електронний суд» до Господарського суду Київської області 18.03.2025 сформовано позовну заяву про стягнення з Дочірнього підприємства «Київський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (надалі - відповідач; ДП «Київський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»; Підприємство) заборгованості за договором поставки (купівлі-продажу) товару від 05.01.2024 № 6372-а в розмірі 4 100 030,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що стягувана сума утворилась внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань з оплати отриманого товару за відповідним договором поставки.

Одночасно із пред`явленням позову позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій заявник просив господарський суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах суми 4 163 044,45 грн.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову заявником мотивувалось тим, що відповідач ігнорує неодноразові звернення позивача щодо погашення облікованої за відповідачем заборгованості за отриманий товар у розмірі 4 100 030,00 грн.

Як вказував позивач, відповідач допустив порушення виконання взятих на себе договірних зобов`язань з оплати за поставлений товар. При цьому таке порушення є тривалим та свідомим. Фактично, відповідач на своєму рахунку утримує грошові кошти, які мали бути сплачені в якості оплати за товар на користь позивача, та ухиляється від виконання взятих на себе договірних зобов`язань з оплати за поставлений товар, внаслідок чого позивач несе збитки, не може використовувати вказані кошти у своїй господарській діяльності.

Також позивач посилався на наявність численних судових та виконавчих проваджень, згідно яких відповідач виступає боржником.

На думку позивача, наявність невиконаних грошових зобов`язань відповідача та відкритих виконавчих проваджень, де відповідач є боржником, свідчить про фактичне ускладнення стягнення позивачем на свою користь присуджених сум в разі задоволення позову, адже у відкритих виконавчих провадженнях також вживаються дії з метою стягнення грошових коштів на користь стягувачів.

На переконання заявника, наведені вище обставини дають підстави дійти висновку, що невжиття судом відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, що може призвести до неможливості захисту порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся з позовом до Господарського суду Київської області.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.03.2025 у задоволенні заяви представника ТОВ "Наноекспо+" про забезпечення позову відмовлено.

За висновками місцевого господарського суду, заявником не обґрунтовано необхідності вжиття заходів забезпечення позову, не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своєї позиції, доказів щодо наявності фактичних обставин, з якими процесуальний закон пов`язує необхідність застосування заходів забезпечення позову, що зумовлює висновки про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, ТОВ "Наноекспо+" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 20.03.2025 у справі та постановити нове рішення, яким задовольнити заяву ТОВ "Наноекспо+" про вжиття заходів забезпечення позову. Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ДП "Київський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" в межах суми 4 163 044,45 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване судове рішення є необґрунтованим оскільки:

1) позивачем у заяві про забезпечення позову з посиланням на відповідні долучені до позову докази було обґрунтовано, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах заявлених позовних вимог є безпосередньо пов`язаним із предметом спору;

2) суд першої інстанції не оцінив належним чином доводи позивача, що вжиття заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах ціни позову та судових витрат є адекватним та співмірним із заявленими позовними вимогами, та враховує баланс інтересів сторін, та не звернув увагу на наведені позивачем правові висновки Верховного Суду на підтвердження такої правової позиції;

3) місцевий господарський суд, відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, застосував завищений або навіть заздалегідь недосяжний стандарт доказування, вимагаючи від позивача доказів, що невжиття арешту на грошові кошти може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду по стягненню заборгованості, зокрема доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися коштами, які зберігаються на його рахунках, що порушує баланс інтересів сторін;

4) заявником обґрунтовано, що вжиття заходу забезпечення позову в цій справі шляхом накладення арешту на грошові кошти ДП «Київський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в межах суми 4 163 044,45 грн, є виправданим, оскільки спрямоване забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, але при цьому не призведе до невиправданого обмеження прав відповідача, блокуванню чи створенню перешкод в його діяльності.

Додатково скаржник звернув увагу, що в аналогічній справі за позовом ТОВ "Наноекспо+" до Дочірнього підприємства «Кіровоградський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заборгованості за договором поставки Центральним апеляційним господарським судом постановою від 26.02.2025 у справі № 912/2187/24 було задоволено заяву про забезпечення позову та накладено арешт на грошові кошти Дочірнього підприємства «Кіровоградський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в межах суми 4 985 762,88 грн. Суд апеляційної інстанції зробив висновок, що вжиття заходу забезпечення позову в цій справі шляхом накладення арешту на кошти ДП «Кіровоградський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в межах суми позову є виправданим, оскільки спрямоване забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, але при цьому не призведе до невиправданого обмеження прав відповідача, блокуванню чи створенню перешкод в його діяльності.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2025, апеляційна скарга позивача у справі № 911/957/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Євсіков О.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Наноекспо+" на ухвалу Господарського суду Київської області від 20.03.2025 про відмову у забезпеченні позову у справі № 911/957/25. Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Наноекспо+" на ухвалу Господарського суду Київської області від 20.03.2025 про відмову у забезпеченні позову у справі № 911/957/25 призначено на 14.04.2025.

