ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

"06" травня 2025 р. Справа№910/11521/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Ходаківської І.П.

Євсікова О.О.

за участю секретаря судового засідання Невмержицької О.В.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 06.05.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2025

у справі №910/11521/24 (суддя Демидов В.О.)

за позовом ОСОБА_1

до 1) Київської обласної державної адміністрації (Київської обласної військової адміністрації)

2) Релігійної організації «Релігійна громада парафія на честь Святої Рівноапостольної Ніни Київської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) с. Велика Олександрівка Бориспільського району Київської області»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Шепель Олега Костянтиновича

про визнання недійсним статуту в новій редакції, визнання протиправним та скасування розпорядження

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Київської обласної державної адміністрації (Київської обласної військової адміністрації) (далі по тексту - відповідач 1), Релігійної організації «Релігійна громада парафія на честь Святої Рівноапостольної Ніни Київської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) с. Велика Олександрівка Бориспільського району Київської області» (далі по тексту - відповідач 2) про:

визнання недійсним статуту Релігійної організації «Релігійна громада парафія на честь Святої Рівноапостольної Ніни Київської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) с. Велика Олександрівка Бориспільського району Київської області» у новій редакції, зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань №005004239 від 18.12.2023;

визнання протиправним та скасування розпорядження Голови Київської обласної державної адміністрації (Київської обласної військової адміністрації), яким зареєстровано статут відповідача 2 в новій редакції.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що статут відповідача 2 у новій редакції був прийнятий на загальних зборах 12.08.2023 особами, які не були членами Релігійної громади парафії на честь Святої Рівноапостольної Ніни Київської єпархії Української Православної Церкви с. Велика Олександрівка Бориспільського району Київської області, а тому скликані всупереч вимогам Статут Релігійної громади та не є чинними, через відсутність 2/3 від числа членів Парафіяльних зборів. Вказане рішення приймалися невідомими особами у кількості, які ніколи не були членами Парафіяльних зборів та/або Релігійної громади, до відповідного списку членів Релігійної громади ніколи настоятелями не включалися. Реєстраційні дії здійснювалися за заявами невідомої особи, якому Парафіяльними зборами Релігійної громади таких повноважень ніколи на надавалось.

Також позивач наголосив, що Київська обласна державна адміністрація (Київська обласна військова адміністрація) порушивши приписи статті 14 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», винесла розпорядження про реєстрацію нової редакції статуту відповідача 2.

Господарський суд міста Києва рішенням від 21.01.2025 у справі №910/11521/24 у задоволенні позову відмовив.

Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позивачем позовних вимог.

Проаналізувавши зміст статуту «Релігійної громади парафії на честь Святої Рівноапостольної Ніни Бориспільської єпархії Української Православної Церкви с. Велика Олександрівка Бориспільського району Київської області» судом першої інстанції не встановлено будь-якого врегульованого порядку та чітких критеріїв щодо прийняття членів у релігійну громаду, а також порядку їх обліку та ведення реєстру, які б дали можливість чітко ідентифікувати реальну кількість членів релігійної громади. Враховуючи, що ні законодавство України, ні статут релігійної організації, в редакції, чинній на час проведення зборів, не містить поняття фіксованого членства в релігійній громаді та визначеної процедури прийняття в члени релігійної громади, суд відхилив посилання позивача на реєстр членів релігійної громади (членів парафіяльних зборів), а також склад (список) членів релігійної громади (членів парафіяльних зборів) Релігійної організації «Релігійна громада парафії Святої Рівноапостольної Ніни Бориспільської єпархії Української Православної Церкви с. Велика Олександрівка Бориспільського району Київської області», складених у липні 2023 року.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2025 у справі №910/11521/24 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема щодо недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими (щодо висновку суду про правомочність та наявність повноважень на прийняття рішень Парафіяльними зборами 12.08.2023, яке на думку позивача суперечить фактичним обставинам справи, п. 2.4 Статуту релігійної громади та ст. 8 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації».

Позивач зазначив, що відповідно до матеріалів реєстраційної справи у протоколі від 12.08.2023 не зазначений список учасників цих зборів; згідно п. 2.5 Статуту Релігійної громади, чинному на момент проведення зборів 12.08.2023, імперативно визначено, що Протокол Парафіяльних зборів підписується настоятелем, секретарем та п`ятьма членами зборів, які обираються для цього. Протокол від 12.08.2023 на підставі якого був зареєстрований Статут Релігійної громади в новій редакції, в порушення вищеназваних приписів Статуту не підписаний ні настоятелем, ні п`ятьма членами зборів, які повинні були бути для цього обрані. Відповідно, документи, подані для реєстрації нової редакції статуту релігійної громади не відповідають нормам Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» та вимогам Статуту Релігійної громади, чинному на момент проведення реєстрації.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2025 у справі №910/11521/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.

19.02.2025 суддя Демидова А.М. заявила самовідвід від розгляду справи №910/11521/24. Заява судді про самовідвід заявлена з метою недопущення сумнів у її неупередженості, що можуть виникнути у зв`язку з тим, що її близька особа розглядала дану справу.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 19.02.2025 заяву про самовідвід судді Демидової А.М. від розгляду справи №910/11521/24 задовольнив. Матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2025 у справі №910/11521/24 передав для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2025 у зв`язку з задоволенням заяви про самовідвід судді Демидової А.М. від розгляду справи №910/11521/24, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2025 справу №910/11521/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Євсіков О.О., Ходаківська І.П.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 24.02.2025 витребував з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/11521/24. Відклав розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2025 у справі №910/11521/24 до надходження матеріалів даної справи.

Матеріали справи №910/11521/24 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 06.03.2025.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 10.03.2025 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2025 у справі №910/11521/24. Розгляд апеляційної скарги призначив на 15.04.2025 о 12 год. 15 хв.

