СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року м. Харків Справа № 922/3697/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М. , суддя Шутенко І.А.,

за участю секретаря судового засідання Пляс Л.Ф.,

за участю представників:

від апелянта адвокат Балабанов Г.Л., за довіреністю (в залі суду),

від відповідача адвокат Кутовой Г.І., на підставі ордера (в залі суду),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача, Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (вх. №629 Х/1)

на рішення господарського суду Харківської області від 17.02.2025 (повний текст судового рішення складений 26.02.2025, суддя Чистякова І.О.)

у справі №922/3697/24

за позовом Акціонерного товариства "Укргазвидобування", м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод нафтогазового обладнання", м. Харків,

про стягнення 6 349 097,85 грн,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2024 року Акціонерне товариство "Укргазвидобування" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод нафтогазового обладнання" про стягнення з відповідача на користь Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Газопромислове управління "Полтавагазвидобування" пені та штрафу в розмірі 6 349 097,85 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 17.02.2025 у справі №922/3697/24 зменшено розмір штрафних санкцій на 90%; позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод нафтогазового обладнання" на користь Акціонерного товариства "Укргазвидобування" пеню та штраф в сумі 634 909,79 грн, а також судовий збір в сумі 76 189,17 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване наступними висновками:

- матеріалами справи підтверджено, що відповідач товар на загальну суму 38 018 550,00 грн до 10.07.2024 включно не поставив, а тому позивач правомірно нарахував до стягнення пеню та штраф; перевіривши нарахування неустойки, позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 3 687 799,35 грн за період з 11.07.2024 по 15.10.2024 та штрафу в розмірі 2 661 298,50 грн є обґрунтованими та арифметично правильними;

- відповідач вчиняв всі залежні від нього дії, направлені на досягнення мети договору, натомість вирішення ускладнень з поставки товару значно затягнулося саме через надання позивачем відповідей на листи відповідача з великими проміжками часу;

- судом враховано критичний економічний стан відповідача, обумовлений наслідками воєнного стану, обстрілами міста Харкова, пошкодженням виробничих приміщень, нестачею обігових коштів, значною дебіторською заборгованістю та високим фондом заробітної плати, що об`єктивно впливає на фінансову стабільність підприємства;

- з огляду на відсутність доказів понесення збитків з боку позивача, фактичну поставку товару під час розгляду справи, сплату відповідачем гарантійного платежу, надмірного розміру заявлених штрафних санкцій (16,7% від суми договору) та принцип справедливості, наявні підстави для задоволення клопотання відповідача про зменшення суми пені та штрафу на 90%, визначивши до стягнення 634 909,79 грн.

Позивач, Акціонерне товариство "Укргазвидобування", не погоджуючись із зазначенням судовим рішенням, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм права, неповне дослідження обставин справи, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 17.02.2025 у справі №922/3697/24 у частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Акціонерного товариства Укргазвидобування в особі Філії ГПУ Полтавагазвидобування АТ Укргазвидобування у повному обсязі, стягнути з ТОВ Завод нафтогазового обладнання на користь Акціонерного товариства Укргазвидобування в особі Філії ГПУ Полтавагазвидобування АТ Укргазвидобування пеню у розмірі 3 687 799,35 грн; штраф у розмірі 2 661 298,50 грн. Покласти судові витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, на ТОВ Завод нафтогазового обладнання.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на наступне:

- суд першої інстанції помилково прийняв до уваги листи відповідача як підтвердження належного повідомлення про неможливість виконання зобов`язань, тоді як матеріали справи беззаперечно свідчать про те, що таких повідомлень не було, а наведені листи лише містили необґрунтовані пропозиції заміни комплектуючих без підтвердження об`єктивної неможливості поставки товару згідно з умовами договору публічної закупівлі; у позивача були відсутніми підстави для внесення змін до умов укладеного між сторонами спору договору;

- випробування товару після 10.07.2023 з невідповідними комплектуючими замість передбачених договором (Додаток №5) свідчить про одностороннє відхилення відповідача від умов договору, що позбавляє такі дії ознак належного виконання зобов`язання;

- укладення додаткової угоди №1 від 28.11.2024 є вимушеним кроком з боку позивача задля уникнення зупинки стратегічно важливого процесу видобутку природного газу, що виконується в рамках державної програми, а не є свідченням відмови від первісних умов договору; умовами укладеної додаткової угоди графік поставки не змінювався, тому відповідальність відповідача за прострочення поставки до підписання цієї угоди залишається чинною;

