ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/3145/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богацької Н.С.

суддів: Савицького Я.Ф., Принцевської Н.М.,

секретар судового засідання: Алієва К.О.,

за участю представників учасників справи:

від прокуратури Шафарчук О.В.,

від відповідача Дабіжа О.А.,

від позивача та третіх осіб не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Старт Консалтинг»

на рішення Господарського суду Одеської області від 04.02.2025, ухвалене суддею Пінтеліною Т.Г., м. Одеса, повний текст рішення складено та підписано 14.02.2025

у справі № 916/3145/24

за позовом: Керівника Чорноморської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Дальницької сільської ради Одеського району Одеської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Старт Консалтинг»

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:

1. ОСОБА_1 ;

2. Приватного підприємства «Юридичний Консалтінг-Сервіс»;

про: витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ

У липні 2024 року Керівник Чорноморської окружної прокуратури (далі прокурор) в інтересах держави в особі Дальницької сільської ради Одеського району Одеської області (далі Рада) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Старт Консалтинг» (далі ТОВ «Старт Консалтинг»), в якому просив суд витребувати з незаконного володіння ТОВ «Старт Консалтинг» на користь Ради:

1) земельну ділянку, розташовану за адресою: Одеська область, Одеський район (колишній Овідіопольський) с. Санжійка вул. Сонячна, 1б/1, кадастровий номер :03:001:0805, площею 0,0623 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237;

2) земельну ділянку, розташовану за адресою: Одеська область, Одеський район (колишній Овідіопольський) с. Санжійка вул. Сонячна, 1б/2, кадастровий номер :03:001:0804, площею 0,1 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237;

3) земельну ділянку, розташовану за адресою: Одеська область, Одеський район (колишній Овідіопольський) с. Санжійка вул. Сонячна, 1б/3, кадастровий номер :03:001:0803, площею 0,1 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 37;

4) земельну ділянку, розташовану за адресою: Одеська область, Одеський район (колишній Овідіопольський) с. Санжійка вул. Сонячна, 1б/5, кадастровий номер :03:001:0801, площею 0,1 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237;

5) земельну ділянку, розташовану за адресою: Одеська область, Одеський район (колишній Овідіопольський) с. Санжійка вул. Сонячна, 1б/6, кадастровий номер :03:001:0791, площею 0,1 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237;

6) земельну ділянку, розташовану за адресою: Одеська область, Одеський район (колишній Овідіопольський) с. Санжійка вул. Сонячна, 1б/7, кадастровий номер :03:001:0790, площею 0,1 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237;

7) земельну ділянку, розташовану за адресою: Одеська область, Одеський район (колишній Овідіопольський) с. Санжійка вул. Сонячна, 1б/10, кадастровий номер :03:001:0787, площею 0,1 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237;

8) земельну ділянку, розташовану за адресою: Одеська область, Одеський район (колишній Овідіопольський) с. Санжійка вул. Сонячна, 1б/16, кадастровий номер :03:001:0806, площею 0,09 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 37;

9) земельну ділянку, розташовану за адресою: Одеська область, Одеський район (колишній Овідіопольський) с. Санжійка вул. Сонячна, 1б/19, кадастровий номер :03:001:0809, площею 0,09 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237;

10) земельну ділянку, розташовану за адресою: Одеська область, Одеський район (колишній Овідіопольський) с. Санжійка вул. Сонячна, 1б/20, кадастровий номер :03:001:0810, площею 0,096 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237;

11) земельну ділянку, розташовану за адресою: Одеська область, Одеський район (колишній Овідіопольський) с. Санжійка вул. Сонячна, 1б/23, кадастровий номер :03:001:0794, площею 0,1 га реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237.

12) земельну ділянку, розташовану за адресою: Одеська область, Одеський район (колишній Овідіопольський) с. Санжійка вул. Сонячна, 1б/26, кадастровий номер :03:001:0797, площею 0,1 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237;

13) земельну ділянку, розташовану за адресою: Одеська область, Одеський район (колишній Овідіопольський) с. Санжійка вул. Сонячна, 1б/27, кадастровий номер :03:001:0798, площею 0,1 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237;

14) земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер №:03:001:0800, площею 0,1 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на наступне.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.12.2007 у справі 2-7574/07 задоволено позов певних фізичних осіб до Ради та визнано за кожним з них право власності на вищевказані земельні ділянки комунальної власності. На підставі цього рішення суду, вони оформили за собою права власності та отримали державні акти.

Разом з тим, рішення суду, на підставі якого ці земельні ділянки вибули з комунальної власності, на даний час скасоване. Більш того, рішеннями Овідіопольського районного суду були задоволені цивільні позови прокурора та визнано недійсними державні акти з одночасним зобов`язанням відповідачів повернути земельні ділянки сільській раді.

Отже, спірні земельні ділянки перебувають у комунальній власності, а їх розпорядником є відповідна сільська рада.

Проте, прокурором було встановлено, що 09.05.2023 право власності на ці земельні ділянки було зареєстровано за відповідачем на підставі акту приймання-передачі від Приватного підприємства «Юридичний Консалтінг-Сервіс» (далі ПП «Юридичний Консалтінг-Сервіс»). Останє в свою чергу отримало їх в якості внеску до статутного капіталу від ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ). Проте, право власності на земельні ділянки за ОСОБА_2 було зареєстровано за відсутності відповідних рішень органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність, а подані ОСОБА_2 документи для державної реєстрації спірних земельних ділянок не підтверджують заявлені права та не можуть бути підставою для реєстрації земельних ділянок.

За таких обставин, спірні земельні ділянки вибули із володіння сільської ради незаконно та поза її волі, а тому вони підлягають витребуванню з незаконного володіння відповідача.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 04.02.2025 у даній справі позов прокурора задоволено повністю.