Релігійна організація "Релігійна громада парафія на честь Святої Рівноапостольної Ніни Київської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церки України) с. Велика Олександрівка Бориспільського району Київської області" згідно відзиву на апеляційну скаргу заперечує проти задоволення апеляційної скарги позивача, посилаючись на правильність висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідача 1 згідно відзиву на апеляційну скаргу позивача також заперечує проти її задоволення зазначаючи, до Київської обласної державної адміністрації був поданий повний перелік документів, передбачений Законом України «Про свободу совісті та релігійні організації». Зауважено, що процедури реєстрації статуту (положення) релігійної громади та державної реєстрації змін відомостей про юридичну особу - релігійну організацію у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не є тотожними. Матеріали реєстраційної справи відповідача 2, сформованої відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», не є тотожними документам, що подаються для реєстрації статуту (положення) релігійної організації відповідно до вимог статті 14 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації». При цьому позивач у позовній заяві та апеляційній скарзі неодноразово помилково ототожнює процедури реєстрації статуту (положення) релігійної громади та державної реєстрації змін відомостей про юридичну особу - релігійну організацію, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Київська обласна державна адміністрація у відзиві зауважила, що вимога позивача щодо визнання недійсним статуту відповідача 2 у новій редакції не може бути реалізована у рамках спору з Київською обласною державною адміністрацією, оскільки Київська обласна державна адміністрація відповідно до положень статей 12 та 14 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» здійснює реєстрацію статутів (положень) релігійних громад, але не приймає чи затверджує статут юридичної особи приватного права релігійної громади, не приймає рішень про зміну підлеглості юридичної особи релігійної громади, не приймає рішення про призначення та/або звільнення керівника юридичної особи релігійної громади.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 15.04.2025 відклав розгляд справи №910/11521/24 на 06.05.2025 об 13 год. 30 хв.

У судовому засіданні 06.05.2025 представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2025 у справі №910/11521/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

У судовому засіданні 06.05.2025 представник відповідача 1 заперечив проти задоволення апеляційної скарги позивача, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2025 у справі №910/11521/24 залишити без змін.

У судовому засіданні 06.05.2025 представник відповідача 2 заперечив проти задоволення апеляційної скарги позивача, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2025 у справі №910/11521/24 залишити без змін.

Третя особа своїх представників в судове засідання, призначене на 06.05.2025 не направила, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзивів на неї, заслухавши пояснення представників учасників справи, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 28.01.2022 розпорядженням №60 Київської обласної державної адміністрації зареєстровано статут Релігійної громади Української православної церкви с. Велика Олександрівка Бориспільського району Київської області.

15.05.2014 відбулась реєстрація змін до установчих документів юридичної особи «Релігійної громади Української Православної Церкви Святої Рівноапостольної Ніни», а саме змінилися місцезнаходження та найменування. Повне найменування - «Релігійна громада парафії на честь Святої Рівноапостольної Ніни Бориспільської єпархії Української Православної Церкви с. Велика Олександрівка Бориспільського району Київської області» (), далі за текстом скорочена назва: «Парафія УПЦ Святої Рівноапостольної Ніни».

Відповідно до п. 6.1 Статуту «Релігійної громади парафії на честь Святої Рівноапостольної Ніни Бориспільської єпархії Української Православної Церкви с. Велика Олександрівка Бориспільського району Київської області» від 03.02.2014 зміни і доповнення до цього Статуту вносяться на розгляд Парафіяльних зборів уповноваженими представниками парафії виключно зі згоди єпархіального архієрея і реєструються в тому ж порядку, що і Статут.

Згідно з п. 2.1 Статуту вищим органом парафіяльного управління є Парафіяльні збори, які за посадою очолює настоятель парафії. До складу парафіяльних зборів належать священослужителі, церковнослужителі, члени парафії, миряни, які досягли 18-річного віку, визнають обов`язковість Статуту про управління УПЦ, регулярно беруть участь у богослужінні, сповідуються та причащаються, перебувають у канонічному послухові до настоятеля і не перебувають під забороною, церковним або кримінальним судом загальної юрисдикції, що забороняє повноцінну участь у богослужбовому житті.

Парафіяльні збори скликаються настоятелем спільно з парафіяльною радою або, за благословенням єпархіального архієрея, благочинним, або іншими уповноваженим представником єпархіального архієрея у міру потреби, але не рідше ніж один раз на рік (п. 2.2 Статуту від 03.02.2014).

Парафіяльні збори вважаються чинними за умови присутності на них не менше 2/3 від числа членів парафіяльних зборів, рішення яких приймається простою більшістю голосів. При рівній кількості голосів голос головуючого є вирішальним (п. 2.4 Статуту).

За вимогами п. 2.5 Статуту протокол парафіяльних зборів підписується настоятелем, секретарем та п`ятьма членами зборів, які обираються для цього. Протоколи парафіяльних зборів затверджуються єпархіальним архієреєм, і тільки після цього ухвалені рішення набувають чинності.

Указом Митрополита Київського і всієї України від 18.08.2005 №86 настоятелем храму «Релігійної громади парафії на честь Святої Рівноапостольної Ніни Бориспільської єпархії Української Православної Церкви с. Велика Олександрівка Бориспільського району Київської області» призначено Богдана Кунтия (т. 1 а. с. 77).