- місцевий господарський суд безпідставно зменшив суму штрафних санкцій на 90%, не врахувавши, що відповідач добровільно погодив умови договору, включно з відповідальністю за порушення строків постачання, а також не навів належного обґрунтування виняткових обставин, які могли б виправдати таке зменшення відповідно до ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України; на позивача у справі не покладається обов`язок доведення спричинення йому матеріальної або іншої шкоди внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем своїх зобов`язань, тому при стягненні неустойки шкода кредитору, завдана порушенням зобов`язання, презюмується, що не враховано судом першої інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 18.03.2025 для розгляду справи №922/3697/24 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гребенюк Н.В., судді Слободін М.М., Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.03.2025 у справі №922/3697/24 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (вх. №629 Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 17.02.2025 у справі №922/3697/24 залишено без руху; встановлено протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали апелянту усунути недоліки, а саме: подати до Східного апеляційного господарського суду: докази сплати (доплати) судового збору в сумі 20 571,08грн; роз`яснено скаржнику, що при невиконанні вимог даної ухвали апеляційна скарга вважатиметься неподаною та підлягатиме поверненню скаржникові.

31.03.2025 до Східного апеляційного господарського суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.04.2025 у справі №922/3697/24 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (вх. №629 Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 17.02.2025 у справі №922/3697/24; встановлено учасникам справи строк для надання відзиву на апеляційну скаргу, а також заяв, клопотань, що пов`язані з розглядом справи, до суду до 23.04.2025; призначено справу до розгляду на "06" травня 2025 р. об 11:30 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 132; повідомлено учасників апеляційного провадження про дату, час та місце розгляду справи в судовому засіданні; доведено до відома учасників апеляційного провадження, що нез`явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою розгляду апеляційної скарги по суті; доведено до відома учасників справи про можливість взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції; витребувано у господарського суду Харківської області матеріали справи №922/3697/24.

10.04.2025 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №922/3697/24.

24.04.2025 до Східного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній, погоджуючись з висновками місцевого господарського суду, просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, оскаржуване судове рішення залишити без змін.

24.04.2025 до Східного апеляційного господарського суду від позивача надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить поданий відповідачем відзив на апеляційну скаргу просить залишити без розгляду, посилаючись на те, що вказаний відзив поданий через кабінет модуля «Електронний суд» 23.04.2025 о 22год 01хв, тобто після закінчення встановленого судом апеляційної інстанції строку.

У відповідності до статті 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Згідно статті 115 Господарського процесуального кодексу України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

У розумінні положень статті 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Останній день строку триває до 24 години, але коли в цей строк слід було вчинити процесуальну дію тільки в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Абзацом 2 частини 8 статті 6 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що особа, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, може подавати процесуальні, інші документи, вчиняти інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням кваліфікованого електронного підпису або із застосуванням засобів електронної ідентифікації, що мають високий рівень довіри, відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Враховуючи вищенаведене та зважаючи на те, що відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу засобами модуля «Електронний суд» 23.03.2024, тобто у межах встановлених судом процесуальних строків, вказане свідчить про дотримання останнім вимог процесуального законодавства та про відсутність правових підстав для залишення вказаної процесуальної заяви про розгляду.

У судовому засіданні апелянт підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги та просив відмовити у її задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу доводи, заслухавши учасників справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 03.11.2023 між Акціонерним товариством "Укргазвидобування" в особі Філії Газопромислове управління "Полтавагазвидобування" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод нафтогазового обладнання" (постачальник) укладено договір поставки (графік поставки) №1039/23 (далі - Договір).

За умовами наведеного договору:

- Постачальник зобов`язується поставити Покупцеві насосну установку на базі насосу дозуючого мембранного у відповідності до опитувального листа №1 (далі - Товар), зазначений в специфікації, що додається до Договору і є його невід`ємною частиною, а Покупець прийняти і оплатити такий Товар. Під поставкою Сторони розуміють передачу Товару Постачальником для прийняття Покупцем (п.1.1 договору);

- ціна Товару вказується в Специфікації є гривнях з урахуванням ПДВ (застосовується якщо Постачальник є резидентом України, платником ПДВ) або в іноземній валюті без урахування ПДВ (застосовується, якщо Постачальник є нерезидентом відповідно до чинного законодавства України - далі нерезидент в Україні) (п.3.1 договору);