Місцевий господарський суд виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги відповідач посилається на наступне:

- на момент отримання земельних ділянок у власність, відповідач здійснював перевірку Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо наявності записів про арешт майна чи заборону його відчуження. Оскільки відповідні записи були відсутні, то і підстав для додаткових перевірок не було. Тим паче Відповідач здійснював перевірку Єдиного державного реєстру судових рішень і ніяких спорів ні з ОСОБА_2 , ні з попереднім власником, щодо спірних земельних ділянок не було, а тому відповідач і вважав, що земельні ділянки попередніми власниками набуті законно;

- після смерті ОСОБА_2 , її донька на підставі свідоцтва про право на спадщину по закону прийняла у спадщину 100% статутного капіталу ПП «Юридичний Консалтінг-Сервіс». Після чого, дані корпоративні права були відчужені. Пізніше, на рішенні рішення засновників вказаної юридичної особи, було внесено додатковий вклад до статутного капіталу відповідача;

- скаржник наголошує, що відомості з Державного реєстру прав презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тож добросовісний набувач не повинен перевіряти історію придбання нерухомості та робити висновки щодо правомірності попередніх переходів майна, а може діяти, покладаючись на такі відомості, за відсутності обставин, які з точки зору розумного спостерігача можуть викликати сумнів у достовірності цих відомостей;

- у зв`язку з цим, відповідач законно та добросовісно набув право власності на земельні ділянки;

- витребування земельних ділянок із власності добросовісного набувача є недоцільним та порушує не лише норми національного законодавства, а й суперечить усталеній практиці Європейського суду з прав людини;

- прокуратура в своїй позовній заяві не навела доказів для підтвердження незаконного володіння відповідачем спірними земельними ділянками. Крім того, не доведено факту незаконної реєстрації права власності на спірні земельні ділянки за ОСОБА_2 .

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи визначено судову колегію у складі головуючого судді Богацької Н.С., Савицького Я.Ф., Принцевської Н.М.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.03.2025 витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали цієї справи, вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою відкладено до надходження матеріалів до суду апеляційної інстанції.

14.03.2025 матеріали цієї справи надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.03.2025 за апеляційною скаргою ТОВ «Старт Консалтинг» на рішення Господарського суду Одеської області від 04.02.2025 у справі № 916/3145/24 відкрито апеляційне провадження, встановлено іншим учасникам цієї справи строк до 04.04.2025 для подання відзиву на апеляційну скаргу (з належними доказами його направлення іншим учасникам справи), роз`яснено про їх право в цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, запропоновано учасникам справи про їх право в строк до 08.04.2025 подати до суду докази вартості спірного майна, з урахуванням положень Закону України «Про оцінку землі» та ч. 2 ст. 163 ГПК України, призначено справу № 916/3145/24 до розгляду на 06.05.2025 о 14:30 год.

У відзиві на апеляційну скаргу від 19.03.2025 прокурор заперечував проти її задоволення, зазначав про її безпідставність та необґрунтованість, зокрема, що скаржником не спростовні висновки суду про те, що він не є добросовісним набувачем спірного майна.

Інші учасники справи відзив не подали.

02.04.2025 від ТОВ «Старт Консалтинг» надійшла відповідь на відзив прокурора, в якій зазначено, зокрема, що з 29.11.2018, а саме з моменту набуття права власності ОСОБА_2 на спірні земельні ділянки, Радою не вживались жодні дії щодо державного контролю за використанням та охороною земель. Вона могла дізнатись порушення своїх прав, але не зробила цього в силу недбалого та халатного ставлення до своїх безпосередніх обов`язків протягом значного проміжку часу.

Крім того, Рада, не маючи жодних правовстановлюючих документів про передачу земельних ділянок до комунальної власності, як державний орган, без жодних правовстановлюючих документів не може вважати земельні ділянки власністю територіальної громади, оскільки не виконала своїх зобов`язань та не внесла зміни щодо державної реєстрації права комунальної власності на відповідні земельні ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, Рада не набула ані права власності, ані права розпорядження земельними ділянками після прийняття Овідіопольським районним судом рішень по справам про визнання недійсним державних актів на право приватної власності на земельні ділянки, скасування їх реєстрації та визнання недійсним договорів купівлі-продажу земельних ділянок та договорів дарування, що створило прогалину в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Вкотре наголошено, що відповідач є законним та добросовісним набувачем, а позивач не надав доказів незаконності реєстрації права власності на спірні земельні ділянки за ОСОБА_2 і не спростував того, що вона заволоділа цими ділянками неправомірно. Для проведення реєстрації права власності ОСОБА_2 мала подати документ, що підтверджує її право власності на земельну ділянку до поділу. Оскільки реєстрація відбулася, це свідчить про наявність усіх необхідних документів для її здійснення. Відсутність заперечень з боку позивача щодо цього дозволяє вважати реєстрацію права власності на спірні земельні ділянки законною.

Будь-яких інших заяв чи клопотань від учасників справи також не надходило.

В судове засідання 06.05.2025 з`явився прокурор та представник відповідача. Представники інших учасників справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за їх відсутністю.

Представник відповідача просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 04.02.2025 у справі № 916/3145/24, ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову.

Прокурор заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду без змін.

Дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія зазначає наступне.

Щодо наявності у прокурора підстав для представництва інтересів держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто зазначене конституційне положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.

Стаття 131-1 Конституції України передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частини 3, 5 ст. 53 ГПК України встановлюють, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

У положеннях ч. 4 ст. 53 ГПК України визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, від 26.02.2019 у справі № 915/478/18, від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, від 18.03.2020 у справі № 553/2759/18, від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19, від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 та № 922/1830/19).

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанови від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19, від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 та №922/1830/19).

