ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року Справа № 902/1121/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Маціщук А.В.

секретар судового засідання Черначук А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області на рішення Господарського суду Вінницької області від 4 лютого 2025 року по справі №902/1121/24 (cуддя Міліціанов Р.В.)

час та місце ухвалення рішення: 4 лютого 2025 року; м. Вінниця, вул. Пирогова, 29; повний текст рішення складено 13 лютого 2025 року

за позовом Першого заступника керівника Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави

до відповідача 1 Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області

до відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробник Агро"

про визнання незаконним та скасування рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, скасування державної реєстрації права оренди на земельні ділянки та зобов`язання їх повернути

за участю представників сторін:

від Прокурора - Гіліс І.В.;

від Відповідача 1 та Відповідача 2 - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник керівника Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області (надалі Прокурор) в інтересах держави звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом до Теплицької селищної ради (надалі Відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробник Агро" (надалі Відповідач 2) про:

· визнання незаконним та скасування рішення Відповідача 1 № 1001 від 7 квітня 2023 року "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду Відповідача 2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель комунальної власності Відповідача 1", згідно якого надано в оренду Відповідачу 2 земельні ділянки з кадастровими номерами :03:002:0170 площею 0,2335 Га, що розташована по вул. Коцюбинського, 1а, с. Костюківка Гайсинського району Вінницької області, та :03:002:0169 площею 0,2521 га, що розташована по вул. Шевченка, 5, с. Костюківка Гайсинського району Вінницької області, під сільськогосподарськими та іншими господарськими будівлями і дворами із земель комунальної власності Теплицької селищної ради строком на 20 років;

· визнання недійсним договору оренди землі від 7 квітня 2023 року, укладеного між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 про передачу в оренду земельної ділянки площею 0,2335 Га з кадастровим номером :03:002:0170, яка розташована по вул. Коцюбинського, 1а, с. Костюківка Гайсинського району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право оренди за яким зареєстроване за Відповідачем 2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16 травня 2023 року, номер запису 50330474;

· скасування державної реєстрації права оренди Відповідача 2 на земельну ділянку площею 0,2335 Га з кадастровим номером :03:002:0170, яка розташована по вул. Коцюбинського, 1а, с. Костюківка Гайсинського району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, номер запису 50330474;

· визнання недійсним договору оренди землі від 7 квітня 2023 року, укладеного між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 про передачу в оренду земельної ділянки площею 0,2521 Га з кадастровим номером :03:002:0169, яка розташована по вул. Шевченка, 5, с. Костюківка Гайсинського району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право оренди за яким зареєстроване за Відповідачем 2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16 травня 2023 року, номер запису 50330555;

· скасування державної реєстрації права оренди Відповідача 2 на земельну ділянку площею 0,2521 Га з кадастровим номером :03:002:0169, яка розташована по вул. Шевченка, 5, с. Костюківка Гайсинського району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, номер запису - 50330555;

· зобов`язання Відповідача 2 повернути Теплицькій територіальній громаді в особі Відповідача 1 земельні ділянки площею 0,2335 Га з кадастровим номером :03:002:0170, яка розташована по вул. Коцюбинського, 1а, с. Костюківка Гайсинського району Вінницької області, та площею 0,2521 Га з кадастровим номером :03:002:0169, яка розташована по вул. Шевченка, 5, с. Костюківка Гайсинського району Вінницької області.

В обґрунтування позовних вимог Прокурор посилається на те, що 7 квітня 2023 року 29 сесією 8 скликання Відповідачем 1 ухвалено рішення № 1001 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду Відповідачу 2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель комунальної власності Відповідача 1", яким надано в оренду Відповідачу 1 земельні ділянки в межах населеного пункту с. Костюківка, по вул. Коцюбинського, 1-а (з кадастровим номером :03:002:0170 площею 0,2335 Га) та вул. Шевченка, 5 (з кадастровим номером :03:002:0169 площею 0,2521 Га) під сільськогосподарськими та іншими господарськими будівлями і дворами із земель комунальної власності Відповідача 1 строком на 20 років та що на підставі вказаного рішення між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 укладено 2 договори оренди щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :03:002:0169 площею 0,2521 Га, та :03:002:0170 площею 0,2335 Га.