17.01.2019 Верховна Рада України прийняла Закон №2673-VIІI "Про внесення змін до деяких законів України щодо підлеглості релігійних організацій та процедури державної реєстрації релігійних організацій зі статусом юридичної особи", яким було внесено зміни до Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

В пунктах 2, 3 Прикінцевих положень Закону №2673-VIII установлено, що у разі прийняття рішення щодо зміни своєї підлеглості релігійна організація повідомляє про таке рішення центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері релігії, або обласні, Київську, Севастопольську міські державні адміністрації, а в Автономній Республіці Крим - Раду міністрів Автономної Республіки Крим, які забезпечують оприлюднення цього рішення на своєму офіційному веб-сайті. Статути (положення) релігійних організацій мають бути приведені у відповідність із цим Законом упродовж одного року з дня набрання ним чинності. До приведення статутів (положень) у відповідність із цим Законом релігійні організації керуються положеннями діючих статутів (положень) у частині, що не суперечить цьому Закону.

12.08.2023 відбулися загальні збори Релігійної громади парафії на честь Святої Рівноапостольної Ніни Бориспільської єпархії Української Православної Церкви с. Велика Олександрівка Бориспільського району Київської області з порядком денним:

1. Про обрання голови і секретаря Загальних зборів;

2. Про обрання складу лічильної комісії Парафіяльних зборів Релігійної громади;

3. Про встановлення списку членів Загальних зборів релігійної громади;

4. Про зміну підлеглості релігійної громади у канонічних та організаційних питаннях шляхом входу до складу релігійного об`єднання - Православної Церкви України;

5. Про зміну найменування релігійної громади;

6. Про погодження змін до Статуту релігійної громади єпархіальним архієреєм релігійної громади;

7. Про внесення змін та прийняття Статуту релігійної громади шляхом викладення його в новій редакції;

8. Про зміни у поминаннях під час здійснення богослужінь;

9. Про припинення повноважень керівника релігійної громади;

10. Про обрання складу парафіяльної ради релігійної громади;

11. Про обрання складу ревізійної комісії релігійної громади;

12 Про уповноваження на підписання протоколу Загальних зборів;

13. Про проведення реєстрації статуту Релігійної громади в новій редакції та державної реєстрації змін до відомостей про релігійну громаду, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

12.08.2023 Релігійна громада парафії на честь Святої Рівноапостольної Ніни Бориспільської єпархії Української Православної Церкви с. Велика Олександрівка Бориспільського району Київської області на загальних зборах вирішила:

1. Обрати Головою загальних зборів - ОСОБА_2 , а Секретарем - ОСОБА_3 (за 51, проти 0, утримались 0).

2. Обрати лічильну комісію Загальних зборів у складі трьох осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 (за 51, проти 0, утримались 0).

3. Встановити список членів Загальних зборів Релігійної громади, які беруть участь в цих загальних зборах, що додається (Додаток 1) (за 51, проти 0, утримались 0).

4. Змінити підлеглість Релігійної громади у канонічних та організаційних питаннях шляхом входу до складу релігійного об`єднання - Православної Церкви України, а також визначити, що Релігійна громада канонічно та організаційно підпорядковується Управлінню Київської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) та Київській Митрополії Української Православної Церкви (Православної Церкви України), є підзвітною єпархіальним зборам та Єпархіальному архієрею Управління Київської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) (додаток №2) (за 51, проти 0, утримались 0).

5. Змінити офіційне найменування Релігійної громади, визначити таке нове найменування Релігійної громади:

Повне найменування: Релігійна організація «Релігійна громада Парафія Святої Рівноапостольної Ніни Київської Єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) с. Велика Олександрівка Бориспільського району Київської області».

Скорочене найменування: РО "РГ Парафія СВ. Рівноап. Ніни Київської Єпархії УПЦ (ПЦУ) с. Велика Олександрівка Бориспільського району Київської області» (за 51, проти 0, утримались 0).

6. Визнали, що положення Статуту про необхідність отримання згоди чи затвердження змін до Статуту Релігійної громади єпархіальним архієреєм є таким, що суперечить вимогам статті 98 ЦК України та Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» щодо права вільної зміни підлеглості у канонічних та організаційних питаннях Релігійної громади(за 51, проти 0, утримались 0).

7. Викласти та прийняти Статут Релігійної громади в новій редакції, що додається.

Подати прийнятий статут Релігійної громади в новій редакції на затвердження Єпархіальному архієрею "Управління Київської Єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)", Митрополиту Київському і всієї України (за 51, проти 0, утримались 0).

8. Під час богослужінь здійснювати поминання таким чином: "Владику і отця нашого Епіфанія, Блаженнішого Митрополита Київського і всієї України" (за 51, проти 0, утримались 0).

9. Припинити повноваження керівника Релігійної громади відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних - осіб підприємців та громадських формувань - ОСОБА_1 , останнім днем виконання його функціональних обов`язків вважати 12.08.2023 (за 51, проти 0, утримались 0).

10. Обрати головою парафіяльної ради Релігійної громади ОСОБА_8, помічником голови парафіяльної ради Релігійної громади - прот. ОСОБА_5 та скарбником парафіяльної ради Релігійної громади - ОСОБА_4 , строком на три роки (за 51, проти 0, утримались 0).

11. Обрати ОСОБА_6 головою ревізійної комісії Релігійної громади, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 членами ревізійної комісії релігійної громади, строком на три роки (за 51, проти 0, утримались 0).

12. Уповноважити голову та секретаря Загальних зборів на підписання цього Протоколу та додатків до нього (за 51, проти 0, утримались 0).