Тобто під час розгляду справи в суді фактично стороною у спорі є держава, навіть якщо прокурор визначив стороною у справі певний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 та № 922/1830/19).

Разом з тим згідно з ч. 4 ст. 23 Закону «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

У постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Водночас невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо про причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Обґрунтовуючи наявність підстав для представництва інтересів держави в особі Ради, прокурор у позовній заяві зазначав, що Дальницька сільська рада є власником спірних земельних ділянок, відповідно, органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

В матеріалах цієї справи міститься лист (запит) прокурора від 30.04.2024 № 63-2812ВИХ-24, адресований Дальницькому сільському голові, в якому прокурор повідомив про виявлені порушення земельного законодавства, зокрема, про незаконне вибуття з комунальної власності спірних земельних ділянок та необхідність їх витребування у останнього набувача, та просив у найкоротший термін надати інформацію про вжиття відповідних заходів реагування на усунення порушень.

У відповідь на вищевказаний запит прокурора Дальницький сільський голова листом від 02.05.2024 № 788 повідомив прокурора, зокрема, про те, що спірні земельні ділянки не значаться в реєстрі землевласників та землекористувачів с. Санжійка Дальницької сільської ради, а також, що жодних рішень про надання дозволів на розробку землевпорядної документації, затвердження такої документації та передачу у власність відповідних земельних ділянок Радою не приймалось, у зв`язку з чим просив прокурора вжити відповідні заходи реагування цивільно-правового характеру, так як Рада не може звернутись до суду у зв`язку з відсутністю можливості сплатити судовий збір.

26.06.2024 прокурор в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» направив Раді відповідне повідомлення, а 15.07.2024 звернувся до суду із відповідним позовом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що прокурором підтверджені підстави для представництва інтересів держави в особі Ради і дотримано передбачений ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» порядок реалізації такого захисту.

Щодо суті спору.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, а саме із наявної в матеріалах справи копії заочного рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.11.2011 по справі №2-1117/11, що набрало законної сили (а.с.217 т.1), рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.12.2007, зокрема:

- визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 0,0623 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в АДРЕСА_2 ;

- визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в АДРЕСА_3 ;

- визнано за ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в АДРЕСА_4 ;

- визнано за ОСОБА_6 право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в АДРЕСА_5 ;

- визнано за ОСОБА_7 право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в АДРЕСА_6 ;

- визнано за ОСОБА_8 право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в АДРЕСА_7 ;

- визнано за ОСОБА_9 право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 .

Як вбачається з копії рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 12.05.2015 по справі №509/2855/15-ц, що набрало законної сили (а.с.217 т.1), рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.12.2007 також визнано за ОСОБА_10 право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в АДРЕСА_8 .

Як вбачається з копії заочного рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 13.09.2011 по справі №2-510/11, що набрало законної сили, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.12.2007 також визнано за ОСОБА_11 право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в АДРЕСА_9 .

Як вбачається з копії рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 09.09.2015 по справі №509/2851/15-ц, що набрало законної сили (а.с.220-221 т.1), рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.12.2007 також визнано за ОСОБА_12 право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в АДРЕСА_10 .

Як вбачається з копії заочного рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.06.2010 по справі №2-714/2010, що набрало законної сили (а.с.224 т.1), рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.12.2007 також визнано за ОСОБА_13 право власності на земельну ділянку площею 0,0900 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в АДРЕСА_11 .

Як вбачається з копії заочного рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.06.2010 по справі №2-689/2010, що набрало законної сили (а.с.226 т.1), рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.12.2007 також визнано за ОСОБА_14 право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в АДРЕСА_12 .

Як вбачається з копії заочного рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.06.2010 по справі №2-688/2010, що набрало законної сили (а.с.229 т.1), рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.12.2007 також визнано за ОСОБА_15 право власності на земельну ділянку площею 0,096 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в АДРЕСА_13 .

Як вбачається з копії заочного рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11.04.2016 по справі №509/2853/15-ц, що набрало законної сили (а.с.229 т.1), рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.12.2007 також визнано за ОСОБА_16 право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в АДРЕСА_14 .

З вищевказаних рішень Овідіопольського районного суду Одеської області вбачається, що на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.12.2007:

- ОСОБА_3 оформила право власності на земельну ділянку площею 0,0623 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №792245 від 24.03.2008, кадастровий номер земельної ділянки №:03:001:0805;

- ОСОБА_11 оформив право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_9 , та отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №792244 від 24.03.2008, кадастровий номер земельної ділянки №:03:001:0804;

- ОСОБА_10 оформила право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_8 , та отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №792243 від 24.03.2008, кадастровий номер земельної ділянки №:03:001:0803;

- ОСОБА_17 оформив право власності на земельну ділянку площею, 0,1000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , та отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №792241 від 24.03.2008, кадастровий номер земельної ділянки №:03:001:0801;

- ОСОБА_4 оформив право власності на земельну ділянку площею, 0,1000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 та отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №792231 від 24.03.2008, кадастровий номер земельної ділянки №:03:001:0791;

- ОСОБА_6 оформила право власності на земельну ділянку площею, 0,1000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 та отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №792230 від 24.03.2008, кадастровий номер земельної ділянки №:03:001:0790;

- ОСОБА_16 оформив право власності на земельну ділянку площею, 0,1000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_14 , та отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №792227 від 23.03.200, кадастровий номер земельної ділянки № :03:001:0787;

- ОСОБА_12 оформив право власності на земельну ділянку площею, 0,0900 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_10 , та отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №930099 від 23.03.200, кадастровий номер земельної ділянки №:03:001:0806;

- ОСОБА_13 оформила право власності на земельну ділянку площею, 0,0900 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_11 та отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №792249 від 24.03.2008, кадастровий номер земельної ділянки №:03:001:0809;