07.04.2025 на адресу апеляційного господарського суду від ДП «Київський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін. Підприємство звернуло увагу, що факт існування заборгованості за договором поставки (купівлі-продажу) товару від 05.01.2024 № 6372-а відповідач не заперечує. Також відповідач не заперечує та не оскаржує обставини за яких виникла така заборгованість. На виконання взятих на себе обов`язків за договором поставки (купівлі-продажу) товару від 05.01.2024 № 6372-а відповідачем в рахунок погашення заборгованості було сплачено суму коштів у розмірі 3 378 855,35 грн. Окрім платежів згаданих у апеляційній скарзі відповідачем 26.03.2025 позивачу перераховано суму у розмірі 100 000,00 грн (платіжна інструкція № 298 від 26.03.2025) та 27.03.2025 ще 100 000,00 грн (платіжна інструкція № 983 від 27.03.2025). Таким чином сума боргу відповідача за договором зменшилась і становить 3 900 030,00 грн. Відповідач не уникає від сплати заборгованості за договором та має намір її виплатити у повному обсязі.

Також відповідач акцентував, що розпорядженням від 10.02.2025 № 121 Київської обласної військової адміністрації підприємство відповідача визначили критично важливим для забезпечення потреб держави та територіальних громад. Відповідач частково не виконав взяті на себе зобов`язання не зі своєї вини, без будь якого умислу щодо ухилення від оплати товару за договором в подальшому. Такі обставини пов`язані виключно із несприятливим та нестабільним економічним становищем країни в цілому. Як зазначив відповідач, твердження позивача про те, що в майбутньому у нього існує загроза невиконання рішення суду у зв`язку із відсутністю коштів у боржника є надуманими, нічим не обґрунтованими та не підтверджені належним чином (доказами). Жодних труднощей відносно виконання в подальшому рішення суду про стягнення заборгованості на його користь з відповідача виникнути не може, про що відомо позивачу.

Окремо відповідач вказав, що розуміючи факт заборгованості перед позивачем, з метою врегулювання ситуації електронним листом на електронну адресу позивача - за вих. № 04/02/25 від 04.02.2025 повідомив останнього про розгляд всіх отриманих претензій та зазначив про можливість сплати залишку заборгованості. Втім станом на 07.04.2025 відповіді щодо розгляду пропозицій від позивача не надійшло.

Додатково відповідач підкреслив, що позивачем відповідачу було поставлено товар за договором поставки (купівлі-продажу) товару від 05.01.2024 № 6372-а на суму за 7 478 885,37 грн, і станом на 07.04.2025 останній сплатив за поставлений товар кошти у розмірі 3 900 030,00 грн, тобто 53% від загальної суми заборгованості. Таким чином твердження позивача, що обставини справи в частині забезпечення позову є аналогічними зі справою № 912/2187/24 надумані, оскільки відповідач не ухиляється від сплати заборгованості та систематично здійснює платежі за договором, що підтверджено належними доказами.

Відповідачем повідомлено й те, що він не є боржником де:

стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Метало Гальва Україна" (07544, Київська область, Броварський район, село Коржі, вулиця Господарська, будинок 2, код: 36086606) у справі № 910/2082/24. Постанова про зняття арешту з коштів з підстав повного його виконання ВП № НОМЕР_1;

стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «ПК УКРПРОМПОСТАЧ» (04128, місто Київ, вул. Мрії, будинок 19, офіс 110Б, ідентифікаційний код 40884096) у справі № 910/10862/24. Наявний відповідний акт звірки взаєморозрахунків;

- стягувач Державне підприємство «Сервісно-видавничий центр» (04080, місто Київ, вулиця Нижньоюрківська, будинок 6; ідентифікаційний код 25286486) у справі № 910/6248/24 та у справі № 910/956/24. Постанова про закриття виконавчого провадження № НОМЕР_2. Відомості щодо закриття ВП: НОМЕР_3 містяться на сайті автоматизованої системи виконавчого провадження Мінюсту України за посиланням https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors.