Прокурор зазначив, що відповідно до підпункту "б" пункту 1 частини 1 статті З Закону України "Про запобігання корупції" з грудня 2020 року по даний час ОСОБА_1 , як депутат Відповідача 1, відносився до суб`єктів, на яких поширюється дія цього Закону, обмеження та зобов`язання, передбачені Законом, у тому числі положення Закону України "Про запобігання корупції". Наголошує, що згідно інформації з Державного реєстру юридичних осіб та фізичних-осіб підприємців співзасновником та керівником Відповідача 2 є Пламаділ І.В..

Як зазначає Прокурор у позовній заяві відповідно до протоколу 29 сесії 8 скликання Відповідача 1 від 7 квітня 2023 року встановлено, що під час розгляду питання "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду Відповідачу 2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель комунальної власності Відповідача 1 депутат ОСОБА_1 проголосував та не повідомляв Відповідача 1 про наявність у нього реального конфлікту інтересів у розумінні та відповідно до вимог пунктів 1, 2 частини 1 статті 28 "Про запобігання корупції".

Крім того, Прокурор звертає увагу на те, що постановою Теплицького районного суду Вінницької області від 13 березня 2024 року в справі № 144/375/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 172-7, частиною 2 статті 172-7 КУпАП України.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 4 лютого 2025 року позовні вимоги задоволено.

Приймаючи дане рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_1 за роз`ясненням до Національного агентства з питань запобігання корупції та отримання підтверджень про відсутність у нього в даному випадку конфлікту інтересів. З позиції суду першої інстанції, усвідомлюючи наявність реального конфлікту інтересів, у порушення вимог статті 28 Закону України Про запобігання корупції, ОСОБА_1 не повідомив колегіальний орган про наявність у нього конфлікту інтересів при голосуванні та розгляду питання 37 Порядку денного пленарного засідання 29 сесії Відповідача 1 від 7 квітня 2023 року, чим вчинив дії в умовах такого конфлікту шляхом участі в голосуванні по даному питанню. Суд наголосив, що відповідно до статті 35-1 Закону України Про запобігання корупції, ОСОБА_1 не мав права брати участі в прийнятті рішення колегіальним органом (селищною радою) за наявності такого конфлікту інтересів.

Місцевий господарський суд вказав, що рішення Відповідача 1 від 7 квітня 2023 року № 1001 Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду Відповідача 2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель комунальної власності Відповідача 1, яким надано в оренду Відповідачу 1 земельні ділянки (з кадастровим номером :03:002:0170 площею 0,2335 Га та з кадастровим номером :03:002:0169 площею 0,2521 га) під сільськогосподарськими та іншими господарськими будівлями і дворами із земель комунальної власності Відповідача 1 прийняті з порушенням частини другої статті 35, статті 67 Закону України "Про запобігання корупції", статті 59-1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", є незаконними, оскільки прийняті в умовах реального конфлікту інтересів ОСОБА_1 ..

Суд першої інстанції вказав те, що враховуючи, що вказане рішення Відповідача 1 є незаконними, відтак Відповідач 2 в особі ОСОБА_1 незаконно набув право користування земельними ділянками з кадастровим номером :03:002:0170 площею 0,2335 Га та з кадастровим номером :03:002:0169 площею 0,2521 Га.

За викладеного, суд першої інстанції виснував про підставність позовних вимог та їх задоволення в повному обсязі.

Відповідач 1, не погоджуючись з винесеним судом першої інстанції рішенням, звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (а.с. 159-162), в якій з підстав, висвітлених в ній, просив суд рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Мотивуючи дану апеляційну скаргу, Відповідач 1 звертає увагу апеляційного суду на те, що позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність та оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав і охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документа.

Апелянт при цьому вказує, що Прокурор зазначає, що редакція статті 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» втратила чинність на підставі Закону № 1258-ІХ від 19 лютого 2021 року та відповідно не була чинною на момент ухвалення спірного рішення.