- ОСОБА_15 оформила право власності на земельну ділянку площею, 0,096 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_13 та отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 792232 від 24.03.2008, кадастровий номер земельної ділянки № :03:001:0810;

- ОСОБА_14 оформила право власності на земельну ділянку площею, 0,1000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_12 та отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №792234 від 24.03.2008, кадастровий номер земельної ділянки №:03:001:0794;

- ОСОБА_7 оформив право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 та отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №792237 від 24.03.2008, кадастровий номер земельної ділянки №:03:001:0797;

- ОСОБА_8 оформив право власності на земельну ділянку площею, 0,1 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_7 та отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №792238 від 24.03.2008, кадастровий номер земельної ділянки №:03:001:0798;

- ОСОБА_9 оформила право власності на земельну ділянку площею, 0,1 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №792240 від 24.03.2008, кадастровий номер земельної ділянки №:03:001:0800.

Водночас, заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.11.2011 по справі №2-1117/11, що набрало законної сили (а.с.217 т.1): визнано недійсними державні акти, видані: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_17 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ; визнано недійсними та скасовані відповідні договори купівлі-продажу, укладені між цими особами та ОСОБА_18 ; визнано недійсними та скасовані державні акти на земельні ділянки, видані ОСОБА_18 ; витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_18 земельні ділянки, зокрема:

- земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :03:001:0805, площею 0,0623 га;

- земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер :03:001:0801, площею 0,1000 га;

- земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер :03:001:0791, площею 0,1000 га;

- земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_5 , кадастровий номер :03:001:0790, площею 0,1000 га;

- земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_6 , кадастровий номер :03:001:0797, площею 0,1000 га;

- земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_7 , кадастровий номер :03:001:0798, площею 0,1000 га;

- земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер №:03:001:0800, площею 0,1000 га.

Заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 13.09.2011 по справі №2-510/11, що набрало законної сили, визнано незаконним державний акт , виданий ОСОБА_11 та зобов`язано останнього повернути Дальницькій сільській раді земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_9 , кадастровий номер №:03:001:0804, площею 0,1000 га.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 12.08.2015 по справі №509/2855/15-ц, що набрало законної сили, визнано незаконним державний акт, виданий ОСОБА_10 , витребувано у останньої та повернуто Дальницькій сільській раді земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_8 , кадастровий номер №:03:001:0803, площею 0,1000 га.

Вказаним рішенням також було встановлено, що ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 24.12.2009 було скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.12.2007, справа направлена на новий розгляд до Овідіопольського районного суду Одеської області, а ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 26.02.2010 по справі №2/951/10 позов вказаних фізичних осіб про визнання права власності та зобов`язання вчинити певні дії залишено без розгляду.

Заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 11.04.2016 по справі №509/2853/15-ц, що набрало законної сили, визнано незаконним державний акт, виданий ОСОБА_16 , витребувано у останнього та повернуто у власність Дальницькій сільській раді земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_14 , кадастровий номер №:03:001:0787, площею 0,1000 га.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 11.04.2016 по справі №509/2851/15-ц, що набрало законної сили, визнано незаконним державний акт, виданий ОСОБА_12 , витребувано з незаконного володіння останнього та повернуто у власність Дальницькій сільській раді земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_10 , кадастровий номер №:03:001:0806, площею 0,1000 га.

Заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.06.2010 по справі №2-714/2010, що набрало законної сили, визнано недійсним та скасовано державний акт, виданий ОСОБА_13 , зобов`язано останню передати у власність Дальницькій сільській раді земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_11 , площею 0,0900 га.

Заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.06.2010 по справі №2-688/2010, що набрало законної сили, визнано недійсним та скасовано державний акт, виданий ОСОБА_15 , зобов`язано останню передати у власність Дальницькій сільській раді земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_13 , площею 0,0960 га.

Заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.06.2010 по справі №2-689/2010, що набрало законної сили, визнано недійсним та скасовано державний акт, виданий ОСОБА_19 , зобов`язано останню передати у власність Дальницькій сільській раді земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_12 , площею 0,1000 га.

Разом з тим, в подальшому, а саме 29.11.2018, право власності на вищевказані земельні ділянки, зареєструвала за собою ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ).

З інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.72-167 т.1) вбачається, що ОСОБА_2 для реєстрації за собою права власності на спірні земельні ділянки, розташовані в АДРЕСА_15 , були надані наступні документи:

- для реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0805: заяву про поділ земельної ділянки серія та номер: 1767, видану 29.12.2007, видавник: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу; відомості ДЗК, серія та номер: 5894888, видані 29.11.2018, видавник: Державний земельний кадастр;

- для реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0804: заяву про поділ земельної ділянки серія та номер: 1767, видану 29.12.2007, видавник: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу; відомості ДЗК, серія та номер: 5894882, видані 29.11.2018, видавник: Державний земельний кадастр;

- для реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0803: заяву про поділ земельної ділянки серія та номер: 1767, видану 29.12.2007, видавник: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу; відомості ДЗК, серія та номер: 5894931, видані 29.11.2018, видавник: Державний земельний кадастр;

- для реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0801: заяву про поділ земельної ділянки серія та номер: 1767, видану 29.12.2007, видавник: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу; відомості ДЗК, серія та номер: 5895133, видані 29.11.2018, видавник: Державний земельний кадастр;

- для реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0791: заяву про поділ земельної ділянки серія та номер: 1767, видану 29.12.2007, видавник: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу; відомості ДЗК, серія та номер: 5895081, видані 29.11.2018, видавник: Державний земельний кадастр;

- для реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0790: заяву про поділ земельної ділянки серія та номер: 1767, видану 29.12.2007, видавник: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу; відомості ДЗК, серія та номер: 5895063, видані 29.11.2018, видавник: Державний земельний кадастр;

