ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року м. ЧернівціСправа № 926/140/25

Суддя Господарського суду Чернівецької області Миронюк С.О., за участю помічника судді Боднарчука В.В., який за дорученням судді здійснює повноваження секретаря судового засідання, розглянувши матеріали справи

за позовом заступника керівника Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі:

1) Міністерства оборони України, м. Київ

2) Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький, м. Хмельницький

до приватного підприємства КМ БУД, м. Чернівці

про визнання додаткової угоди недійсною та стягнення надміру сплачених коштів в сумі 229594,07 грн

представники сторін:

від позивача-1 Панасюк В.М., довіреність від 20.08.2024

від позивача-2 Ковальчук В.М., витяг з наказу №90 від 25.08.2023

від відповідача не з`явився

прокурор Манзелевський Ю.В.

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький звернувся до Господарського суду Чернівецької області з позовом до приватного підприємства КМ БУД, в якому просить:

- визнати недійсною укладену між приватним підприємством КМ БУД та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Хмельницький додаткову угоду №3 від 25.01.2022 до договору про постачання електричної енергії споживачу №723 від 28.12.2021;

- стягнути з приватного підприємства КМ БУД на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький кошти в сумі 229 594,07 грн., перераховані за товар, який не отримано відповідно до умов договору №723 від 28.12.2021.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2025 справу №926/140/25 передано на розгляд судді Миронюку С.О.

Ухвалою від 20.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 18.02.2025.

11.02.2025 до суду від позивача-2 надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою від 12.02.2025 задоволено клопотання позивача-2 від 10.02.2025 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

13.02.2025 до суду від Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

17.02.2025 до суду від Міністерства оборони України надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою від 18.02.2025 задоволено заяву Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону від 13.02.2025 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення та заяву Міністерства оборони України від 16.02.2025 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою від 18.02.2025 відкладено підготовче судове засідання на 06.03.2025.

Ухвалою від 06.03.2025 продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі на 30 днів, відкладено підготовче засідання на 31.03.2025.

14.03.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказує на те, що Додаткова угода № 3 була укладена у відповідності до ст. 41 ЗУ «Про публічні закупівлі», оскільки були законодавчі підстави для підняття тарифу на підставі Постанови НКРЕКП № 2454 із мінами від 09.12.202 року., а відтак просить в задоволені позову відмовити за безпідставністю.

Ухвалою суду від 31.03.2025 відкладено підготовче засідання на 17.04.2025.

16.04.2025 до суду від прокурора та позивача-1 надійшла відповідь на відзив в якій прокурор та позивач -1 просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 17.04.2025 закрито підготовче засідання, призначено розгляд справи по суті на 08.05.2025 р.

В судовому засіданні 08.05.2025 прокурор та позивачі позовні вимоги підтримали.

У судове засідання 08.05.2025 представник відповідача не з`явився.

В силу приписів ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами.

Днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи (п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно довідки про доставку електронного листа ухвала від 17.04.2025 з повідомленням про дату, час і місце судового засідання 08.05.2025 доставлена до електронного кабінету відповідача.

Довідка про доставку документа в електронному вигляді до Електронного кабінету є достовірним доказом отримання адресатом судового рішення (правова позиція, викладена в постановах Верховного Суду від 30.08.2022 по справі № 459/3660/21, від 23.08.2023 по справі № 380/24487/21).

Оскільки скаржник має зареєстрований "Електронний кабінет" у підсистемі "Електронний суд" ЄСІТС і судом апеляційної інстанції копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху було направлено саме до такого "Електронного кабінету", колегія суддів Верховного Суду вважає, що порушень норм процесуального права, якими регулюється питання вручення судового рішення при такому направленні не відбулося (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.02.2024 у справі №904/4199/20).

Пунктом 1, 2 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Крім того, за змістом статті 2 Закону України Про доступ до судових рішень, кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Відтак, враховуючи належне повідомлення сторін про дату, час і місце проведення судового засідання суд вважає за можливе розгляд справи по суті провести за відсутності представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив таке.

Прокурор (заступник керівника Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону) звернувся з позовною заявою до суду в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та КЕВ м. Хмельницький в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст.ст. 53, 55 ГПК України з огляду на наступне.