13. Провести реєстрацію статуту Релігійної громади у новій редакції, а також державну реєстрацію змін до відомостей про Релігійну громаду, що містять в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Уповноважити ОСОБА_8 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Кузнецовським МВ УМВС України в Рівненській області від 22.11.2003, РНОКПП НОМЕР_2 ) на представництво інтересів Релігійної громади перед органами державної влади, в тому числі, але не обмежуючись, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері релігії, обласними державними адміністраціями, відділами (управліннями) державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з метою реєстрації статуту Релігійної громади у новій редакції, а також проведення державної реєстрації змін до відомостей про Релігійну громаду, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, та відповідно надати йому право від імені Релігійної громади підписувати заяви, форми реєстраційних карток, подавати всі необхідні документи, включаючи заяви, форми реєстраційних карток, цей протокол Загальних зборів Релігійної громади, статут Релігійної громади та інші документи, передбачені чинним законодавством України, засвідчувати своїм підписом копії документів, з метою реєстрації статуту Релігійної громади у новій редакції, а також внесення змін до відомостей про Релігійну громаду, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, запитувати та отримувати (в тому числі оригінали) будь-які документи, у разі необхідності вносити плату за дії, що пов`язані з такою державною реєстрацією (за 51, проти 0, утримались 0).

Вказаний протокол підписали голова загальних зборів та секретар загальних зборів.

Додатком №1 до вказаного протоколу затверджено список членів, що беруть участь в загальних зборах Релігійної громади Парафія Святої Рівноапостольної Ніни Київської Єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) с. Велика Олександрівка Бориспільського району Київської області у кількості 51 особи (т. 2 а. с. 79-80) та прийняли рішення змінити підлеглість релігійної громади у канонічних організаційних питаннях шляхом входу до складу релігійного об`єднання - Православної церкви України, а також внесення змін до Статуту Релігійної громади шляхом викладення та прийняття його в новій редакції, який містить ПІБ, дату, місяць, рік народження, адресу проживання та підписи 51 особи, які брали участь в загальних зборах релігійної громади 12.08.2023 (т. 2 а. с. 80-81) (додаток 2 до протоколу №1 від 12.08.2023).

Рішення загальних зборів від 12.08.2023 затверджено Єпархіальним архієреєм Управління Київської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) Митрополитом Київським і всієї України 17.08.2023.

ОСОБА_8 , діючи від імені відповідача 2, звернулась із заявою до відповідача 1 щодо реєстрації статуту релігійної організації в новій редакції (т. 1 а. с.143).

Розпорядженням Київської обласної державної адміністрації 16.10.2023 № 1128 вирішено, зареєструвати нову редакцію Статуту Релігійної організації "Релігійна громада парафія на честь Святої Рівноапостольної Ніни Київської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) с. Велика Олександрівка Бориспільського району Київської області".

18.12.2023 Державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Шепелем О. К. на підставі поданих відповідачем-2 документів за наслідками прийнятих рішень загальних зборів Релігійної громади Парафії на честь Святої Рівноапостольної Ніни Київської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) с. Велика Олександрівка Бориспільського району Київської області від 12.08.2023 оформлених протоколом №1 від 12.08.2023, було проведено державну реєстрацію зміни до відомостей про юридичну особу «Парафія УПЦ Святої Рівноапостольної Ніни», а саме: зміна відомостей про органи управління юридичної особи, зміна керівника, зміна найменування, зміна установчих документів юридичної особи, на підставі чого внесено запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №005004239 від 18.12.2023.

Згідно із статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено у статті 16 Цивільного кодексу України. Суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист їх прав і охоронюваних законом інтересів, які порушені або оспорюються. Наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а лише однією з необхідних умов реалізації права, встановленого вищевказаними нормами.

Частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина 2 статті 11 Господарського процесуального кодексу України).

За ч. 1 ст. 35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність.

Здійснення гарантованого Конституцією України права на свободу світогляду і віросповідання не підлягає обмеженню законом інакше, ніж в інтересах охорони громадського порядку, здоров`я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей (частина 2 статті 35 Конституції України).

Подібна норма міститься і в спеціальному Законі - ст. 3 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації", відповідно до якої кожному громадянину в Україні гарантується право на свободу совісті. Це право включає свободу мати, приймати і змінювати релігію або переконання за своїм вибором і свободу одноособово чи разом з іншими сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, відправляти релігійні культи, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні або атеїстичні переконання.

Частина 3 статті 35 Конституції України визначає, що церква і релігійні організації в Україні відокремлені від держави, а школа - від церкви. Жодна релігія не може бути визнана державою як обов`язкова.

Ніхто не може встановлювати обов`язкових переконань і світогляду. Не допускається будь-яке примушування при визначенні громадянином свого ставлення до релігії, до сповідання або відмови від сповідання релігії, до участі або неучасті в богослужіннях, релігійних обрядах і церемоніях, навчання релігії.

Згідно зі ст. 5 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" церква (релігійні організації) в Україні відокремлена від держави. Релігійна організація зобов`язана додержуватися вимог чинного законодавства і правопорядку.

Здійснення свободи сповідувати релігію або переконання підлягає лише тим обмеженням, які необхідні для охорони громадської безпеки та порядку, життя, здоров`я і моралі, а також прав і свобод інших громадян, встановлені законом і відповідають міжнародним зобов`язанням України (частини 2, 4 статті 3 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації").

Стаття 7 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" визначає, що релігійні організації в Україні утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури.

Релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об`єднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій. Релігійні об`єднання представляються своїми центрами (управліннями).

Відповідно до частин 1, 2 статті 8 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того самого культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об`єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб.

Членство в релігійній громаді ґрунтується на принципах вільного волевиявлення, а також на вимогах статуту (положення) релігійної громади. Релігійна громада на власний розсуд приймає нових та виключає існуючих членів громади у порядку, встановленому її статутом (положенням).

Частинами 3-9 статті 8 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" передбачено, що держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних та організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центрам (управлінням) і вільну зміну цієї підлеглості шляхом внесення відповідних змін до статуту (положення) релігійної громади. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється загальними зборами релігійної громади. Такі загальні збори релігійної громади можуть скликатися її членами.

Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється не менш як двома третинами від кількості членів релігійної громади, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади відповідно до статуту (положення) релігійної громади.

Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту засвідчується підписами членів відповідної релігійної громади, які підтримали таке рішення.

Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту підлягає реєстрації в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Зміна підлеглості релігійної громади не впливає на зміст права власності та інших речових прав такої релігійної громади, крім випадку, встановленого статтею 18 цього Закону.

Частина громади, не згідна з рішенням про зміну підлеглості, має право утворити нову релігійну громаду і укласти договір про порядок користування культовою будівлею і майном з їхнім власником (користувачем).

Повідомлення державних органів про утворення релігійної громади не є обов`язковим.

Поряд з цим за частиною 1 статті 12 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" правоздатність релігійної організації визначає її статут (положення), який підлягає реєстрації у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону. Статут (положення) релігійної організації приймається на загальних зборах віруючих громадян або на релігійних з`їздах, конференціях.

Статут (положення) релігійної організації повинен містити відомості про:

1) вид релігійної організації, її віросповідну приналежність і місцезнаходження;

2) місце релігійної організації в організаційній структурі релігійного об`єднання;

3) майновий стан релігійної організації;

4) права релігійної організації на заснування підприємств, засобів масової інформації, інших релігійних організацій, створення навчальних закладів;

5) порядок внесення змін і доповнень до статуту (положення) релігійної організації;

6) порядок вирішення майнових та інших питань у разі припинення діяльності релігійної організації.

Статут (положення) може містити й інші відомості, пов`язані з особливостями діяльності даної релігійної організації.

Статут (положення) релігійної організації не повинен суперечити чинному законодавству (ч. ч. 2-5 ст. 12 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації").

Порядок реєстрації статутів (положень) релігійних організацій визначає ст. 14 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації".

Отже, статут релігійної організації - це установчий документ, на підставі якого діє релігійна організація, він містить норми, обов`язкові для її членів, а також визначає порядок затвердження та внесення змін до статуту.

Підставами для визнання недійсним статуту релігійної організації є його невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав (затвердив) цей акт, а також порушення у зв`язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів особи, яка його оскаржує (подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 10.06.2020 у справі № 922/2200/19).

При вирішенні спору про визнання недійсними положень установчих документів юридичної особи судом має бути зазначено яким саме приписам закону суперечать ці положення та які права позивача ними порушуються або оспорюються.

Стаття 14 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" визначає, що для реєстрації статуту (положення) релігійної громади громадяни в кількості не менше десяти чоловік, які утворили її і досягли 18-річного віку, подають заяву та статут (положення) на реєстрацію до обласної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а в Автономній Республіці Крим - до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Для реєстрації статуту (положення) релігійної громади у новій редакції до органу реєстрації статуту подаються:

1) заява за підписом керівника або уповноваженого представника релігійної громади;

2) статут (положення) релігійної громади у новій редакції.

До статуту (положення) релігійної громади у новій редакції додатково подаються:

1) належним чином засвідчена копія протоколу (або витяг з протоколу) загальних зборів релігійної громади про внесення змін і доповнень до статуту (положення) релігійної громади, ухвалених відповідно до порядку, визначеного у чинному на момент внесення змін статуті (положенні) релігійної громади, із зазначенням списку учасників цих загальних зборів;

2) оригінал чи належним чином засвідчена копія чинної на дату подання документів редакції статуту (положення) релігійної громади, до якого мають бути внесені зміни і доповнення, з відміткою про державну реєстрацію (з усіма змінами, що до нього вносились), та оригінал свідоцтва, виданого органом реєстрації (якщо таке видавалося).

Разом з тим Закон не визначає порядку вступу, прийняття до складу членів релігійної громади, їх обліку, а залишає вирішення цього питання самій громаді.

17.01.2019 Верховна Рада України прийняла Закон №2673-VIІI "Про внесення змін до деяких законів України щодо підлеглості релігійних організацій та процедури державної реєстрації релігійних організацій зі статусом юридичної особи".

Цей закон був розроблений, оскільки "конституційне право віруючих громадян та створених ними громад щодо вільного релігійного вибору виявляється ускладненим, а часом таким, який неможливо реалізувати. Відсутність вищезазначеної унормованості процедури та механізму зміни приналежності релігійних громад призводить до підвищеної конфліктності в релігійному середовищі" (з пояснювальної записки до проекту закону № 4128 від 23.02.2016).

Велика Палата Верховного Суду, в постанові від 03.04.2024 у справі №906/1330/21, здійснивши аналіз положень Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації", зробила такі висновки:

Законодавець установив механізм, за яким рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється не менш як двома третинами від кількості членів релігійної громади, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади, і такі збори можуть скликатися її членами.

1) рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється загальними зборами релігійної громади. Такі загальні збори релігійної громади можуть скликатися її членами;

2) рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється не менш як двома третинами від кількості членів релігійної громади, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади відповідно до статуту (положення) релігійної громади;

3) рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту засвідчується підписами членів відповідної релігійної громади, які підтримали таке рішення;

4) рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту підлягає реєстрації в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону;

5) зміна підлеглості релігійної громади не впливає на зміст права власності та інших речових прав такої релігійної громади, крім випадку, встановленого статтею18 цього Закону;

6) частина громади, не згідна з рішенням про зміну підлеглості, має право утворити нову релігійну громаду і укласти договір про порядок користування культовою будівлею і майном з їхнім власником (користувачем).

При цьому законодавець визнав автономію релігійної громади у визначенні кількості її членів, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади, а також у питаннях членства на таких засадах:

- членство в релігійній громаді ґрунтується на принципах вільного волевиявлення, а також на вимогах статуту (положення) релігійної громади;

- релігійна громада на власний розсуд приймає нових та виключає існуючих членів громади в порядку, встановленому її статутом (положенням)".