- загальна ціна Договору визначається загальною вартістю Товару, вказаного в Специфікації до цього Договору та становить 38 018 550,00 грн. (тридцять вісім мільйонів вісімнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят грн. 00 коп.) з ПДВ (включно) (п.3.2 договору);

- строк поставки, умови та місце поставки Товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в Специфікації та Графіку поставки до цього Договору. Здійснення поставки Товару не потребує будь-яких додаткових погоджень, крім тих, що передбачені Договором (п.5.1 договору);

- датою поставки Товару є дата підписання уповноваженими представниками Сторін акту приймання-передачі Товару, форма якого наведена в Додатку №4 до цього Договору, який є невід`ємною частиною (застосовується, якщо Постачальник є нерезидентом в Україні) або видаткової накладної. Датою передачі Постачальником Товару для прийняття Покупцем є дата прибуття Товару до місця поставки зазначена у відповідному товарно-транспортному документі або дата підписання Сторонами акту приймання-передачі Товару, якщо Покупець за допомогою товаротранспортних документів не може визначити дату їх передачі для прийняття. Право власності на Товар, ризик випадкового знищення/пошкодження переходить від Постачальника до Покупця з дати підписання Сторонами акту приймання-передачі Товару або видаткової накладної (при наявності двох дат, датою підписання акту приймання-передачі Товару або видаткової накладної вважається дата підписання Покупцем) (п.5.2 договору);

- Постачальник зобов`язаний забезпечити поставку Товару у строки, встановлені цим Договором (пп. 6.3.1 договору);

- у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим Договором (п.7.1 договору);

- у разі невиконання Постачальником (відповідачем) виконання зобов`язань з поставки Товару, останній сплачує Покупцю (позивачу) пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого Товару за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вказаної вартості. Сторони домовились, що нарахування пені здійснюється до моменту належного виконання Постачальником порушеного зобов`язання (п.7.8 договору);

- забезпечення виконання зобов`язань по Договору здійснюється до укладення Договору, в один із наведених способів, зокрема, надання банківської гарантії, сума якої повинна бути 5% від загальної вартості (ціни) Договору (п.10.2 договору).

Додатком №5 до Договору визначено технічні характеристики Товару, зокрема, передбачено вимоги до комплектації Товару елементами технологічної обв`язки з відповідними характеристиками, зокрема, визначено виробника обладнання компанію PANAM (Республіка Індія).

Пунктом 3 специфікації №1 від 03.11.2023 (Додаток №1 до Договору), що є невід`ємною частиною Договору, встановлений строк поставки Товару: відповідно до Графіка поставки Товару.

Графіком поставки (Додаток №3 до Договору) від 03.11.2023, що є невід`ємною частиною Договору, Сторони погодили строк поставки Товару: Протягом 250 календарних днів з моменту укладання договору.

Отже ураховуючи, що договір укладений 03.11.2023, гранична дата поставки товару є 10.07.2024.

Відповідач товар на загальну суму 38 018 550,00 грн до 10.07.2024 включно позивачеві не поставив.

17.10.2024 АТ АБ "РАДАБАНК" отримав вимогу позивача на перерахування коштів у розмірі 1 900 927,50 грн, які є забезпеченням гарантії виконання зобов`язань відповідача за договором.

АТ АБ "РАДАБАНК" звернувся до відповідача з вимогою здійснити грошове покриття для виконання вимоги по гарантії, яке, враховуючи раніше здійснене грошове покриття у розмірі 190 092,75 грн, ставить 1 710 834,75 грн.

17.10.2024 відповідач здійснив платіж у розмірі 1 710 834,75 грн в якості грошового покриття для виконання вимоги по гарантії згідно Генерального договору про надання банківських гарантій №5523/15Г/0 від 19.05.2023. Вказані кошти у розмірі 1 900 927,50 грн отримані позивачем в якості забезпечення виконання зобов`язань відповідача за договором у зв`язку з настанням гарантійного випадку (нездійснення відповідачем поставки товару у строки, передбачені договором).

