СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року м. Харків Справа №917/247/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І., суддя Хачатрян В.С.

за участю секретаря судового засідання Міракова Г.А.,

учасники провадження у справі не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Оріон Молоко» (вх.№627П від 18.03.2025) на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 11.03.2025 у справі №917/247/25 (м. Полтава, суддя Безрук Т.М., повна ухвала складена 11.03.2025)

за позовом Фізичної особи підприємця Юрченка Олексія Олександровича, с. Пузирі, Кременчуцький район, Полтавська область,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оріон Молоко», с. Штомпелівка, Лубенський район, Полтавська область,

про стягнення 2 598 189,52 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа підприємець Юрченко Олексій Олександрович звернувся з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оріон Молоко» про стягнення 2598189,52 грн заборгованості за договором оренди сільськогосподарської техніки №39-ОМ-2024 від 19.07.2024, з якої 2 422 607,50 грн - основний борг, 127 528,10 грн - пеня, 14137,41 грн - 3% річних, 33 916,51 грн інфляційних втрат.

Позивач надав Господарському суду Полтавської області заяву від 20.02.2025 (вхід.№2393) про залишення позову без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 11.03.2025 залишено позов без розгляду.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Оріон Молоко» з вказаною ухвалою суду першої інстанції частково не погодилося та звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм чинного законодавства, просить ухвалу Господарського суду Полтавської області від 11.03.2025 у справі №917/247/25 в частині відмови у задоволенні вимоги про покладення на позивача судових витрат на професійну правничу допомогу скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги відповідача про покладення на позивача понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю «Оріон Молоко» зазначає наступне:

- саме дії позивача, які полягають у зверненні до суду з позовом, обумовили укладання між ТОВ «Оріон Молоко» та адвокатами договору про надання правничої допомоги;

- до постановлення судом ухвали про залишення позову без розгляду, як адвокатами, так і відповідачем були виконані, хоча і частково, певні зобов`язання за договором про надання правничої допомоги. Відтак, саме дії позивача не тільки обумовили укладання зазначеного вище договору, а й привели до понесення відповідачем витрат;

- станом на день відкриття судом провадження у справі, адвокатам та відповідачу не було відомо та й не могло бути відомо, що позивач направить до суду заяву про залишення позову без розгляду, а суд постановить ухвалу про залишення позову без розгляду;

- з огляду на те, що ненадання відзиву на позов має негативні наслідки саме для відповідача, то такий відзив був підготовлений і направлений, як на адресу позивача, так і на адресу суду; відповідачем на етапі підготовки відзиву були понесені витрати на оплату нотаріальних послуг щодо посвідчення підписів свідків на відповідних заявах свідків;

- в контексті «адвокатських витрат» вивчення та аналіз отриманої копії позовної заяви з додатками є складовою частиною роботи по підготовці відзиву на позов;

- поняття «необґрунтованість дій позивача» не є тотожним таким поняттям як «зловживання правом», «неправомірність дій» або ж встановлення того, що спір виник внаслідок необґрунтованих дій позивача» (така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 01.12.2022 у справі 922/2017/17);

- необґрунтовані дії позивача в контексті даної справи полягають у самому факті ініціювання судового спору з подальшою відмовою від розгляду справи;

- сплата позивачем судового збору давала обґрунтовані підстави вважати про реальність наміру позивача довести розгляд справи до логічного кінця, тобто до ухвалення у справі рішення по суті та набуття цим рішенням законної сили;

- на позивача мають бути покладені понесені відповідачем судові витрати на професійну правничу допомогу у цій справі, якщо не у повному обсязі, то у певній частині.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.03.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оріон Молоко» (вх.№627П від 18.03.2025) на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 11.03.2025 у справі №917/247/25 залишено без руху з підстав відсутності доказів сплати судового збору.

В строк, наданий судом, від апелянта надійшла заява (вх.№3838 від 25.03.2025) про усунення недоліків апеляційної скарги на виконання вимог ухвали суду від 24.03.2025. Апелянт зазначає, що за апеляційною скаргою оскаржується судове рішення виключно в частині питання розподілу судових витрат, з огляду на що у даному випадку відсутні підстави для сплати судового збору.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.03.2025 у зв`язку з відпусткою судді Сгари Е.В. для розгляду справи №917/247/25 визначено наступний склад суду: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І., суддя Хачатрян В.С.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 31.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Оріон Молоко» (вх.№627П від 18.03.2025) на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 11.03.2025 у справі №917/247/25, витребувано з Господарського суду Полтавської області матеріали справи №917/247/25 та призначено справу №917/247/25 до розгляду на «01» травня 2025 р. о 10:30 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132.

17.04.2025 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №917/247/25 (вх.№4856).