Частинами 1, 2 ст. 4 ГПК України встановлено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Державні органи мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Одним із зазначених органів є прокуратура, на яку покладено функції представництва інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно зі ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Водночас, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, зазначає визначені законом підстави для звернення до суду, а також орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 174 ГПК України.

Ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття інтереси держави висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).

Ці міркування Конституційний Суд зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак висловлене судом розуміння поняття інтереси держави має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону «Про прокуратуру».

Відтак, інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація інтересів держави, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів держави.

Участь прокурора в судовому процесі можлива за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу (ч.ч. 3, 4 ст. 53 ГПК України, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від суб`єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

Так, відповідно до п.п. 105 п. 4 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 671, останнє здійснює в межах повноважень, передбачених законом, функції з управління об`єктами державної власності, які належать до його сфери управління.

Відповідно до п.п. 9 п. 5 зазначеного Положення Міністерство оборони України з метою організації своєї діяльності забезпечує в установленому порядку самопредставництво Міноборони в судах та інших органах через осіб, уповноважених діяти від його імені, у тому числі через посадових (службових) осіб юридичної служби Міноборони або інших уповноважених осіб, а також забезпечує представництво інтересів Міноборони в судах та інших органах через представників.

Згідно з п. 1.2 Інструкції з організації претензійної та позовної роботи, самопредставництва, представництва інтересів Міністерства оборони України, Збройних Сил України у судах та інших державних органах, виконання судових рішень з метою забезпечення належної організації претензійної та позовної роботи, самопредставництва, представництва інтересів у судах та інших державних органах, виконання рішень судів керівники структурних підрозділів Міноборони, Генерального штабу, командири (начальники, керівники) військових частин (установ, організацій), підприємств зобов`язані постійно здійснювати заходи щодо усунення причин та умов, які стали підставами для звернення з позовами (скаргами) до суду; забезпечувати належний захист інтересів структурних підрозділів Міноборони, Генерального штабу, військових частин (установ, організацій), підприємств під час розгляду судових справ, оскарження в апеляційному та касаційному порядку всіх рішень (за винятком випадків, передбачених цією Інструкцією), прийнятих не на користь Міністерства оборони України та Збройних Сил України, за необхідності вживати належних заходів щодо поновлення строків на апеляційне та касаційне оскарження.

Оскільки чинним законодавством на Міністерство оборони України як на центральний орган виконавчої влади покладено державою функції щодо забезпечення Збройних Сил України необхідними матеріальними ресурсами, то відповідно Міністерство оборони України уповноважене державою виступити при необхідності від імені держави в судах у разі порушення інтересів останньої.

Так, листом від 30.09.2024 № 30,57/02-3300ВИХ-24 Хмельницька спеціалізована прокуратура у сфері оборони Західного регіону зверталась до Міністерства оборони України з метою витребування інформації щодо обставин укладення оспорюваного Договору № 723, а також з метою встановлення наявності підстав для застосування представницьких повноважень у зв`язку з невжиттям оборонним відомством заходів щодо захисту порушених інтересів держави.

Станом на час звернення до суду з даною позовною заявою відповідь від Міністерства оборони України прокуратурою не отримано.

Таким чином, Міністерство як орган державної влади, що реалізує державну політику при розпорядженні військовим майном, неналежним чином здійснює захист порушених інтересів держави.

У свою чергу, КЕВ м. Хмельницький відноситься до квартирно-експлуатаційних органів Збройних Сил України, окрім цього, є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в установах банку, утримується окремим штатом, має гербову печатку із своїм найменуванням. Начальник КЕВ м. Хмельницький несе повну відповідальність за її стан та діяльність перед органом управління майном - Міністерством оборони України.

Листом від 30.09.2024 № 30,57/02-3301ВИХ-24 Хмельницька спеціалізована прокуратура Західного регіону зверталась до КЕВ м. Хмельницький з метою витребування інформації щодо обставин укладення оспорюваного Договору № 723, а також з метою встановлення наявності підстав для застосування представницьких повноважень у зв`язку з невжиттям КЕВ м. Хмельницький заходів щодо захисту порушених інтересів держави.