Посилаючись на те, що відповідач товар на загальну суму 38 018 550,00 грн до 10.07.2024 включно не поставив, вказане стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом про стягнення нарахованих на підставі пункту 7.8. договору пені в розмірі 3 687 799,35 грн за період з 11.07.2024 по 15.10.2024 та штрафу в розмірі 2 661 298,50 грн.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на відсутність об`єктивної можливості укомплектувати товар елементами технологічної обв`язки відповідно до вимог додатку №5 до договору з огляду на відмову планованого постачальника у постачанні відповідних комплектуючих, а також неможливість придбати їх в інших постачальників у строки, які б дозволили дотриматись установленого договором строку поставки товару. Останній зазначав про те, що знайшов альтернативні елементи технологічної обв`язки вищої якості, використання яких дозволило б зменшити ціну договору на 150 000,00 грн з ПДВ та збільшити гарантійний строк на товар до 24 місяців, і запропонував позивачу внести відповідні зміни до договору та його додатків, однак в задоволенні такої пропозиції позивачем було відмовлено. Відповідач зауважував на тому, що поки тривало листування між сторонами відповідач вчиняв всі залежні від нього дії, направлені на досягнення цього результату, однак строк на поставку товару за договором (до 10.07.2024) сплинув.

Також відповідач зазначав про те, що виготовив товар та повідомив про це позивача, однак через необхідність заміни комплектуючих товару (елементів технологічної обв`язки) на відмінні від вимог додатку №5 до договору, що вимагає внесення змін до договору, а також у зв`язку із затягуванням позивачем переговорів стосовно внесення таких змін до договору, відповідачем було порушено строк на поставку товару, передбачений договором, що стало підставою для нарахування позивачем штрафних санкцій у вигляді пені та штрафу, передбачених п. 7.8. договору та звернення до суду з даним позовом.

В ході розгляду справи між сторонами продовжувалися перемовини стосовно внесення відповідних змін в договір та поставки товару за договором.

Поряд з наведеним, позивач просив позов задовольнити та зазначав, що п.1.3 договору свідчить про те, що станом на дату укладання договору в розпорядженні відповідача вже був товар, який повинен бути поставлений позивачу. Щодо сплати відповідачем гарантійного зобов`язання в розмірі 1 900 927,50 грн, як забезпечення виконання по договору, позивачем зазначено, що неустойка і банківська гарантія є різними способами захисту прав та законних інтересів суб`єктів господарювання, різними засобами забезпечення виконання господарських зобов`язань і зазначені способи мають різну правову природу і не є взаємовиключними.

Відповідач у заперечення вказував, що ані в п. 1.3. договору, ані в жодних інших положеннях договору не передбачено умови щодо обов`язковості існування товару в розпорядженні відповідача на момент укладання договору. Відповідач вважає, що обставина сплати відповідачем позивачу банківської гарантії в розмірі 1 900 927,50 грн, відсутність збитків у позивача є підставою для зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій на 90%, що узгоджується з практикою Верховного Суду.

10.01.2025 до суду першої інстанції від відповідача надійшло клопотання про долучення додаткових доказів у справі, в якому повідомлено, що 19.12.2024 відповідач здійснив поставку товару за договором в повному обсязі, що підтверджується підписаними обома сторонами видатковою накладною №НГ-000000058 від 19.12.2024 та товарно-транспортною накладною №НГ-000000058 від 19.12.2024.

Місцевий господарський суд з доводами позивача щодо порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань погодився, водночас дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки на 90%, стягнувши з останнього на користь позивача пеню та штраф в сумі 634 909,79 грн.

Надаючи власну правову кваліфікацію спірним правовідносинам, судова колегія зазначає наступне.

Згідно з частинами 1, 6 статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

За приписами частини 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 663 ЦК України встановлено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом апеляційної інстанції встановлено та не заперечується сторонами спору, що відповідачем не виконано зобов`язання за договором у встановлений строк ( до 10.07.2024).

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 2 статті 216 ГК застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина 3 статті 216 ГК).

За змістом статті 217 ГК господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини 1, 2).

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Разом із тим, за частиною 3 статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною 1 статті 627 ЦК визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Водночас, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, якій заподіяні такі втрати правопорушенням, вчиненим іншою особою.

Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.1 Договору сторони погодили, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим Договором.

Пунктом 7.8 Договору встановлено, що у разі невиконання Постачальником (відповідачем) виконання зобов`язань з поставки Товару, останній сплачує Покупцю (позивачу) пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого Товару за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вказаної вартості. Сторони домовились, що нарахування пені здійснюється до моменту належного виконання Постачальником порушеного зобов`язання.

Суд першої інстанції, перевіривши нарахування пені та штрафу, визнав позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 3 687 799,35 грн за період з 11.07.2024 по 15.10.2024 та штрафу в розмірі 2 661 298,50 грн обґрунтованими та арифметично правильними.