До судового засідання Східного апеляційного господарського суду 01.05.2025 учасники провадження у справі не з`явились. Про дату, час та місце судового засідання повідомлялись шляхом направлення копії ухвали від 31.03.2025 до електронних кабінетів учасників справи в системі «Електронний суд».

Таким чином, матеріалами справи підтверджується належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду справи.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не надав. Відповідно до ч.3 ст.263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи шляхом надіслання копій ухвал про призначення справи до розгляду учасникам справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, а також положення ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступні обставини.

Фізична особа підприємець Юрченко Олексій Олександрович звернулася до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оріон Молоко» про стягнення 2598189,52 грн заборгованості за договором оренди сільськогосподарської техніки №39-ОМ-2024 від 19.07.2024, з якої 2 422 607,50 грн - основний борг, 127 528,10 грн - пеня, 14137,41 грн - 3% річних, 33 916,51 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 07.02.2025 суд залишив позовну заяву без руху та встановив позивачу строк для усунення недоліків. Позивач у встановлений судом строк виправив недоліки.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 17.02.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження, призначив справу до розгляду у порядку загального позовного провадження в підготовче засідання та встановив строки для подання заяв по суті спору.

Позивач надав до Господарського суду Полтавської області заяву від 20.02.2025 (вх.№2393) про залишення позову без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Відповідач подав до Господарського суду Полтавської області відзив на позов (вх.№2808 від 03.03.2025, вх.№3010 від 05.03.2025), в якому заперечив проти позову повністю та просив стягнути з позивача 100 000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач надав до Господарського суду Полтавської області заперечення від 10.03.2025 (вх.№3220) проти розміру витрат на правову допомогу відповідача.

Суд першої інстанції, встановив, що заява Фізичної особи підприємця Юрченка Олексія Олександровича про залишення позову без розгляду підписана уповноваженим представником позивача та подана до початку розгляду справи по суті, з огляду на що задовольнив вказану заяву. Суд зазначив, що у ч.2 ст. 226 ГПК України вказано, що про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету. У відзиві на позовну заяву відповідач просить стягнути 100000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката у цій справі. Місцевий господарський суд вказав, що при застосуванні частини 5 статті 130 ГПК України судом має бути встановлена наявність/відсутність саме необґрунтованих дій позивача; такі критерії встановлюються судом у кожній справі відповідно до встановлених обставин. Тобто, стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи (зокрема витрат на професійну правничу допомогу), у разі залишення позову без розгляду, можливе лише у випадку доведення стороною та встановлення судом необґрунтованості дій позивача. Суд зазначив, що залишення позову без розгляду не дає підстави для висновку, що внаслідок саме неправильних дій позивача виник спір у цій справі. Враховуючи правові позиції Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не допускав необґрунтованих дій у розумінні ст.43 ГПК України які б вказували про умисну недобросовісну поведінку, як необхідну умову для компенсації особі здійснених нею витрат, пов`язаних з розглядом справи у порядку частини п`ятої статті 130 ГПК України. Крім того, суд зазначив, що оскільки справа не розглядалася по суті, то підлягають встановленню обставини обґрунтованості реалізації позивачем саме процесуальних прав, а не правомірність дій сторін у матеріальних правовідносинах. Отже, суд першої інстанції не встановив, що спір виник внаслідок неправильних дій позивача, а дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у цій справі.

Апеляційний господарський суд зазначає, що ухвала суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, а тому з огляду на вимоги апеляційної скарги та, враховуючи положення статті 269 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду не переглядається в частині залишення позову без розгляду.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Стаття 129 Господарського процесуального кодексу України регламентує загальні правила розподілу судових витрат.

Положення статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України є універсальними у правовідносинах при розподілі витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги адвоката, за результатами розгляду справи (постанова Верховного Суду від 06.03.2024 у справі №905/1840/21).

Водночас, статтею 130 Господарського процесуального кодексу України визначено правила, які стосуються окремих випадків розподілу судових витрат. Зокрема, частиною 5 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, встановивши відповідність поданої позивачем заяви вимогам статті 226 Господарського процесуального кодексу України, суд першої інстанції залишив без розгляду позов ФОП Юрченка Олексія Олександровича.

Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 130 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.

Системний аналіз норм процесуального законодавства, якими врегульовано питання розподілу судових витрат, статей 129, 130 Господарського процесуального кодексу України дає підстави для висновку, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду суд зобов`язаний виходити з положень частини п`ятої статті 130 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вказана норма є спеціальною

Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі №922/3787/17, від 09.07.2019 у справі №922/592/17.

З викладеного вбачається, що у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Тобто, відповідач повинен обґрунтовано заявити про наявність витрат, які виникли у зв`язку із поданням позову до нього і у подальшому з залишенням позову без розгляду.

Отже, стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, у разі залишення позову без розгляду можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача.