- для реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0787: заяву про поділ земельної ділянки серія та номер: 1767, видану 29.12.2007, видавник: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу; відомості ДЗК, серія та номер: 5894670, видані 29.11.2018, видавник: Державний земельний кадастр;

- для реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0806: рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: №458-VII, видане 27.09.2017, видавник: Дальницька сільська рада;

- для реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0809: заяву про поділ земельної ділянки серія та номер: 1767, видану 29.12.2007, видавник: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу; відомості ДЗК, серія та номер: 5894619, видані 29.11.2018, видавник: Державний земельний кадастр;

- для реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0810: заяву про поділ земельної ділянки серія та номер: 1767, видану 29.12.2007, видавник: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу; відомості ДЗК, серія та номер: 5894803, видані 29.11.2018, видавник: Державний земельний кадастр;

- для реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0794: заяву про поділ земельної ділянки серія та номер: 1767, видану 29.12.2007, видавник: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу; відомості ДЗК, серія та номер: 5894428, видані 29.11.2018, видавник: Державний земельний кадастр;

- для реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0797: заяву про поділ земельної ділянки серія та номер: 1767, видану 29.12.2007, видавник: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу; відомості ДЗК, серія та номер: 5894543, видані 29.11.2018, видавник: Державний земельний кадастр,

- для реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0798: заяву про поділ земельної ділянки серія та номер: 1767, видану 29.12.2007, видавник: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу; відомості ДЗК, серія та номер: 5894398, видані 29.11.2018, видавник: Державний земельний кадастр;

- для реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0800: заяву про поділ земельної ділянки серія та номер: 1767, видану 29.12.2007, видавник: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу; відомості ДЗК серія та номер: 5894972, видані 29.11.2018, видавник: Державний земельний кадастр.

В подальшому, ОСОБА_2 увійшла до складу засновників ПП «Юридичний Консалтінг-Сервіс» із вкладом до статутного капіталу: 400000 грн у формі нерухомого майна (зокрема 14 вищезазначених спірних земельних ділянок), що підтверджується рішенням засновників № 5 ПП «Юридичний Консалтінг-Сервіс» від 11.04.2019 (а.с.58-63 т.1).

Також з вказаного рішення засновників № 5 ПП «Юридичний Консалтінг-Сервіс» від 11.04.2019 вбачається, що поряд з включенням до складу засновників ОСОБА_2 , одночасно було виключено зі складу учасників попереднього засновника цієї юридичної особи ОСОБА_20 , в результаті чого ОСОБА_2 стала єдиним учасником ПП «Юридичний Консалтінг-Сервіс».

Відповідно до акту приймання-передачі нерухомого майна від 11.04.2019, ОСОБА_2 передала а ПП «Юридичний Консалтінг-Сервіс» прийняло у якості внеску до статутного капіталу 14 вищезазначених земельних ділянок (а.с.64-67 т.1).

12.04.2019 спірні земельні ділянки були зареєстровані на праві власності за ПП «Юридичний Консалтінг-Сервіс», що також вбачається з інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.72-167 т.1).

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 05.05.2023, посвідченого державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області Грабовенко-Ворсуляк Д.М. (спадкова справа № 972/2021, зареєстровано в реєстрі № 2-702), спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 є її донька ОСОБА_1 . Спадщина, на яку видано дане свідоцтво, складається з 100 % статутного капіталу ПП «Юридичний Консалтінг-Сервіс» в розмірі 400000 грн (а.с.188 т.1).

05.05.2023 між ОСОБА_1 (Продавець) та ОСОБА_21 (Покупець) укладено договір купівлі-продажу майнових прав ПП «Юридичний Консалтінг-Сервіс», відповідно до якого ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_21 майнові права на ПП «Юридичний Консалтінг-Сервіс», які відповідають вкладу (внеску) до статутного капіталу в розмірі 100%, що складає 400000 грн.

06.05.2023 рішенням засновника (власника) № 3 ПП «Юридичний Консалтінг-Сервіс» вирішено включити вказане підприємство до складу учасників ТОВ «Старт Консалтинг» із внесенням додаткового вкладу до статутного капіталу, зокрема, 14 спірних земельних ділянок (а.с.58-63 т.1).

06.05.2023 між ПП «Юридичний Консалтінг-Сервіс» та ТОВ «Старт Консалтинг» складено та підписано Акт прийому-передачі до статутного капіталу (а.с.70-71 т.1), відповідно до якого з метою збільшення статутного капіталу ТОВ «Старт Консалтинг» та на виконання протоколу ТОВ «Старт Консалтинг» № 1 від 05.05.2023, ПП «Юридичний Консалтінг-Сервіс» передає, а ТОВ «Старт Консалтинг» приймає, як вклад до статутного капіталу нерухоме майно, зокрема, 14 спірних земельних ділянок.

Як наслідок, 07.05.2023 спірні земельні ділянки були зареєстровані на праві власності за ТОВ «Старт Консалтинг», що також вбачається з інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.72-167 т.1).

09.05.2023 загальними зборами учасників ТОВ «Старт Консалтинг» вирішено прийняти до складу учасників товариства ПП «Юридичний Консалтінг-Сервіс» та затверджено розміри часток учасників: ОСОБА_22 володіє часткою у статутному капіталі в розмірі 1000 грн, що становить 0,002 % статутного капіталу ТОВ «Старт Консалтинг»; ПП «Юридичний Консалтінг-Сервіс» володіє часткою у статутному капіталі в розмірі 400000 грн, що становить 99,998 % статутного капіталу ТОВ «Старт Консалтинг».

Предметом позову у даній справі є вимоги прокурора витребувати з незаконного володіння ТОВ «Старт Консалтинг» 14 спірних земельних ділянок в порядку ст. 387 ЦК України.