Тобто, на переконання відповідача, загрози для позивача щодо стягнення коштів безпосередньо після складання рішення суду не існує.

З огляду на викладені у відзиві на апеляційну скаргу заперечення, відповідачем долучено до матеріалів ряд копій документів, що стосуються його господарської діяльності, в тому числі, подано: платіжну інструкцію № 298 від 26.03.2025 про перерахування на користь позивача 100 000,00 грн (за договором поставки (купівлі-продажу) товару від 05.01.2024 № 6372-а) та платіжну інструкцію № 983 від 27.03.2025 про сплату на користь позивача 100 000,00 грн (за договором поставки (купівлі-продажу) товару від 05.01.2024 № 6372-а).

11.04.2025 від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких апелянтом, з урахуванням обставин, викладених відповідачем у відзиві, додатково наголошується на наявності підстав для задоволення апеляційної скарги.

Цього ж дня відповідачем подано клопотання про долучення доказів, зокрема копії платіжної інструкції № 1011 від 11.04.2025 про перерахування на користь позивача 100 030,00 грн (за договором поставки (купівлі-продажу) товару від 05.01.2024 № 6372-а).

Представник апелянта в судовому засіданні 14.04.2025 вимоги апеляційної скарги підтримав, просив скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 20.03.2025 у справі та постановити нове рішення, яким задовольнити заяву ТОВ "Наноекспо+" про вжиття заходів забезпечення позову. Зокрема, вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ДП "Київський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" в межах суми 4 163 044,45 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні 14.04.2025 проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване судове рішення залишити без змін.

В частині долучених відповідачем до відзиву доказів, а також копії платіжної інструкції № 1011 від 11.04.2025, апеляційний господарський суд вказує, що статтею 80 ГПК України чітко врегульовано порядок і строки подання доказів учасниками справи.

Згідно з частинами 1-3 статті 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (частини 4, 5 статті 80 ГПК України).

У розумінні наведених положень докази, які підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані учасниками справи одночасно з заявами по суті справи у суді першої інстанції, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем суду та належним чином обґрунтована.

У свою чергу, статтею 269 ГПК України, якою встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз положень статей 80 та 269 ГПК України свідчить, що докази, якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на учасника справи покладено обов`язок подання таких доказів. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, - наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи.

З огляду на наведені процесуальні приписи колегія суддів зазначає, що заява про забезпечення позову подана позивачем одночасно із пред`явленням позову, ухвала Господарського суду Київської області про відмову у забезпеченні позову прийнята 20.03.2025 (адреса посилання: https://reyestr.court.gov.ua/Review/125981209).

Поряд із цим, провадження у справі № 911/957/25 за відповідною позовною заявою відкрито Господарським судом Київської області наступного дня - 21.03.2025 (адреса посилання: https://reyestr.court.gov.ua/Review/126019343).

Таким чином, судова колегія приймає до уваги, що в даному випадку відповідач не мав змоги подати до суду першої інстанції докази, які ним були долучені до відзиву на апеляційну скаргу та клопотання про долучення доказів, що обумовлено зазначеними вище процесуальними обставинами та з причин, що об`єктивно не залежали від відповідача.

Тому суд апеляційної інстанції враховує подані відповідачем докази при перегляді оскаржуваної ухвали.

Згідно ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Близькі за змістом висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19 тощо.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно зі ст. 137 ГПК України позов забезпечується, у тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

За приписами чинного процесуального кодексу особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою та подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем або іншими особами дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При цьому, обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову.

Отже, у розумінні зазначених положень обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 14.06.2018 по справі № 910/361/18.

З матеріалів оскарження вбачається, що позивач просив накласти арешт на грошові кошти відповідача в межах суми 4 163 044,45 грн, вказуючи на: ігнорування неодноразових звернень позивача щодо погашення облікованої за відповідачем заборгованості за отриманий товар у розмірі 4 100 030,00 грн; наявність судових та виконавчих проваджень, згідно яких відповідач виступає боржником, що свідчить про фактичне ускладнення стягнення позивачем на свою користь присуджених сум в разі задоволення позову. Зазначивши, що невжиття судом відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, що може призвести до неможливості захисту порушених прав заявника, за захистом яких він звернувся до суду із позовом.