Підставою позову у справі №906/1330/21, що розглядалась Великою Палатою Верховного Суду стало прийняття оспорюваних рішень та Статуту загальними зборами релігійної громади щодо добровільної зміни канонічної приналежності, з переходом до Православної Церкви України, які були скликані неуповноваженими на це особами, без повідомлення позивача - настоятеля Релігійної організації УПЦ та дійсних її членів, а рішення про зміну підлеглості релігійної громади в організаційних та канонічних питаннях, внесення відповідних змін до Статуту прийнято особами, які не були членами Релігійної організації УПЦ, оскільки їх не було включено до складу парафіяльних зборів Релігійної організації УПЦ.

У даній справі підставою позову стало прийняття оспорюваного Статуту загальними зборами релігійної громади, які були скликані неуповноваженими на це особами, а внесення відповідних змін до Статуту прийнято особами, які не були членами Релігійної організації, оскільки їх не було включено до реєстру членів релігійної громади (членів Парафіяльних зборів) Релігійної організації, що зумовило, на думку позивача, який є членом релігійної громади, порушення прав та охоронюваних законом інтересів членів релігійної громади, за захистом яких позивач звернувся до суду.

Зазначене свідчить про подібність справ, оскільки містять наступні критерії: предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, встановлені фактичні обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Таким чином, враховуючи приписи частини 4 статті 236 ГПК України, переглядаючи у апеляційному порядку рішення суду першої інстанції у даній справі, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду розглядає наведені позивачем у апеляційній скарзі доводи, з урахуванням висновків щодо застосування норм права до спірних правовідносин викладених у вказаній постанові Великою Палатою Верховного Суду.

Суд апеляційної інстанції встановив, що 12.08.2023 на загальних зборах членів Релігійної громади Парафія на честь Святої Рівноапостольної Ніни Бориспільської єпархії Української Православної Церкви с. Велика Олександрівка Бориспільського району Київської області приймались рішення відповідно до Закону України від 17.01.2019 №2673-VIІI "Про внесення змін до деяких законів України щодо підлеглості релігійних організацій та процедури державної реєстрації релігійних організацій зі статусом юридичної особи", яким було внесено зміни до Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" про зміну підлеглості Релігійної громади у канонічних та організаційних питаннях шляхом входження до складу релігійного об`єднання - Православної Церкви України, а також визначення, що Релігійна громада канонічно та організаційно підпорядковується Управлінню Київської Єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) та Київської Митрополії Української Православної Церкви (Православної Церкви України); про зміну офіційного найменування релігійної громади на Релігійна організація "Релігійна громада Парафія на честь Святої Рівноапостольної Ніни Бориспільської єпархії Української Православної Церкви с. Велика Олександрівка Бориспільського району Київської області; про прийняття статуту Релігійної організації в новій редакції; про здійснення поминання під час богослужінь; про припинення повноважень керівника Релігійної громади; про обрання складу парафіяльної ради та ревізійної комісії Релігійної громади; про уповноваження на підписання протоколу Загальних зборів та проведення реєстрації статуту в новій редакції.

Слід зазначити, що право відповідача 2 на викладення статуту в новій редакції релігійної громади (на підставі відповідного рішення, ухваленого загальними зборами релігійної громади, скликаними її членами) закріплено в ст. 8 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації".

Більше того, це питання належить до виключної компетенції загальних зборів релігійної громади. Жоден суб`єкт (в тому числі, священнослужителі чи органи управління громади) не може позбавити загальні збори релігійної громади права прийняти рішення щодо зміни підлеглості релігійної громади та викладення статуту в новій редакції.

Частиною 2 ст. 8 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" встановлено, що членство в релігійній громаді ґрунтується на принципах вільного волевиявлення, а також на вимогах статуту (положення) релігійної громади.

Релігійна громада на власний розсуд приймає нових та виключає існуючих членів громади у порядку, встановленому її статутом (положенням).

Особи, які так чи інакше беруть участь у житті релігійної громади, вважають себе належними до неї, не підпадають під обмеження, встановлені статутами (положеннями) релігійних громад, можуть бути членами релігійної громади.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.04.2024 у справі №906/1330/21 врахувала зв`язок церковної організації і територіального устрою, статус релігійної громади саме як місцевої релігійної організації, покликаної забезпечувати віросповідні потреби вірян насамперед певної місцевості.

Дослідивши зміст статуту відповідача 2 у редакції від 2014 (чинний на момент проведення оспорюваних загальних зборів), суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність встановленого порядку та чітких критеріїв щодо прийняття членів у релігійну громаду, а також порядку їх обліку та ведення реєстру, які б дали можливість ідентифікувати реальну кількість членів релігійної громади. Натомість умовами п. 2.1 розділу 2 Статуту встановлено, що парафіяльні збори складаються зі священнослужителів, церковнослужителів, членів парафії, мирян, які досягли 18-річного віку, визнають обов`язковість Статуту УПЦ, регулярно беруть участь у богослужінні, сповідуються та причащаються, перебувають у канонічному послухові до настоятеля і не перебувають під забороною, церковним або кримінальним судом загальної юрисдикції, що забороняє повноцінну участь у богослужбовому житті.

Також жодного порядку обліку членів релігійних організацій не містить і Закон України "Про свободу совісті та релігійні організації".

Цим Статутом відповідача 2 в редакції 2014 року не визначено порядок скликання її членами та проведення загальних зборів релігійної громади зі зміни підлеглості у канонічних та організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центром (управлінням) і вільну зміну цієї підлеглості шляхом внесення відповідних змін до статуту (положення) релігійної громади, а також прийняття рішення щодо зміни підлеглості з відповідним внесенням змін та доповнень до статуту не менше як 2/3 від кількості членів релігійної громади, який був запроваджений Законом України №2673-VIII від 17.01.2019 та на виконання якого і були проведені оспорювані загальні збори релігійної громади 12.08.2023.