У відповіді КЕВ м. Хмельницький від 08.10.2024 № 577/4/4872 проінформував Хмельницьку спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Західного регіону, що ним не вживались цивільно-правові заходи, щодо оскарження Договору № 723.

З матеріалів справи вбачається, що станом на час звернення прокурора до суду на адресу прокуратури не надходило жодного листа від вказаних суб`єктів про вжиття ними самостійних заходів щодо захисту інтересів держави у спірних правовідносинах чи про заперечення проти намірів прокуратури вжити такі представницькі заходи в інтересах держави в їх особі.

Ураховуючи викладене, 02.12.2024 Хмельницькою спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Західного регіону в порядку вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» за № 4059 вих-24, №4060 вих-24 направлено на адресу оборонного відомства та КЕВ м. Хмельницький листи-повідомлення про те, що прокуратурою регіону буде пред`явлено до суду відповідний позов в інтересах держави.

З огляду на вказане, у ході листування з Міністерством оборони України та КЕВ м. Хмельницький, прокурором встановлено порушення інтересів держави та неналежне здійснення вказаними компетентними органів заходів, спрямованих на захист цих інтересів.

Вказаною бездіяльністю позивачі, як уповноважені органи державою, фактично самоусунулись від виконання покладених на них обов`язків щодо захисту інтересів держави.

Сам факт не звернення до суду органу, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а саме: Міністерством оборони України та КЕВ м. Хмельницький свідчить про те, що зазначені органи неналежно виконують свої повноваження, у зв`язку з цим, у прокурора виникають обґрунтовані підстави для звернення до суду.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18.

Ураховуючи викладене, зазначені обставини відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є підставою представництва прокурором інтересів держави в суді.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від справі № 912/2385/18 «...Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Отже, бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк».

Також, правова позиція щодо наявності підстав для звернення прокурора до суду за захистом інтересів держави у зв`язку з неналежним виконанням уповноваженим органом своїх повноважень, зокрема, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18, яка полягає у наступному: «...незалежно від того, чи відповідають дійсності доводи Городищенської сільської ради Луцького району Волинської області про неможливість самостійно звернутись до суду з позовом про повернення земельної ділянки через відсутність коштів для сплати судового збору, сам факт незвернення до суду сільської ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади с. Городище та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини».

З урахуванням наведених правових позицій Великої Палати Верховного Суду вищевказані фактичні обставини спірних правовідносин очевидно свідчать про бездіяльність Міністерства оборони України, КЕВ м. Хмельницький та такі обставини беззаперечно вказують на наявність виключних підстав, передбачених положеннями ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», для звернення з позовною заявою до господарського суду Чернівецької області.

Так, Хмельницькою спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Західного регіону у ході проведення вивчення ефективності використання КЕВ м. Хмельницький бюджетних коштів на закупівлю електричної енергії встановлено, що 28.12.2021 між КЕВ м. Хмельницький та ПП «КМ БУД» укладено договір № 723 (далі - Договір) про постачання електричної енергії споживачу (ДК 021:2015:09310000-5 Електрична енергія), згідно з п. 2.1 якого, додатку № 1 до Договору, постачальник продає споживачу із 01.01.2022 до 31.12.2022 електричну енергію в кількості 12400000 кВт/год.

Згідно з п.п. 5.1, 5.2 Договору, додатку № 2 до Договору, базова ціна товару (електричної енергії) становить 4,961826 грн за 1 кВт/год з ПДВ. Сума договору становить 61 526 642,40 грн. (з ПДВ).

У подальшому додатковою угодою № 1 від 18.01.2022 до Договору № 723 змінено п. 5.1 договору в частині кількості електричної енергії - 6882149,22 кВт/год та ціни договору - 34 148 026,96 грн.

25.01.2022 додатковою угодою № 3 до Договору № 723 змінено п. 5.1 договору, а саме: кількість електричної енергії - 6797145 кВт/год, та безпідставно збільшено ціну за одиницю товару до - 5,023878 грн за 1 кВт/год з ПДВ.

28.02.2022 додатковою угодою № 4 сторони вирішили відкласти зобов`язання за Договором № 723 у зв`язку із введенням на території України воєнного стану.