Задовольняючи позов, місцевий господарський суд виходи з його обгрунтованості та доведеності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

За змістом ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, заволоділа ним (ст. 387 ЦК України).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання до суду віндикаційного позову.

Предметом віндикаційного позову є вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном не власника про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння. Предметом доказування у справах за такими позовами є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як-то обставини, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, у тому числі - не з його волі, перебування його в натурі у відповідача тощо.

Вказаний спосіб захисту орієнтований на захист безпосередньо права власності і не пов`язаний з будь-якими конкретними зобов`язаннями між власником і порушником.

Власник з дотриманням вимог статей 387, 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19).

Незаконним володільцем спірного майна може бути як добросовісний, так і недобросовісний набувач.

При цьому, добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати.

Недобросовісний набувач, навпаки, на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і яка на її відчуження не має права.

Відплатність придбання майна, так само як і запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності відчужувача, не є безспірним доказом добросовісності набувача.

Слід зазначити, що від недобросовісного набувача майно може бути витребувано в будь-якому випадку, а від добросовісного - лише в передбачених законом випадках, а саме відповідно до ст. 388 ЦК України.

Як вже зазначалось, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.12.2007 у справі 2-7574/07 за позовами певних фізичних осіб до сільської ради визнано за кожним з них право власності на спірні земельні ділянки. На підставі цього рішення суду, вони оформили за собою права власності та отримали державні акти.

Проте, рішення суду, на підставі якого ці земельні ділянки вибули з комунальної власності, скасоване. Більш того, вищезазначеними рішеннями Овідіопольського районного суду були задоволені цивільні позови прокурора та визнано недійсними державні акти з одночасним зобов`язанням фізичних осіб повернути земельні ділянки Раді.

Отже, спірні земельні ділянки як перебували, так і перебувають у комунальній власності, а їх розпорядником є Дальницька сільська рада Одеського району Одеської області.

Водночас, 29.11.2018 право власності на вищевказані земельні ділянки зареєструвала за собою Мусієнко С.М.

Частиною 2 ст. 78 Земельного кодексу України визначено, що право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього кодексу, а також інших законів, що видаються до них.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до п. 81-2 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, для державної реєстрації права власності та права постійного користування на земельну ділянку, права на яку набуваються шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у постійне користування із земель державної або комунальної власності, подається рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи надання у постійне користування або про затвердження документації із землеустрою щодо формування земельної ділянки та передачу її у власність чи надання у постійне користування.

При цьому, у випадку, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження то це є підставою для відмови в державній реєстрації прав (п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

З інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.72-167 т.1) вбачається, що підставою виникнення права власності ОСОБА_2 , зокрема, на 13 спірних земельних ділянок є заява про поділ земельної ділянки № 1767 від 29.12.2007, видавник: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу; відомості ДЗК, видані 29.11.2018, видавник: Державний земельний кадастр.

Тобто, усупереч п. 81-2 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 державним реєстратором зареєстровано право власності на земельні ділянки за ОСОБА_2 за відсутності відповідних рішень органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність, або про затвердження документації із землеустрою щодо формування земельної ділянки та передачу її у власність, а також за відсутності відомостей щодо придбання вказаної земельної ділянки.

Зазначені обставини також підтверджуються і листами Дальницької сільської ради від 11.04.2024 за № 652 та від 02.05.2024 № 788, в яких було повідомлено прокурора, зокрема, про те, що жодних рішень про надання дозволів на розробку землевпорядної документації, затвердження такої документації та передачу у власність відповідних земельних ділянок Радою не приймалось.

Щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0806, то згідно з інформацією з Державного реєстру вона була зареєстрована на праві власності ОСОБА_2 на підставі рішення Дальницької сільської ради від 27.09.2017 № 458-VII.

Матеріали цієї справи не містять рішення Ради від 27.09.2017 № 458-VII.

Натомість, в матеріалах цієї справи міститься лист Архівного відділу Одеської районної державної адміністрації від 15.04.2024 № 18.2-2-27/42 (на запит прокурора, а.с.51 т.), в якому зазначено, що Дальницькою сільською радою були передані на зберігання до архівного відділу райдержадміністрації рішення пленарного засідання позачергової двадцять третьої сесії сьомого скликання, які складаються з трьох томів, а саме рішення №№ 400-448, а рішення Дальницької сільської ради від 27.09.2017 № 458-VII серед пленарних рішень зазначеної сесії немає.

Ці обставини відповідачем не спростовані взагалі.

Отже, набуття ОСОБА_2 права власності на 14 спірних земельних ділянок необхідно розцінювати як самовільне розпорядження землею комунальної власності.

В подальшому, не маючи на те жодних правових підстав, ОСОБА_2 протиправно внесла 14 спірних земельних ділянок до статутного капіталу ПП «Юридичний Консалтінг-Сервіс», ставши при цьому єдиним учасником цього підприємства, і в результаті цього спірні земельні ділянки були зареєстровані на праві власності за ПП «Юридичний Консалтінг-Сервіс».

Згодом, ПП «Юридичний Консалтінг-Сервіс» увійшло до складу учасників ТОВ «Старт Консалтинг», передавши вказані земельні ділянки до статутного капіталу ТОВ «Старт Консалтинг» та, як наслідок, вони були зареєстровані вже за ТОВ «Старт Консалтинг».

Колегія суддів зазначає, що при придбанні майна, покупець має проявляти розумну обачливість і перевіряти історію походження майна, що є стандартною діловою практикою.

Тобто ПП «Юридичний Консалтінг-Сервіс» могло дізнатись про те, що спірне майно передається йому особою, яка не має на це жодних прав, відповідно, і про можливі негативні наслідки та ризики у разі набуття права власності на нього.