Отже, будь-яка православна особа, яка є віруючою, відвідує церковні богослужіння і проживає у с. Велика Олександрівка, може бути членом релігійної громади Парафія на честь Святої Рівноапостольної Ніни Бориспільської єпархії Української Православної Церкви с. Велика Олександрівка Бориспільського району Київської області.

Відповідно до п. 54 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 10.07.2024 у справі №902/1283/21 безпідставним є ототожнення членства у релігійній громаді та членство у вищому органі управління парафії Парафіальних зборів. Ані законодавство України , ані статут релігійної громади УПЦ не містить поняття фіксованого членства в релігійній громаді, не містить визначену процедуру прийняття до членів релігійної громади.

Позивач не надав докази, що 51 особа, які приймали оспорювані рішення на зальних зборах релігійної громади 12.08.2023 про зміну канонічного підпорядкування, не є парафіянами релігійної громади.

Позивачем долучено до матеріалів справи у відповіді на відзив положення про порядок прийняття членів Релігійної організації «Релігійна громада Парафії Святої Рівноапостольної Ніни Бориспільської єпархії Української Православної Церкви с. Велика Олександрівка Бориспільського району Київської області» як додатку №2 до протоколу №01/2023 від 09.07.2023 загальних зборів Релігійної організації Релігійної організації «Релігійна громада Парафії Святої Рівноапостольної Ніни Бориспільської єпархії Української Православної Церкви с. Велика Олександрівка Бориспільського району Київської області» (далі - Положення).

Розділом 3 Положення передбачено порядок набуття та припинення членів в парафії.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу позивача, що в пункт 2.1. статуту Релігійної організації «Релігійна громада Парафії Святої Рівноапостольної Ніни Бориспільської єпархії Української Православної Церкви с. Велика Олександрівка Бориспільського району Київської області» зміни які передбачені у положенні щодо порядку прийому у члени парафії не були внесені.

Доказів того, що позивачем подавалась належним чином засвідчена копія протоколу (або витяг з протоколу) загальних зборів релігійної громади від 09.07.2023 про внесення змін щодо порядку прийняття членів релігійної громади, ухвалених відповідно до порядку, визначеного у статуті чинному на момент внесення змін щодо порядку прийняття членів релігійної громади, із зазначенням списку учасників цих загальних зборів суду не надано.

Твердження позивача про те, що саме 34 особи, зазначених в додатку №2.2. до положення про прийняття членів Релігійної організації «Релігійна громада Парафії Святої Рівноапостольної Ніни Бориспільської єпархії Української Православної Церкви с. Велика Олександрівка Бориспільського району Київської області» (реєстр членів релігійної громади) є єдиними членами парафіяльних зборів, не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки в самому статуті Релігійної громади Парафії Святої Рівноапостольної Ніни Бориспільської єпархії Української Православної Церкви с. Велика Олександрівка Бориспільського району Київської області станом на 09.07.2023 та 12.08.2023 не визначено порядку прийняття до членів громади та її фіксованого членства.

Позивач не надав докази того, що 51 член релігійної громади, які приймали участь в загальних зборах релігійної громади 12.08.2023 не регулярно відвідували богослужіння та не сповідалися, перебували під забороною чи церковним судом, що забороняє повноцінну участь у богослужбову житті, що враховано судом апеляційної інстанції під час розгляду даної справи з урахуванням правової позиції Великої Патали Верховного Суду від 03.04.2024 у справі №906/1330/21 щодо визначення критеріїв, яким мають відповідати члени релігійної громади, які брали участь у загальних зборах релігійної громади, що приймали оспорювані рішення про зміну підлеглості у канонічних питаннях та прийняття в новій редакції статуту, при відсутності визначеного у статуті релігійної громади в редакції на момент проведення оспорюваних загальних зборів, порядку прийняття до членів релігійної громади, фіксованого членства. Такими критеріями, відповідність яким може бути об`єктивно встановлена з перелічених є досягнення 18 - річного віку і регулярне відвідування богослужіння, про що зазначено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.07.2024 у справі №902/1283/21.

Крім того, позивач не спростував наведену у списках доданих до протоколу оспорюваних загальних зборів релігійної громади інформацію щодо віку осіб які приймали участь в оспорюваних загальних зборах релігійної громади та досягнення ними 18 - річного віку, а також адрес їх проживання в селі Велика Олександрівка Бориспільського району Київської області.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.04.2024 у справі №906/1330/21 зазначала, що критерії, яким мають відповідати члени релігійної громади, зокрема й про фіксацію членства, мають бути визначені у статуті Релігійної громади.

Оскільки Статутом відповідача у редакції 2014 року не визначено фіксоване членство релігійної громади, посилання позивача про дійсну кількість членів релігійної громади у кількості 34 особи згідно реєстру членів релігійної громади, які проводили загальні збори 09.07.2023 не заслуговують на увагу, оскільки в самому статуті не міститься посилань на будь-які реєстри членів релігійної громади.

Отже, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, місцевий господарський суд, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції, визнав необґрунтованими доводи позивача про те, що на зборах голосували особи, які не є членами вказаної релігійної громади.

Оскільки, у Статуті релігійної громади відсутній чіткий та передбачуваний порядок прийняття до членів громади, фіксованого членства, при визначенні критеріїв, яким мали відповідати члени релігійної громади, які брали участь у загальних зборах громади, що прийняли оспорювані рішення, зокрема про зміну підлеглості у канонічних питаннях, необхідно враховувати встановлені у Статуті релігійної громади критерії членів парафіяльних зборів. Такими критеріями, відповідність яким може бути об`єктивно встановлена, з перелічених в пункті 2.1. Статуту є досягнення 18-річного віку і регулярне відвідування богослужіння. Позивач не стверджував, що будь-хто з тих осіб, які брали участь у зборах громади 12.08.2023, не досягнув 18-річного віку.