Наголошує, щонНа час виникнення спірних правовідносин статтю 35 Закону України «Про запобігання корупції» виключено, при тому, що суд неодноразово у мотивувальній частині рішення керується приписами даної статті. Апелянт зауважує, що відповідно до наказу Національного агентства з питань запобігання корупції від 7 квітня 2021 року №201/21 "Про визнання таким, що втратило чинність, рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 29 липня 2017 року №839" визнано таким, що втратило чинність. Констатує, що на момент виникнення спірних правовідносин Методичні рекомендацій щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів втратили чинність. Отож, апелянт виснував, що приймаючи оскаржуване рішення суд неправильно застосував норми матеріального права, застосувавши норми закону, які втратили чинність на момент виникнення спірних правовідносин.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача 1 та запропоновано сторонам в строк протягом 7 днів з дня вручення даної ухвали направити до канцелярії суду відзив на апеляційну скаргу (а.с. 180).

На адресу Північно-західного апеляційного господарського суду 3 квітня 2025 року від Прокурора надійшов відзив на апеляційну скаргу, в котрому, з підстав, наведих у даному відзиві, Прокурор просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Прокурор зауважив, що посилаючись на статтю 35 Закону України «Про запобігання корупції» суд першої інстанції наводить в оскаржуваному рішенні фактично зміст норм статті 35-1 цього закону, що свідчить про допущенні в судовому рішенні технічної описки, яка з позиції Прокурора не впливає на суть і обґрунтованість судового рішення. Щодо посилання в судовому рішенні на Методичні рекомендації щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, що затверджені рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 29 вересня 2017 року № 839, то Прокурор зазначив, що наведений документ не є нормативним актом, носить рекомендаційний характер, а тому не є визначальним в обґрунтуванні оскаржуваного рішення суду і не має визначального впливу на його повноту.

Ухвалою Північнозахідного апеляційного господарського суду від 11 квітня 2025 року проведення підготовчих дій закінчено, а розгляд апеляційної скарги призначено на 30 квітня 2025 року об 14:40 год..

15 квітня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від Відповідача 1 надійшла заява про проведення судового засідання за відсутності представника Відповідача 1 та про підтримання позиції, наведеної в апеляційній скарзі.

В судове засідання від 30 квітня 2025 року представники Відповідача 1 та Відповідача 2 не з`явилися. Про причини неявки свого представника Відповідач 2 суд не повідомив.

Водночас, суд не викликав учасників справи у судове засідання, відповідно до частини 1 статті 120 Господарського процесуального кодексу України, що вказує на те, що ухвалою суду від 11 квітня 2025 року явка сторін обов`язковою не визнавалась.

Згідно частин 1-4 статті 120 Господарського процесуального кодексу України: суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою; суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою; виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень; ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи.

Частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Вказана ухвала була направлена судом на поштовий адрес вказаний в апеляційній скарзі та до електронних кабінетів сторін (а.с. 195-196).

Суд апеляційної інстанції констатує, що в силу дії статті 273 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи вищевказане суд апеляційної інстанції констатує, що відкладення розгляду апеляційної скарги, визначене статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, по суті є неприпустимим з огляду на те, що це суперечить одному із завдань господарського судочинства, визначених частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (своєчасне вирішення судом спорів). При цьому апеляційний господарський суд наголошує на тому, що в силу дії частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншим міркуваннями в судовому процесі.

Відтак, дослідивши матеріали справи, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників Відповідача 1 та Відповідача 2. При цьому колегія констатує, що Відповідач 2 не скористався своїми правом, передбаченим статтею 42 Господарського процесуального кодексу України. Водночас апеляційний господарський суд враховує, що в матеріалах справи міститься апеляційна скарга Відповідача 1 в котрій висвітлені доводи та заперечення щодо позовної заяви та ухваленого судового рішення.