Разом з тим, упродовж січня та лютого 2022 року КЕВ м. Хмельницький придбало у ПП «КМ БУД» 3700027 кВт/год електричної енергії на суму 18 588 484,25 грн., за ціною 5,023878 за 1 кВт/год з ПДВ, хоча за первинними умовами договору вартість спожитої електроенергії мала становити 18 358 890,18 грн., за ціною 4,961826 грн. за 1 кВт/год з ПДВ.

Вищевказана додаткова угода № 3 до Договору укладена всупереч положень Закону України «Про публічні закупівлі» (далі - Закон), а тому підлягає визнанню недійсною з урахуванням наступного.

Згідно зі ст. 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості.

Згідно зі ст.ст. 179, 180 Господарського кодексу України (далі - ГК України) майново- господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладанні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Правовідносини в сфері державних закупівель регулюються Законом, метою якого є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону замовниками є органи державної влади (орган законодавчої, органи виконавчої, судової влади), та правоохоронні органи держави, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, об`єднання територіальних громад.

Відповідно до ст. 5 Закону закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія, ефективність та пропорційність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників та рівне ставлення до них; об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Підстави для внесення змін до істотних умов договору про закупівлю, передбачені виключно вимогами статті 41 Закону.

Так, установлено, що при укладенні додаткової угоди № 3 сторони посилалися на п. 7 ч. 5 ст. 41 Закону, постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 01.12.2021 № 2454 «Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії НЕК «УКРЕНЕРГО на 2022 рік».

Відповідно до положень п. 1 ч. 5 ст. 41 Закону істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника.

Згідно з п. 7 ч. 5 ст. 41 Закону істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни.

Вищезазначені постанови НКРЕКП від 01.12.2021 № 2454 та від 17.12.2021 № 2611 оприлюднені на офіційному веб-сайті Регулятора 01.12.2021 та 17.12.2021 відповідно та набули чинності з 01.01.2022.

Отже, вищезазначені постанови були оприлюднені на офіційному веб-сайті Регулятора та вступили в дію на час подання в електронній системі закупівель тендерної (комерційної) пропозиції учасника ПП «КМ БУД» (02.12.2021), а також діяли на час укладання Договору (28.12.2021).

Таким чином, вищезазначене не підтверджує наявність зміни регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, в бік збільшення в період між укладанням Договору (28.12.2021) та укладанням додаткової угоди № 3 від 25.01.2022 до Договору.

З урахуванням вищезазначеного, Замовником безпідставно внесено зміни до істотних умов Договору, в частині зміни ціни за 1 кВт/год електричної енергії згідно з умовами додаткової угоди № 3 від 25.01.2022 до Договору (без наявності зміни регульованих цін (тарифів), що застосовуються в договорі про закупівлю), чим порушив вимоги пункту 7 частини 5 статті 41 Закону.

Крім цього, п. 3 ч. 1 ст. 31 Закону передбачено, що Замовник відхиляє тендерну пропозицію у разі якщо переможець відмовився від підписання договору про закупівлю або укладення договору. Таким чином, учаснику відкритих торгів надається право відмовитись від підписання договору у випадку неможливості його виконання.

Водночас, постачальник не скористався можливістю, передбачену п. 3 ч. 1 ст. 31 Закону та погодився на укладення Договору від 28.12.2021, зокрема за результатами проведеного 28.12.2021 аукціону.

За таких обставин, вищевказані постанови беззаперечно повинні були враховуватись при формуванні цін на електроенергію з 01.12.2021 під час надання своєї пропозиції на відкритих торгах.

Враховуючи викладене, постачальником належним чином документально не підтверджено та не обґрунтовано наявність підстав для підвищення ціни за одиницю товару з моменту укладення основного договору (28.12.2021) до моменту виникнення необхідності внесення змін (укладення додаткової угоди 25.01.2022), оскільки підняття ціни було загальновідомим фактом.

Окрім того, варто відмітити, що середньозважена ціна на РДП у ОЕС станом на 28.12.2021 (дата укладення Договору) становила 3 188,44 грн. за МВт/год, станом на 25.01.2022 (дата укладення додаткової угоди № 3) становила 2 567,29 грн. за МВт/год.