Як встановлено судом, на зборах 12.08.2023 були присутні 51 особа. З огляду на відсутність даних, які б дозволяли перевірити регулярне відвідування богослужіння, суд враховує критерій територіального зв`язку, тобто проживання у місцевості, де діє релігійна громада, оскільки відповідність цьому критерію робить можливим виконання умови про регулярне відвідування богослужіння (такого висновку дійшла і Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.04.2024 у справі №906/1330/21).

З урахуванням висновків про недоведеність позивачем як порушення прав останнього, так і порушення вимог Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" при ухваленні оспорюваного рішення загальних зборів релігійної громади, як наслідок, про чинність такого рішення загальних зборів та відсутність підстав для втручання у справи релігійної громади через визнання цього рішення недійсним, а також з огляду на неподання позивачем доказів суперечності статуту у новій редакції нормам законодавства та незазначення позивачем положень цього статуту, що, на його думку, порушують його права чи охоронювані законом інтереси, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання такого статуту недійсним.

Рішення про зміну підлеглості та викладення статуту в новій редакції прийнятого 12.08.2023 засвідчено 51 підписами членів релігійної громади, які підтримали такі рішення у відповідно до вимог частини 5 статті 8 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації", тобто одноголосно, а тому доводи позивача про відсутність 2/3 від числа членів Парафіяльних зборів не знайшли свого підтвердження.

Прийняття рішення про зміну підлеглості та статуту в новій редакції, з якими не згоден позивач не порушують його право утворити нову релігійну громаду і укласти договір про порядок користування нежитловою будівлею і майном з їх власником (користувачем) у відповідності до частини 8 статті 8 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації".

Твердження позивача, що протокол загальних зборів релігійної громади від 12.08.2023 був підписаний не настоятелем (священнослужителем) тобто не позивачем, а не уповноваженими особами, серед яких не було членів вказаної релігійної громади не відповідають приписам статті 8 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації", за якою загальні збори релігійної громади з питань зміни підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту можуть скликатися її членами, а не настоятелем. Статутом передбачена можливість обирати нових членів до складу парафіяльних зборів, що і було зроблено релігійною громадою, зокрема уповноважено голову ревізійної комісії релігійної громади та секретаря загальних зборів на підписання цього протоколу та додатків до нього.

Право на прийняття участі в загальних зборах 12.08.2023 вказаних осіб не було обмежено, оспорювані рішення прийняті у відповідності до вимог статті 8 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" 51 членом релігійної громади присутнім на загальних зборах 12.08.2023.

Підставами для визнання недійсним статуту релігійної організації є його невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав (затвердив) цей акт, а також порушення у зв`язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів особи, яка його оскаржує (подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 10.06.2020 у справі №922/2200/19).

Згідно положень ст. 13, ч. 19, 22 ст. 14, ч. 1 ст. 30 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" релігійна організація визнається юридичною особою з дня її державної реєстрації. Релігійна організація як юридична особа користується правами і несе обов`язки відповідно до чинного законодавства і свого статуту (положення).

Зміни і доповнення статутів (положень) релігійних організацій підлягають реєстрації в тому ж порядку і в ті ж терміни, що і реєстрація статутів (положень).

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері релігії, забезпечує проведення державної політики щодо релігій і церкви шляхом, зокрема, здійснення реєстрації статутів (положень) релігійних організацій, зазначених у частині другій статті 14 цього Закону, а також змін і доповнень до них.

Орган, який здійснює реєстрацію, в місячний термін розглядає заяву, статут (положення) релігійної організації, приймає відповідне рішення і не пізніш як у десятиденний термін письмово повідомляє про нього заявникам.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Аналогічні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі №910/3907/18.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 96 постанови від 06.04.2021 у справі №910/10011/19 зазначила, що судове рішення про визнання недійсним розпорядження про реєстрацію статуту релігійної організації в новій редакції не є підставою для вчинення реєстраційних дій, а відповідна позовна вимога не відповідає ефективному способу захисту прав та інтересів у цих правовідносинах.

Зважаючи на характер спірних відносин, належному способу захисту інтересу релігійної організації та/або її членів відповідає позовна вимога про визнання недійсним статуту релігійної організації в новій редакції. При цьому зазначила, що судове рішення про задоволення такої позовної вимоги є підставою для приведення суб`єктом державної реєстрації відомостей про релігійну організацію, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, у відповідність до відомостей статуту релігійної організації в попередній редакції (пункт 98 вказаної постанови).

Наведене фактично свідчить, що для приведення суб`єктом державної реєстрації відомостей про релігійну організацію до відомостей статуту релігійної організації в попередній редакції, достатнім є наявність (надання реєстратору) судового рішення про задоволення вимог про визнання недійсним статуту релігійної організації в новій редакції.

З огляду на наведене суд апеляційної інстанції вважає, що позовна вимога в частині визнання протиправним та скасування розпорядження Голови Київської обласної державної адміністрації (Київської обласної військової адміністрації), яким зареєстровано статут відповідача 2 в новій редакції, є неналежним способом захисту прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Згідно частини 5 статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 236 ГПК України).

Відповідно до частина 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних Свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

У пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції надані вичерпні відповіді на доводи апеляційної скарги, із застосуванням норм права, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2025 у справі №910/11521/24 прийняте з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2025 у справі №910/11521/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2025 у справі №910/11521/24 залишити без змін.

3. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .

4. Матеріали справи №910/11521/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в статтях 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена та підписана суддями 07.05.2025.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді І.П. Ходаківська

О.О. Євсіков