Разом з цим, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру штрафних санкцій на 90%.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Стаття 233 ГК України передбачає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен взяти до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідки порушення зобов`язання, невідповідність розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд оцінити при ухваленні рішення.

Зменшення розміру неустойки є правом суду та залежить виключно від встановлених судом конкретних обставин кожної справи за наслідками правової оцінки спірних правовідносин та поданих сторонами доказів, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статей 86, 210 ГПК України на власний розсуд та за внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Тобто право суду на зменшення розміру штрафних санкцій у кожному конкретному випадку залежить від встановлених судом обставин, зокрема, але не виключно: розміру неустойки перед розміром збитків; винятковості випадку; ступеню виконання зобов`язань; причин неналежного невиконання зобов`язання; характеру прострочення; поведінки винної особи (вжиття/невжиття заходів до виконання зобов`язання, добровільне усунення порушення) тощо, та від поданих на їх підтвердження/спростування сторонами доказів.

У постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначила, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватися з положеннями статті 233 ГК України і частини третьої статті 551 ЦК України, а також досліджуватися й оцінюватися судом у порядку статей 86, 210, 237 ГПК України

Так, Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод нафтогазового обладнання" у клопотанні про зменшення розміру неустойки посилалось на те, що нездійснення поставки товару викликане рядом обставин, які склалися поза волею відповідача та на які відповідач об`єктивно не міг вплинути.

Зокрема, відповідач зауважував на тому, що додатком №5 до договору визначено технічні характеристики товару, зокрема, передбачено вимоги до комплектації елементами технологічної обв`язки з відповідними характеристиками, у тому числі визначено виробника обладнання - компанію PANAM (Республіка Індія). Разом з цим, під час підготовки тендерної пропозиції для участі у закупівлі останнім отримано комерційну пропозицію на постачання елементів технологічної обв`язки виробництва компанії PANAM (Республіка Індія), але після укладення договору з AT Укргазвидобування та повторного звернення ТОВ ЗАВОД НГО для закупівлі вказаних елементів технологічної обв`язки, останньому повідомлено, що термін дії комерційної пропозиції закінчився та поставка вказаної продукції неможлива. Дилери компанії PANAM у різних країнах пропонували постачання необхідної продукції з виготовленням під замовлення, але терміни постачання такої продукції унеможливлювали своєчасне виготовлення насосних станцій за договором з АТ Укргазвидобування.

В зв`язку з чим, відповідач зазначав про те, що фахівцями ТОВ ЗАВОД НГО додатково проведений моніторинг виробників елементів технологічної обв`язки та отримані технічні пропозиції на їх постачання інших виробників, після чого фахівці відповідача дійшли висновку щодо можливості та доцільності комплектації товару елементами технологічної обв`язки інших виробників, оскільки дана продукція має вишу якість в порівнянні з продукцією з визначеними характеристиками, наведеними в додатку № 5 до договору, збільшує гарантійний термін експлуатації, а також зменшує собівартість товару за рахунок оптимізації логістичних втрат у сукупності на 150 000,00 грн з ПДВ, що стало підставою для звернення до позивача із відповідними пропозиціями.

До спливу строку поставки обладнання відповідач у листах вих. №137 під 18.04.2024, вих. №192 від 22.05.2024, вих. №275 від 17.07.2024 (в даті листа описка: вказано 17.05.2024 замість 17.07.2024), вих. №285 від 30.07.2024, вих. №297 від 09.08.2024, вих. №303 від 14.08.2024 повідомляв позивача про проведені ним заходи із визначення виробника елементів технологічної обв`язки, у тому числі з метою покращення якості товару та зменшення його собівартості, а також запропонував позивачу внести зміни в додаток №5 до договору стосовно покращення якості предмета закупівлі - Установок насосних блочних УНБ-М50/250 шляхом комплектації технологічної обв`язки обладнанням вищої якості зі зменшенням загальної вартості предмета закупівлі на 150 000,00 грн з ПДВ та збільшенням гарантійного терміну експлуатації насосних установок - 24 місяці з дати поставки.

У вказаних листах відповідач також надав позивачу детальні пояснення стосовно покращення якості та переваг заміни елементів технологічної обв`язки інших виробників; порівняльні таблиці їхніх характеристик та параметрів; лист компанії МНА ZENTGRAF (Німеччина) від 13.05.2024 щодо експлуатаційних даних продукції; технічні бюлетні на продукцію; сертифікат затвердження типу кранів кульових виробництва МНА ZENTGRAF (Німеччина).