З урахуванням вищевикладеного, додаткова угода № 3 від 25.01.2022 до Договору, що укладена сторонами з порушенням вимог законодавства у сфері публічних закупівель, підлягає визнанню недійсною.

Таким чином, сторонами, всупереч інтересів держави, без будь-яких належних на те підстав, в порушення норм Закону України «Про публічні закупівлі» та положень укладеного Договору, укладено додаткову угоду № 3 від 25.01.2022, згідно з якою змінено кількість електричної енергії 6 797 145 кВт/год, та безпідставно збільшено ціну за одиницю товару до - 5,023878 грн за 1 кВт/год з ПДВ.

Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18).

Відповідно до абз. 4 п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 № 11, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

З урахуванням вищевикладеного, додаткова угода № 3 від 25.01.2022 до Договору, якою внесені зміни до істотних умов основного Договору, що укладені сторонами з порушенням вимог законодавства у сфері публічних закупівель, підлягає визнанню недійсною.

Вважаючи обґрунтованими доводи щодо наявності підстав для визнання додаткової угоди № 3 до Договору недійсною, з урахуванням положень ст. 670 ЦК України, із ПП «КМ БУД» підлягають стягненню безпідставно отримані кошти відповідно до Договору № 723 про постачання електричної енергії споживачу від 28.12.2021 з урахуванням наступного.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими зобов`язаннями, тому згідно зі ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

З положень ст. 509 ЦК України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 530 ЦК України передбачено, що у випадку коли у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 ЦК України визначає як порушення зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 669 ЦК України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Таким чином, обов`язок з повернення грошової суми, сплаченої за кількість товару, який не був поставлений покупцеві, врегульований нормами Глави 54 ЦК України «Купівля-продаж» і тому як правова підстава такого повернення не може бути застосована ст. 1212 ЦК України (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19).

Таким чином, враховуючи недійсність додаткової угоди № 3 до Договору, відсутня правова підстава щодо оплати за підвищеними цінами, а залишаються зобов`язання за первісним Договором.

Згідно з інформацією КЕВ м. Хмельницький споживач загалом отримав 3700027 кВт/ год електричної енергії, за яку перераховано постачальнику 18 588 484,25 грн., що підтверджується листом № 577/4/4872 від 08.10.2024 та додатком до нього (актами прийому-передавання, платіжними інструкціями).

Судом установлено, що упродовж січня - лютого 2022 року ПП «КМ БУД» поставило 3700027 кВт/год електричної енергії, оплата якої здійснювалася за ціною 5,023878 грн. за 1 кВт/год з ПДВ, (тобто увесь обсяг поставленої електроенергії оплачено з урахуванням підвищеної ціни згідно додаткової угоди № 3 до Договору), за що КЕВ м. Хмельницький сплачено 18 588 484,25 грн.

Таким чином, відповідно до умов Договору № 723 про постачання електричної енергії споживачу від 28.12.2021, з урахуванням додаткової угоди № 3 від 25.01.2022, якою внесені зміни до істотних умов договору, споживачем надміру сплачено, а ПП «КМ БУД» безпідставно збережено кошти на загальну суму 229 594,07 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Що стосується посилань відповідача, суд зазначає наступне.

Постанова Кабінету Міністрів України №2425 «Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії НЕК «УКРЕНЕРГО» на 2022 рік» на яку посилається відповідач у відзиві прийнята 01.12.2021, отже на момент укладення договору від 28.12.2021 №723 її текст, тарифи були відомі ПП «КМ БУД», не дивлячись на те, що набули чинності 01.01.2022.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

За частиною другою статті 189 Господарського кодексу України (далі - ГК України) ціна є істотною умовою господарського договору.

Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до частини четвертої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" від 25.12.2015 № 922-VIII умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни (пункт 7 частини 5 статті 41 Закону №922-VIII).