В судовому засіданні, від 30 квітня 2025 року Прокурор заперечив проти доводів, наведених в апеляційній скарзі, з підстав, наведених у відзиві, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому Прокурор зауважив, що посилаючись на статтю 35 Закону України «Про запобігання корупції» суд першої інстанції наводить в оскаржуваному рішенні фактично зміст норм статті 35-1 цього закону, що свідчить про допущенні в судовому рішенні технічної описки, яка не впливає на суть і обґрунтованість судового рішення. Щодо посилання в судовому рішенні на Методичні рекомендації щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, затверджені рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 29 вересня 2017 року № 839, то наведений документ Прокурор вважає таким, що не є нормативним актом, носить рекомендаційний характер, а тому не є визначальним в обґрунтуванні оскаржуваного рішення суду і не має визначального впливу на його повноту. Констатував, що у даній справі розглядалися правовідносини щодо дотримання вимог Закону України «Про запобігання корупції» при прийнятті рішення Відповідачем 1 № 1001, а не питання наявності або відсутності у селищної ради права чи обов`язку передавати спірні земельні ділянки в оренду та дотримання процедури передачі земель в оренду, визначеної положеннями статтей 120, 123, 124 Земельного кодексу України.

Заслухавши пояснення Прокурора, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів Північнозахідного апеляційного господарського суду приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. При цьому апеляційний господарський суд виходив з наступного.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 29 сесією 8 скликання Відповідача 1 від 7 квітня 2023 року ухвалено рішення № 1001 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду Відповідачу 2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель комунальної власності Відповідача 1" (надалі Рішення; а.с. 39).

Згідно пункту 1 Рішення затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду Відповідачу 2 в межах населеного пункту с. Костюківка, по вул. Коцюбинського, 1-а (з кадастровим номером :03:002:0170 площею 0,2335 Га) та вул. Шевченка, 5 (з кадастровим номером :03:002:0169 площею 0,2521 Га) під сільськогосподарськими та іншими господарськими будівлями і дворами із земель комунальної власності Відповідача 1.

Вказаним Рішенням надано в оренду терміном на 20 років Відповідачу 2 земельну ділянку площею 0,2521 га кадастровий номер :03:002:0170, яка розташована в межах населеного пункту с. Костюківка, вул. Коцюбинського, 1-а Відповідача 1 під сільськогосподарськими та іншими господарськими будівлями і дворами, за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код КВЦПЗ - 01.01) із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення Відповідача 1.

Крім того зазначеним Рішенням надано в оренду терміном на 20 років Відповідачу 2 земельну ділянку площею 0,2521 Га кадастровий номер :03:002:0169, яка розташована в межах населеного пункту с. Костюківка, вул. Шевченка, 5 Відповідача 1 під сільськогосподарськими та іншими господарськими будівлями і дворами, за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код КВЦПЗ - 01.01) із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення Відповідача 1.

Рішенням також: встановлено орендну плату у розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки відповідно витягів із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок № НВ-023 від 20 лютого 2023 року та № НВ-023 від 20 лютого 2023 року; уповноважено селищного голову Трамбовецького Р.І. забезпечити укладання договорів оренди землі з Відповідачем 2 на умовах передбачених у пунктах 2-4 даного Рішення (а.с. 39).

Зазначене Рішення оформлено протоколом № 29 від 7 квітня 2023 року (а.с.30-36).

Відповідно до протоколу 29 сесії Відповідача 1 VIII скликання Гайсинського району Вінницької області від 7 квітня 2023 року № 29 на сесії станом на 10.00 зареєстровано 22 особи (присутні 22 депутати та селищний голова).

Як убачається з Порядку денного, під номером 37 на голосування поставлено питання "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду Відповідача 2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель комунальної власності Відповідача 1.

При цьому, із Протоколу засідання слідує, що за результатами голосування щодо питання 37 Порядку денного рішення прийнято, за проголосувало 20 (19 депутатів та селищний голова), 0 проти, 0 утрималися.

Згідно з протоколом поіменного голосування по питанню 37 Пламаділ І.В. проголосував "ЗА". Заяв про наявні конфлікти інтересів у протоколах не зазначено.