12.07.2024 листом вих.№263 відповідач повідомив позивача про проведення випробувань товару та запропонував направити представників AT "Укргазвидобування" для присутності при проведенні випробувань.

Відповідь на лист позивач відповідачу не направив, представники позивача направлені не були.

17.07.2024 листом вих.№275 відповідач повідомив позивача про неможливість комплектування технологічної обв`язки насосних установок обладнанням виробництва компанії PANAM (Республіка Індія) з детальним викладенням обставин та пропозицією заміни вказаної продукції на іншу продукцію вищої якості, що додатково призведе до зменшення ціни договору.

Також, відповідачем додатково направлено позивачу "Програму та методику випробувань НГО 058.24.100 ПМ" установок насосних блочних, що не передбачено умовами Договору, відносно якої позивачу були надані пропозиції щодо внесення змін (лист вих. №306.4-306-1-5544 від 29.07.2024).

Запропоновані зміни були опрацьовані фахівцями відповідача та 02.08.2024 направлена "Програма та методика випробувань НГО 058.24.100 ПМ" з урахуванням пропозицій позивача (лист вих. №287 від 02.08.2024).

10.10.2024 листом вих. №365 відповідач повідомив позивача, що зважаючи на відсутність зворотного зв`язку від позивача щодо погодження програми та методики випробувань установок насосних блочних, ненаправлення повідомлень щодо присутності представників під час проведення випробувань, установки насосні блочні УНБ-М50/250 у кількості 20 комплектів пройшли заводські випробування, визнані придатними до експлуатації та фактично готові до відвантаження (фото додасться).

Крім того, відповідач у вказаному листі повідомив позивача, що його основні виробничі потужності, де зберігаються готовий до відвантаження товар за договором, розташовані у місті Харкові, яке знаходиться під систематичними ворожими обстрілами, і 08.10.2024 після чергової ракетної атаки на місто Харків, були пошкоджені виробничі приміщення ТОВ "ЗАВОД НГО", що свідчить про те, що подальше відтермінування прийняття рішення про внесення змін у Додаток №5 до Договору стосовно покращення якості товару шляхом комплектації технологічної обв`язки обладнанням вищої якості створює значний ризик не відвантаження обладнання взагалі, що безпосередньо може вплинути на виробничі процеси позивача.

До вказаного листа відповідачем було додано фото готового до вивантаження товару за Договором - Установок насосних блочних УНБ-М50/250 у кількості 20 комплектів.

21.10.2024 листом вих. №306.4-306-1-7976 від 21.10.2024 позивач повідомив відповідача, що уповноваженою особою AT "Укргазвидобування" прийнято рішення щодо непогодження внесення змін до договору у зв`язку з відсутністю підстав, які підтверджують покрашення якості предмета закупівлі.

28.11.2024, тобто під час розгляду справи, сторонами укладена додаткова угода №1 до договору про внесення відповідних змін до Додатку №5 до договору з урахуванням вказаних у листах відповідача пропозицій.

19.12.2024 відповідачем поставлено позивачу обладнання, що підтверджується підписаними сторонами видатковою накладною №НГ-000000058 від 19.12.2024 та товарно-транспортною накладною №НГ-000000058 від 19.12.2024, а також не заперечується сторонами спору.

Місцевим господарським судом вірно зазначено про те, що нездійснення поставки товару у даному випадку викликане рядом обставин, які склалися в тому числі поза волею відповідача та на які відповідач об`єктивно не міг вплинути, незважаючи на вчинення дій, спрямованих на належне виконання зобов`язання.

Зокрема, додатком №5 до договору визначено технічні характеристики товару, зокрема, передбачено вимоги до комплектації елементами технологічної обв`язки з відповідними характеристиками, зокрема, визначено виробника обладнання компанію PANAM (Республіка Індія).

Умови положень п.1.3 договору, беручи до уваги доводи апелянта, не містять вказівки щодо наявності товару, який підлягав поставці із визначеними в договорі комплектуючими елементами, станом на момент укладення правочину.