Як вбачається з тексту додаткової угоди №3 сторони посилались на вищезазначений п.7 ч.5 ст.41 Закону №922-VIII та на постанову Кабінету Міністрів України від 01.12.2021 №2425 «Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії НЕК «УКРЕНЕРГО» на 2022 рік»

Постановою НКРЕКП від 01.12.2021 №2454 "Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії НЕК "Укренерго" на 2022 рік" установлено тариф на послуги з передачі електричної енергії та передбачено, що постанова набирає чинності з 01.01.2022, але не раніше дня, наступного за днем її оприлюднення на офіційному вебсайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Постанова оприлюднена на вебсайті Регулятора 01.12.2021.

Таким чином, постанова НКРЕКП від 01.12.2021 №2454, згідно з якою було збільшено тариф на передачу електричної енергії, була прийнята і оприлюднена 01.12.2021, тобто до подання відповідачем своєї тендерної пропозиції. При цьому постанова встановлювала тарифи на 2022 рік, набрання чинності постановою було передбачено на початок 2022 року (01.01.2022), для постачання електроенергії в якому і були проведені відкриті торги.

З наведеного слідує, що на момент подання тендерної пропозиції та укладення договору постанова НКРЕКП від 01.12.2021 №2454 щодо тарифу на передачу електричної енергії уже була прийнята та оприлюднена, тому, зважаючи на визначений умовами закупівлі період постачання електричної енергії (2022 рік), вказана постанова з огляду на принципи добросовісності, відкритості та прозорості могла бути врахована відповідачем при визначенні базової ціни товару в пропозиції та договорі.

Однак відповідач, будучи обізнаним із положеннями постанови НКРЕКП від 01.12.2021 №2454 щодо рівня тарифу на передачу електричної енергії, часу початку дії цього тарифу, подав тендерну пропозицію, що враховувала нижчий тариф, який передбачувано діяв лише до кінця 2021 року.

Вказуючи таку інформацію, відповідач досяг переваг перед іншими учасниками аукціону щодо визначення найбільш економічно вигідної цінової пропозиції.

Таким чином, оскільки зміна тарифу на передачу електричної енергії мала місце та була відома ще до подання тендерної пропозиції та підписання договору про постачання електричної енергії споживачу, постанова НКРЕКП від 01.12.2021 №2454 не може вважатись законною підставою для внесення змін до договору, з огляду на що додаткова угода №3 від 25.01.2022 укладена з порушенням ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та підлягає визнанню недійсною.

Аналогічні висновки містяться у постанові Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.09.2023 у справі № 924/578/23.

Крім того, у пункті 134 постанови від 18.06.2021 у справі №927/491/19 Верховний Суд звертає увагу на те, що постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

У даній справі, саме підвищення ціни на 2022 рік було прогнозованим, постачальник не лише міг, а й повинен був передбачити і закласти новий тариф, встановлений відповідною постановою Кабінету Міністрів України в ціну товару на 2022 рік ще на час подання тендерної пропозиції. Водночас на момент укладення додаткової угоди №3 від 25.01.2022 постачальником не доведено та не обґрунтовано наявності підстав для підвищення ціни.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 14 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи подані докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням вищезазначеного та в аспекті забезпечення ефективного захисту прав позивача, наявність встановленого порушення відповідача, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, оскільки таке рішення відповідає завданням господарського судочинства та є адекватним фактичним обставинам справи.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд відзначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі Трофимчук проти України Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

В зв`язку з вищенаведеним, позовні вимоги прокурора є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. 2, 4, 20, 46, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсною додаткову угоду від 25.01.2022 № 3 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 28.12.2021 № 723, укладену між приватним підприємством «КМ БУД» () та Кваритирно-експлуатаційним відділом м. Хмельницький ().

3. Стягнути з приватного підприємства «КМ БУД» (58002, м. Чернівці, вул. Конституційна, 42, ) на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький (29006, м. Хмельницький, вул. Героїв АТО, 3/1, ) кошти в сумі 229594,07 грн., перераховані за товар, який не отримано відповідно до умов договору від 28.12.2021 № 723.

4. Стягнути з приватного підприємства «КМ БУД» (58002, м. Чернівці, вул. Конституційна, 42, ) на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону (7907, м. Львів, вул. Клепарівська, 20, , р/р IBAN UА0082783, Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172) судовий збір в сумі 5177,53 гривень.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Західного апеляційного господарського суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 12.05.2025 р.

Суддя С.О.Миронюк