Однак, як вважає судова колегія, заявником до заяви про забезпечення позову не надано доказів на підтвердження реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду з боку відповідача у разі задоволення позовних вимог, ухиляння відповідача від виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, а доводи позивача зводяться виключно до припущень про таку можливість, які ґрунтуються на неналежному виконанні відповідачем зобов`язань з оплати отриманого товару за договором поставки та наявності судових і виконавчих проваджень, що саме по собі не може свідчити про ухилення відповідача від сплати коштів у випадку задоволення позову, враховуючи, що як зазначив сам позивач у позовній заяві, відповідачем здійснюються дії по оплаті 3 378 855,35 грн з загальної вартості поставленого йому товару на суму 7 478 885,35 грн.

Відтак, як зазначено судом 1-ої інстанції, подана заявником заява про вжиття заходів забезпечення позову ґрунтується на недостатньо обґрунтованих припущеннях позивача, а заявником не доведено належними доказами, що невжиття заходів забезпечення позову, у вигляді визначеному заявником у заяві, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав, інтересів позивача. З такими висновками погоджується й колегія суддів.

Таким чином, на переконання судової колегії, місцевий господарський суд дійшов підставного висновку про те, що заявником не обґрунтовано необхідності вжиття заходів забезпечення позову, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї позиції, доказів щодо наявності фактичних обставин, з якими процесуальний закон пов`язує необхідність застосування заходів забезпечення позову, а тому відсутні підстави для задоволення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову.

Щодо доводів апелянта про те, що в аналогічній справі за позовом ТОВ "Наноекспо+" до Дочірнього підприємства «Кіровоградський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заборгованості за договором поставки Центральним апеляційним господарським судом постановою від 26.02.2025 у справі № 912/2187/24 (адреса посилання: https://reyestr.court.gov.ua/Review/125670945) було задоволено заяву про забезпечення позову та накладено арешт на грошові кошти Дочірнього підприємства «Кіровоградський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в межах суми 4 985 762,88 грн, то колегія суддів зазначає, що предметом позову згідно поданої позовної заяви є стягнення з ДП «Кіровоградський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ТОВ «Наноекспо+» заборгованості по договору поставки № 601 від 05.12.2023 у сумі 4 985 762,88 грн, за твердженнями якого товариство виконало взяті на себе зобов`язання та поставило ДП «Кіровоградський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» товар на суму 5 050 123,98 грн, проте останнє у повному обсязі не розрахувалося, сплативши лише 100 000 грн.

Таким чином, фактичні обставини у справі № 912/2187/24 та у справі, що розглядається, в частині сплачених відповідачем коштів за товар, а відповідно і їх пропорційного співвідношення до вартості поставленого позивачем товару, не є тотожними.

Крім того, після відкриття провадження у справі № 911/957/25 відповідачем в добровільному порядку перераховано на користь позивача 300 030,00 грн за договором поставки (купівлі-продажу) товару від 05.01.2024 № 6372-а, що вказує на вчинення відповідачем дій, направлених на подальше погашення заборгованості за поставлений товар перед позивачем, як наслідок, про безпідставність аргументів скаржника про ігнорування звернень позивача щодо погашення облікованої за відповідачем заборгованості.

З цих підстав колегією суддів критично оцінюються відповідні аргументи апелянта.

Окремо судом апеляційної інстанції зазначається, що інші доводи позивача в межах вказаних, на його думку, процесуальних порушень, здійснених судом першої інстанції під час здійснення останнім судового розгляду справи, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті до уваги апеляційним господарським судом однак вони, по-перше, не є підставою для скасування або зміни рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України, а по-друге, не спростовують вищенаведені висновки про наявність підстав для відмови у задоволенні апеляційної скарги.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у частині 1 статті 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК).

Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.10.2010 у справі «Трофимчук проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, суди мають належним чином зазначати підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру останнього.

З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що у цій постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За висновками колегії суддів, викладені позивачем в апеляційній скарзі доводи про те, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Отже, підсумовуючи наведене, судова колегія дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду прийнята відповідно до вимог процесуального права, підстав її скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для скасування ухвали Господарського суду Київської області від 20.03.2025 у справі № 911/957/25 про відмову у забезпеченні позову.

Згідно ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта (позивача у справі).

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Наноекспо+" на ухвалу Господарського суду Київської області від 20.03.2025 у справі № 911/957/25 про відмову у забезпеченні позову - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 20.03.2025 у справі № 911/957/25 про відмову у забезпеченні позову - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору, понесені стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Наноекспо+".

4. Справу № 911/957/25 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 07.05.2025 (з урахуванням часу перебування складу колегії суддів у відпустці).

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді О.О. Євсіков

В.А. Корсак