Як зазначалося вище, до спливу строку поставки відповідачем обладнання (до 10.07.2024), відповідач у листах вих. №137 під 18.04.2024, вих. №192 від 22.05.2024, вих. №275 від 17.07.2024 (в даті листа описка: вказано 17.05.2024 замість 17.07.2024), вих. №285 від 30.07.2024, вих. №297 від 09.08.2024, вих. №303 від 14.08.2024 повідомляв позивача про необхідність та доцільність комплектації товару елементами технологічної обв`язки іншого виробника, що в свою чергу призведе до зменшення ціни договору на 150 000,00грн та має краще виробничі показники й гарантійні терміни.

Відповідна додаткова угода щодо внесення відповідних змін до договору (Додаток №5) укладена між сторонами лише 28.11.2024, тобто під час розгляду справи, що в подальшому забезпечило виконання 19.12.2024 відповідачем взятих на себе зобов`язань з поставки товару.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає про те, що вирішуючи питання про наявність або відсутність правових підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки, судом першої інстанції враховано наведені у сукупності обставини, в тому числі ступінь виконання зобов`язань відповідачем та наявність вини останнього.

Судова колегія в даному випадку погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що наявні в матеріалах справи докази беззаперечено свідчать про вчинення відповідачем всіх залежних від нього дії, направлених на досягнення мети договору.

Через відсутність об`єктивної можливості відповідача здійснення останнім поставки товару із комплектуючими елементами визначеного умовами договору виробника, останній в межах виниклих правовідносин здійснював необхідні заходи з метою належного виконання умов договору, у тому числі ініціював питання щодо внесення змін до умов договору, що не суперечило вимогам Закону України «Про публічні закупівлі».

В подальшому, під час розгляду справи, сторонами було досягнуто згоди, що, в свою чергу, забезпечило відповідачеві виконання взятого на себе зобов`язання в повному обсязі.

У пункті 7.42 постанови від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 об`єднана палата Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду виснувала, що чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою для зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер.

Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частин першої, другої статей 233 Господарського кодексу України та частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, тобто у межах судового розсуду.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що зобов`язання відповідача перед позивачем забезпечене банківською гарантією, тому відповідач внаслідок порушення взятих на себе зобов`язань за договором вже поніс збитки у вигляді виплати позивачу коштів у розмірі 1 900 927,50 грн в якості забезпечення виконання зобов`язань відповідача за договором у зв`язку з настанням гарантійного випадку.

Так, як зазначалось вище, 17.10.2024 АТ АБ "РАДАБАНК" отримало вимогу позивача на перерахування коштів у розмірі 1 900 927,50 грн, які є забезпеченням гарантії виконання зобов`язань відповідача за договором, натомість банк звернувся до відповідача з вимогою здійснити грошове покриття для виконання вимоги по гарантії, яке, враховуючи раніше здійснене грошове покриття у розмірі 190 092,75 грн, ставить 1 710 834,75 грн.

17.10.2024 відповідач здійснив платіж у розмірі 1 710 834,75 грн в якості грошового покриття для виконання вимоги по гарантії згідно Генерального договору про надання банківських гарантій №5523/15Г/0 від 19.05.2023, про що свідчить додана до відзиву на позов платіжна інструкція №5927 від 17.10.2024.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта про те, що забезпечення виконання зобов`язання засобами банківської гарантії та неустойки мають різну правову природу, не виключає одночасне застосування останніх, водночас зауважує на тому, що наведені правові механізми та можливість їх реалізації кредитором внаслідок порушення боржником взятих на себе зобов`язань передусім спрямовані на забезпечення компенсаторної функції.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання за положенням частини першої статті 550 Цивільного кодексу України.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення.

Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Таку правову позицію викладено і в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

Верховний Суд у постанові від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14 зауважував на тому, що при вирішенні питання щодо можливості зменшення розміру штрафу/пені відповідно до норм статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України дійшов висновку, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

У постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14 наведено загальне правило щодо підстав для зменшення розміру неустойки відповідності до норм статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України з врахуванням майнового стану сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 920/1013/18, від 26.03.2020 у справі № 904/2847/19).

Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

У постанові від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14 при вирішенні питання щодо можливості зменшення розміру штрафу/пені відповідно до норм статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України суд дійшов висновку, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Таким чином, при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін, що і було здійснено судами в даній справі.

Важливість діяльності позивача як юридичної особи приватного права, метою діяльності якої є досягнення економічних та соціальних результатів та одержання прибутку від провадження господарської діяльності, а також для підвищення рівні енергетичної безпеки держави, задоволення потреб внутрішніх та іноземних споживачів у відповідних послугах, що відповідає положеннями п.3 Статуту товариства, визнається судом апеляційної інстанції.