7 квітня 2023 року між Відповідачем 1 в особі селищного голови Трамбовецького Р.І. (Орендодавець) та Відповідачем 2 "Виробник Агро" в особі керівника Пламаділа І.В. (Орендар) укладено договір оренди землі (надалі Договір; а.с. 51-52).

У відповідності до пункту 1 Договору Відповідач 1 відповідно Рішення № 1001 від 7 квітня 2023 року надає, а Відповідач 2 приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Код КВЦПЗ - 01.01) з кадастровим номером :03:002:0169, яка знаходиться в межах населеного пункту с. Костюківка вул. Шевченка, 5 Відповідача 1.

Пунктом 3 Договору визначено, що на земельній ділянці розміщені об`єкти нерухомого майна: будівля адмінбудинку з підвалом.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки на дату укладання Договору становить: :03:002:0169 8324 грн 75 коп..

За змістом пункту 8 Договору, Договір укладено на 20 років. Після закінчення строку Договору Відповідач 2 має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі Відповідач 1 повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії Договору повідомити письмово Відповідача 1 про намір продовжити його дію.

Відповідно пункту 9 Договору, орендна плата вноситься Відповідачем 2 у грошовій формі у розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та становить 998 грн 97 коп. за рік.

Також, 7 квітня 2023 року між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 укладено договір оренди землі (надалі Договір № 2; а.с. 54-55).

За пунктом 1 Договору № 2, Відповідач 1 відповідно рішення 29 сесії 8 скликання Відповідача 1 № 1001 від 7 квітня 2023 року надає, а Відповідач 2 приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Код КВЦПЗ - 01.01) з кадастровим номером :03:002:0170, яка знаходиться в межах населеного пункту с. Костюківка вул. Коцюбинського, 1а, Відповідача 1.

Як визначено пунктом 2 Договору № 2, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,2335 Га у тому числі під сільськогосподарськими та іншими господарськими будівлями і дворами 0,2335 Га.

На земельній ділянці розміщені об`єкти нерухомого майна: темник для бджіл (пункт 3 Договору №2).

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки на дату укладання Договору № 2 становить: :03:002:0170 7709 грн 59 коп..

За змістом пункту 8 Договору № 2, Договір № 2 укладено на 20 років. Після закінчення строку Договору № 2 Відповідач 2 має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі Відповідач 2 повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії Договору №2 повідомити письмово Відповідача 1 про намір продовжити його дію.

Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та становить 925 грн 15 коп. за рік (пункт 9 Договору № 2).

Відомості про речове право оренди внесено до Державного реєстру прав на нерухоме майно 16 травня 2023 року, що підтверджується витягами долученими до матеріалів справи (а.с. 50, 53).

Постановою Теплицького районного суду Вінницької області від 13 березня 2024 року в справі № 144/375/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 172-7, частиною 2 статті 172-7 КУпАП України (а. с. 41-45).

З огляду на наведене, Прокурор зазначаючи про те, що під час розгляду питання "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду Відповідачу 2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель комунальної власності Відповідачу 2" депутат ОСОБА_1 (будучи керівником Відповідача 2) проголосував та не повідомляв Відповідача 1 про наявність у нього реального конфлікту інтересів у розумінні та відповідно до вимог пунктів 1, 2 частини 1 статті 28 "Про запобігання корупції", звернувся з позовом до суду, з метою захисту, порушених на його думку, прав держави, про: визнання незаконним та скасування такого Рішення; визнання недійсним Договорів; скасування державної реєстрації та повернення земельних ділянок.

Аналізуючи спірні правовідносини на предмет застосування норм діючого матеріального законодавства України вбачається наступне.

В силу дії частин другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 140 Конституції України встановлено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції законів України в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

У частині першій статті 1 Закону України від 21 травня 1997 року "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що:

територіальна громада - жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр;

представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення;

загальний склад ради - кількісний склад депутатів ради, визначений радою відповідно до закону;

склад ради - кількість депутатів, обраних до відповідної ради, повноваження яких визнано і не припинено в установленому законом порядку;

правомочний склад ради - кількість депутатів, обраних до відповідної ради, повноваження яких визнано і не припинено в установленому законом порядку, яка становить не менш як дві третини від загального складу ради.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

В той же час у частині першій статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради здійснюється вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

В силу дії статті 45 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що сільська, селищна, міська, районна в місті (у разі її створення), районна, обласна рада складається з депутатів, які обираються жителями відповідного села, селища, міста, району в місті, району, області на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування.