Більш того, згідно з ст. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Підприємство є товариством, тому до спірних правовідносин застосовуються норми права, що регламентують діяльність саме цього виду господарських товариств (постанова Верховного Суду від 11.12.2023 у справі cправі № 925/200/22).

Відповідно до статей 28, 29 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» (в редакції, станом на момент передачі спірного майна до статутного капіталу ПП «Юридичний Консалтінг-Сервіс» на підставі рішення засновників № 5 від 11.04.2019) вищим органом товариства є загальні збори учасників.

Отже ОСОБА_2 , передавши 14 спірних земельних ділянок до статутного капіталу ПП «Юридичний Консалтінг-Сервіс», ставши при цьому єдиним учасником цього підприємства, увійшла і до вищого органу управління цієї юридичної особи.

Відтак, оскільки вищому органу управління ПП «Юридичний Консалтінг-Сервіс», через який товариство реалізує права і обов`язки, було відомо про незаконність передачі попереднім власником ( ОСОБА_2 ) спірного майна, то ПП «Юридичний Консалтінг-Сервіс» достовірно знало про набуття спірного майна від особи, яка не має права на його передачу.

Те саме стосується і ТОВ «Старт Консалтинг», оскільки внаслідок передачі ПП «Юридичний Консалтінг-Сервіс» спірного нерухомого майна шляхом його внесення до статутного капіталу ТОВ «Старт Консалтинг», ПП «Юридичний Консалтінг-Сервіс» також стало учасником ТОВ «Старт Консалтинг».

Враховуючи вищевикладене в сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що ні ПП «Юридичний Консалтінг-Сервіс», ні ТОВ «Старт Консалтинг» не є добросовісними набувачами спірного нерухомого майна.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що подальша зміна учасників вказаних юридичних осіб не змінює факту недобросовісності останніх як юридичних осіб набувачів майна, адже набувачем майна залишалися саме юридичні особи, а не її учасники.

Фактично, доводи відповідача зводяться лише до відсутності правових перешкод та обмежень для вчинення відповідних дій під час передачі майна (спочатку від ОСОБА_2 до ПП «Юридичний Консалтінг-Сервіс», в подальшому від ПП «Юридичний Консалтінг-Сервіс» до ТОВ «Старт Консалтинг»).

Надаючи оцінку таким доводам, колегія суддів зауважує, що добросовісність набувача передбачає не лише співставлення відомостей про права на нерухоме майно з інформацією, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також розумну обачність набувача.

Така розумна обачність включає перевірку, виявлення та докладання інших зусиль для визначення наявності прав інших осіб стосовно нерухомого майна.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на важливості встановлення розумної обачності як критерію добросовісності набувача, зокрема у постановах від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 30.01.2019 у справі № 357/9328/15-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 30.05.2018 у справі № 469/1393/16-ц, від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15-ц, від 15.05.2018 у справі № 372/2180/15-ц.

Набувач нерухомого майна може вважатися добросовісним лише тоді, коли він не просто покладався на відомості з Державного реєстру, а робив це добросовісно. Якщо перевірка інформації про нерухоме майно дає підстави для сумнівів щодо наявності прав інших осіб на нерухоме майно, у тому числі незареєстрованих, то набувач такого майна має вчинити дії, спрямовані на усунення таких сумнівів, або відмовитися від набуття нерухомого майна; в іншому разі набувач не буде вважатися добросовісним.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 08.11.2023 у справі № 607/15052/16-ц, добросовісність набуття виключається, якщо на момент вчинення правочину з набуття майна право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться записи про арешт майна, заборону його відчуження, наявна інформація в Єдиному державному реєстрі судових рішень про судовий спір щодо цього майна, за обставинами якого останнє може перебувати у володінні іншої особи, ніж власник, і може бути повернутим власникові чи витребуваним на його користь.

Такі відомості повинні спонукати покупця до більшої обачливості.

Крім того, для приватного права з урахуванням принципу розумності є неприйнятним використання конструкції юридичної особи (зокрема, внесення нерухомості до статутного капіталу юридичної особи, вихід учасника із юридичної особи та отримання при виході), інших правомірних приватно-правових засобів з метою створення видимості добросовісного набуття права власності для унеможливлення застосування віндикаційного позову.

Застосування приватно-правових конструкцій з метою створення видимості добросовісного набуття права власності для унеможливлення застосування віндикаційного позову по своїй суті є недобросовісним та свідчить про зловживання учасниками цивільного обороту. До обставин, які можуть свідчити про те, що учасники створюють видимість добросовісного набуття права власності для унеможливлення застосування віндикаційного позову, відноситься, зокрема, момент вчинення правочину чи інших дій; суб`єкти, які вчиняють або з якими вчиняються правочини, контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родичі, квазіродичі, пов`язана чи афілійована юридична особа, пов`язані чи афілійовані групи юридичних осіб) (постанова Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 522/14900/19).

Враховуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів вважає доводи відповідача лише формальними та такими, що жодним чином не спростовують вищевикладених обставин та висновків суду щодо недобросовісності вказаних осіб, а фактично спрямованими лише на створення видимості добросовісного набуття права власності для унеможливлення застосування віндикаційного позову.

За таких обставин, зважаючи на приписи ст. 387 ЦК України, суд першої інстанції дійшов цілком правильного висновку про наявність підстав для витребування з незаконного володіння відповідача спірних земельних ділянок.

Водночас не вбачається порушення справедливого балансу в разі витребування (повернення) майна від недобросовісного набувача без будь-якої компенсації. Протилежний підхід стимулював би неправомірне та свавільне заволодіння чужим майном та фактично передбачав би винагороду за порушення законодавства і прав інших осіб. Крім того, недобросовісне заволодіння чужим майном не відповідає критерію мирного володіння майном.