Разом з тим, Господарський процесуальний кодекс України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак очевидно, що під такими діями не можна розуміти реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду.

Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень(частина перша статті 74 ГПК України). Таким чином, відповідно до положень частини п`ятої статті 130 Господарського процесуального кодексу України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, останньому необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача тощо.

Аналогічні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі №922/3787/17, від 09.07.2019 у справі №922/592/17, від 24.03.2021 у справі №922/2157/20, від 21.01.2020 у справі №922/3422/18, від 26.04.2021 у справі №910/12099/17, від 19.04.2021 у справі №924/804/20, від 15.09.2021 у справі №902/136/21.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем у суді першої інстанції не було надано жодного обґрунтування наявності обставин необґрунтованих дій позивача.

Апелянт, стверджуючи про необґрунтованість дій ФОП Юрченка О.О., зазначає, що вони полягають у самому факті ініціювання судового спору з подальшою відмовою від розгляду справи.

Колегія суддів вказує, що звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, реалізацією доступу до правосуддя.

Зі змісту положень статей 2, 4, 14, 130, 191 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується, і ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Можливість подання заяви позивачем про залишення позову без розгляду прямо передбачена положеннями Господарського процесуального кодексу України (пункт 5 частини першої статті 226 цього Кодексу), яке позивач і реалізував, подавши відповідну заяву.

При цьому, як зазначалося вище, позивач звернувся із заявою про залишення позову без розгляду до початку розгляду справи по суті. У свою чергу, місцевий суд встановив відповідність цієї заяви вимогам наведених положень чинного процесуального законодавства, що і стало підставою для її задоволення.

Залишення позову без розгляду за заявою позивача є реалізацією принципу диспозитивності господарського судочинства, адже саме учаснику справи належить право розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Правовий висновок наведений у постановах Верховного Суду від 02.02.2022 у справі №917/3/21, від 04.05.2023 у справі №910/5911/22.

Колегія суддів зазначає, що необґрунтованими діями в контексті положень ч.5 ст.130 Господарського процесуального кодексу України не можна розуміти реалізацію позивачем своїх процесуальних прав.

Близька за змістом послідовна та стала правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.07.2021 у справі №910/13025/19, від 02.09.2021 у справі №922/2568/20, від 23.12.2021 у справі №910/16777/20 та від 26.05.2022 у справі №905/460/21.

Звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу.

Таким чином, твердження відповідача про необґрунтованість дій позивача, що полягали у зверненні до суду із позовом та із заявою про залишення позову без розгляду є безпідставними.

Апелянт стверджує, що саме подання позову зумовило укладення відповідачем з адвокатами договору про надання професійної правничої допомоги та призвело до понесення останнім витрат, зокрема із підготовки відзиву на позовну заяву. При цьому, скаржник вказує, що станом на день відкриття провадження відповідачу та адвокатам не було відомо що позивач направить до суду заяву про залишення позову без розгляду, а суд постановить ухвалу про залишення позову без розгляду.

Як вбачається із матеріалів справи, провадження у даній справі відкрито судом першої інстанції 17.02.2025. В свою чергу, представником відповідача подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді 19.02.2025. Позивач звернувся із заявою про залишення позову без розгляду 20.02.2025, тобто через три дні після відкриття провадження та після надання доступу представнику відповідача до матеріалів електронної справи. Відповідач звернувся із відзивом на позовну заяву через систему «Електронний Суд» та додатково засобами поштового зв`язку 01.03.2025.

Суд вказує, що зазначені скаржником обставини стосовно реалізації відповідачем права на звернення за професійною правничою допомогою та здійснення представником дій із підготовки відзиву на позовну заяву, за встановлених фактичних обставин даної справи та за відсутності необґрунтованості дій позивача, не є підставою для покладення на позивача понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у цій справі відповідно до спеціальних норм ст.130 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів наголошує, що стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи (зокрема витрат на професійну правничу допомогу), у разі залишення позову без розгляду, можливе лише у випадку доведення стороною та встановлення судом необґрунтованості дій позивача.

Процесуальний порядок провадження у господарських справах визначається Господарським процесуальним кодексом України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів господарсько-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З викладеного вбачається, що суд першої інстанції дійшов правомірних висновків про відсутність доказів необґрунтованості дій позивача, які можуть бути підставою для покладення на останнього понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні заявленого клопотання відповідача.

Колегія суддів зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. У справі «Руїз Торіха проти Іспанії», ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для покладення на позивача понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у випадку залишення позову без розгляду. У зв`язку із чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала Господарського суду Полтавської області від 11.03..2025 у справі №917/247/25 підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 129, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оріон Молоко» залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Полтавської області від 11.03.2025 у справі №917/247/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 12.05.2025.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя О.І. Склярук

Суддя В.С. Хачатрян