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що позивачем не надано жодних доказів понесення збитків і наявності причинно-наслідкового зв`язку з виконанням відповідачем своїх обов`язків за договором з порушенням встановленого договором строку.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем не надано доказів того, що непоставка відповідачем товару за договором з порушенням строку мала наслідком зупинення діяльності або виробництва позивача, або потягло інші наслідки для позивача у взаємовідносинах з контрагентами, внаслідок чого йому були заподіяні збитки.

Місцевим господарським судом поряд із встановленими обставинами щодо вчинення відповідачем дій, спрямованих на виконання умов договору в установлений строк, доцільно враховано, що у зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України та введенням воєнного стану, постійними обстрілами міста Харкова, на території якого здійснює свою господарську діяльність відповідач, а також економічними процесами в країні, які негативно впливають на бізнес в цілому, у відповідача виникли обставини щодо утруднення ведення господарської діяльності і на даний час наявний дефіцит обігових коштів, який останній вимушений покривати шляхом отримання кредиту, що підтверджується копією довідки АТ АБ РАДАБАНК №6824-1/41/2024 від 11.11.2024.

08.10.2024 в результаті ворожої атаки пошкоджено виробничі приміщення відповідача, що завдало значних збитків останньому та потребувало вилучення значних коштів з обороту для відновлення вказаних приміщень, що підтверджується доданими копіями договору оренди приміщення №01/05-23 від 01.05.2023 та витягу з ЄРДР за вказаним фактом.

Також судом першої інстанції враховано, що у штаті відповідача працює 103 працівники з місячним фондом заробітної плати у розмірі 1 972 100,00 грн, що підтверджується копією наданого до відзиву штатного розпису станом на 01.08.2024, тому забезпечення виплати працівникам вказаних коштів щомісяця потребує наявності у відповідача стабільного прибутку, оскільки виплата цих коштів за відсутності достатньої кількості обігових коштів у підприємства вплине на виробничі процеси підприємства, призведе до неминучої зупинки діяльності відповідача та, відповідно, втрати працівниками своїх робочих місць.

Крім того, відповідачем надані докази на підтвердження наявності станом на 08.11.2024 дебіторської заборгованості відповідача перед своїми контрагентами в обсязі 66 462,8 тис. грн, що підтверджується копією наданої до відзиву довідки від 08.11.2024 №404.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем нараховано розмір штрафних санкцій, який у відсотковому співвідношенні становить 16,7% від ціни договору, що поряд із реалізацією компенсаторної функції гарантійного забезпечення в розмірі отриманої суми 1 900 927,50 у зв`язку з настанням гарантійного випадку, є надмірно великим та набуває ознак каральної санкції.

Зменшення розміру неустойки у такому випадку, беручи до уваги відсутність доказів понесення позивачем збитків, завданих порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань, не призведе до негативних економічних наслідків останнього, та здатне ефективно реалізувати компенсаційну функцію господарської санкції внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору.

Також зменшення суми неустойки від заявленої в позові, з урахуванням обставин справи, не звільняє відповідача від господарської відповідальності, однак є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання взятих на себе зобов`язань та проявом балансу між інтересами кредитора і боржника.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги положення статтей 86, 236-238 ГПК України, а також виходячи із загальних засад господарського законодавства, а саме - справедливості, добросовісності, розумності, з урахуванням принципу пропорційності, характеру здійснюваної сторонами діяльності, а також відсутністю доказів понесення позивачем збитків, з метою дотримання балансу інтересів сторін, а також враховуючи, що неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо наявності правових підстав для задоволення клопотання відповідача та зменшення суми пені та штрафу на 90 %, що становить 634 909,79 грн, з яких: 368 779,94 грн пені та 266 129,85 грн штрафу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при перегляді оскаржуваного судового рішення та не є підставою для його скасування.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Харківської області від 17.02.2025 у справі №922/3697/24 є обґрунтованим, законним та підлягає залишенню без змін, оскільки висновки суду першої інстанції повністю відповідають встановленим обставинам справи та чинним нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269, 270, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (вх. №629 Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 17.02.2025 у справі №922/3697/24 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 17.02.2025 у справі №922/3697/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повна постанова складена 12.05.2025.

Головуючий суддя Н.В. Гребенюк

Суддя М.М. Слободін

Суддя І.А. Шутенко