Щодо ефективності способу захисту.

Як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду (зокрема у постанові від 14.11.2018 у справі №183/1617/16-ц), метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений.

У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача.

Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

Щодо строку позовної давності.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 Цивільного кодексу України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 Цивільного кодексу України).

З положень статті 261 ЦК України вбачається, що початок перебігу позовної давності пов`язаний не лише з днем, коли особа довідалася про порушення її права (чи особу порушника), але й з днем, коли вона могла довідатися про таке порушення.

Верховний Суд у постанові від 13.02.2018 у справі №910/9452/17 зазначив, що визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Також Велика Палата Верховного Суду зазначала, що для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники (постанова від 26.11.2019 у справі №914/3224/16).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися» у частині першій статті 261 ЦК України дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, яких закон уповноважує звертатися до суду з позовом в інтересах інших осіб.

Нормами ч. 3 ст. 267 ЦК України передбачено можливість застосування позовної давності лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

З огляду на викладене суд зобов`язаний у будь-якому випадку в разі подання заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності розглянути її і якщо позовна давність спливла - відмовити в позові у зв`язку з її закінченням (за відсутності наведених позивачем поважних причин пропуску вказаного строку).

Отже, з набранням судовими рішеннями Овідіопольського районного суду Одеської області законної сили, право власності територіальної громади на спірні земельні ділянки було захищеним і підстави для вжиття сільською радою будь-яких інших заходів, у тому числі щодо витребування вказаної земельної ділянки у ОСОБА_2 або будь-яких інших осіб, у тому числі і суб`єктів господарювання, були відсутні.

Як вбачається з матеріалів справи та відповідачем не спростовано, Рада не була обізнана про подальше незаконне вибуття спірних земельних ділянок з комунальної власності та про реєстрацію права власності на неї за іншими особами, оскільки вона не є стороною цих угод та будь-якої згоди на відчуження земельних ділянок не надавала.

В такий спосіб, оскільки закон пов`язує початок перебігу строку позовної давності з часом, коли особі, право якої порушено, стало відомо про порушення закону та/або її прав і охоронюваних законом інтересів, початком строку позовної давності в даному випадку для Позивача (Ради) є 2024 рік, коли їй стало відомо про вибуття спірних земельних ділянок з власності територіальної громади.

Водночас доказів на спростування викладеного відповідачем не надано та матеріали справи не містять. Чинним законодавством на позивача не покладено обов`язки щодо моніторингу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно чи інших реєстрів.

При цьому початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на звернення з позовом, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З огляду на викладене, суд першої інстанції цілком обґрунтовано виснував про звернення прокурора до суду в інтересах Ради в межах встановленого законом строку позовної давності.

Щодо судового збору.

Стаття 162 ГПК України містить положення, за яким у позовній заяві має зазначатися ціна позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці, обґрунтований розрахунок сум, що стягуються або оспорюються.

Згідно з пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 163 ГПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна. У позовах, які складаються з кількох самостійних вимог - загальною сумою всіх вимог.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що законодавець пов`язує визначення ціни позову з моментом пред`явлення позову до суду.

Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (пункт 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 907/9/17)

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 у справі № 910/13737/19, майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Таким чином, позовна вимога про витребування майна у розумінні змісту зазначених статей є майновою вимогою, тобто судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового характеру.

Предметом позову у цій справі є вимога майнового характеру витребування 14 земельних ділянок.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідну заяву або скаргу було подано до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» унормовано, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, звертаючись до суду з позовом про витребування земельних ділянок, прокурор вказав ціну позову, на підтвердження чого надав суду витяги із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок (а.с.171-184 т.1), сумарна вартість яких (спірних земельних ділянок) становить 11507262,80 грн.

Витяги сформовані 06.05.2024, позов подано 15.07.2024.

Із цієї ж вартості виходив суд першої інстанції, вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат зі сплати судового збору за подання позову прокурором 172608,94 грн (1,5% від 11507262,80 грн).

В ухвалах від 04.03.2025 у справі №911/915/22, від 03.02.2025 у справі № 914/2813/21, від 29.10.2024 у справі № 918/133/24, від 30.04.2024 у справі № 906/283/22, від 06.08.2021 у справі №308/6261/16-ц Верховний Суд, вирішуючи питання щодо розміру судового збору за позовом про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, також вказував на ціну позову у справі, виходячи саме з нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач не надав суду жодних інших відомостей щодо вартості спірних земельних ділянок, зокрема (але не виключно) експертної грошової оцінки, звіту про оцінку майна тощо, колегія суддів вважає, що розмір судового збору за апеляційний перегляд рішення Господарського суду Одеської області від 04.02.2025 у справі № 916/3145/24 має становити 207130,75 грн ((150% від 172608,94 грн) х 0,8), і оскільки відповідач при поданні апеляційної скарги сплатив лише 6300 грн, наявні підстави для достягнення з відповідача до Державного бюджету України недоплаченого судового збору у сумі 200830,73 грн (207130,75 грн - 6300 грн).

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

В силу приписів ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Старт Консалтинг» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 04.02.2025 у справі № 916/3145/24 залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Старт Консалтинг» до Державного бюджету України (отримувач коштів: ГУК в Од.обл./Приморський р-н/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37607526; банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.); рахунок отримувача: UA2015758; код класифікації доходів бюджету: 22030101) судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Одеської області від 04.02.2025 у справі № 916/3145/24 в сумі 200830,73 грн.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ із зазначенням необхідних реквізитів.

Постанова, відповідно до вимог ст. 284 ГПК України, набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до ст. 288 ГПК України.

Повна постанова складена 12.05.2025.

Головуючий суддя Н.С. Богацька

судді Я.Ф. Савицький

Н.М. Принцевська