Загальний склад ради визначається відповідно до закону про вибори.

Рада вважається повноважною за умови обрання не менш як двох третин депутатів від загального складу ради.

У відповідності до частини дванадцятої статті 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сесія ради є повноважною, якщо в її пленарному засіданні бере участь більше половини депутатів від загального складу ради.

Депутат представляє інтереси всієї територіальної громади, має всю повноту прав, що забезпечують його активну участь у діяльності ради та утворюваних нею органів, несе обов`язки перед виборцями, радою та її органами, виконує їх доручення. Депутат, крім секретаря ради, повинен входити до складу однієї з постійних комісій ради. Депутат зобов`язаний брати участь у роботі сесій ради, засідань постійної та інших комісій ради, до складу яких його обрано. Депутат має право ухвального голосу з усіх питань, які розглядаються на сесіях ради, а також на засіданнях постійної та інших комісій ради, до складу яких його обрано (частини четверта, шоста статті 49 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Відповідно до частин 1-3 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (у редакції, чинній на час ухвалення спірних рішень) рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Рішення ради приймається відкритим (у тому числі поіменним) або таємним голосуванням.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина десята статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Зважаючи на доводи апеляційної скарги щодо того, що присутність та голосування на сесії селищної ради керівника Відповідача 2, який є одночасно депутатом Відповідача 1 (Пламаділа І.В.) не вплине на результати голосування щодо надання Відповідачу 2 в оренду земельних ділянок та невідповідність норм матеріального права, на котрі покликається Прокурор дійсній їх редакції, колегія суду зауважує наступне.

Стаття 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що «Конфлікт інтересів» має наступну редакцію, сільський, селищний, міський голова, секретар, депутат сільської, селищної, міської ради, голова, заступник голови, депутат районної, обласної, районної у місті ради публічно повідомляє про конфлікт інтересів, який виник під час участі у засіданні ради, іншого колегіального органу (комісії, комітету, колегії тощо), відповідному колегіальному органу та не бере участі у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідним колегіальним органом. Якщо неучасть осіб, зазначених у частині першій цієї статті, у прийнятті рішення призведе до втрати повноважності відповідної ради, іншого колегіального органу, особи, у яких наявний конфлікт інтересів, беруть участь у прийнятті радою, іншим колегіальним органом рішення, за умови публічного самостійного повідомлення про конфлікт інтересів під час засідання колегіального органу. Якщо повідомлення про конфлікт інтересів здійснено на засіданні ради, іншого колегіального органу, інформація про таке повідомлення обов`язково вноситься до протоколу засідання ради, іншого колегіального органу. Редакція цієї статті була та є чиною саме в такій інтерпритації як станом на момент прийняття оскаржуваного рішення так і станом на дату розгляду апеляційної скарги.

При цьому дана редакція повністю спростовує доводи апеляційної скарги Відповідача 2 щодо втрати чинності на підставі Закону України №1258-ІХ від 19 лютого 2021 року статті 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

З аналізу частини другої статті 59-1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" вбачається, що обов`язки щодо попередження конфлікту інтересів у депутата місцевої ради покладено не лише на такого депутата, але і на відповідну постійну комісію ради.

У частині першій статті 47 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" закріплено, що постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету.

Отже, як склад ради, так і склад її органів утворюють саме депутати цієї ради, які і приймають відповідні рішення у межах компетенції ради на її сесії.

Тому вважати, що за наявності конфлікту інтересів у одного депутата ради це не зачіпає будь-яким чином інших депутатів, не можна. Такий висновок ґрунтується на тому, що певна кількість депутатів входить до постійної комісії, яка у обов`язковому порядку має бути створена відповідною радою саме для запобігання та урегулювання конфлікту інтересів у депутата ради.

Матеріали справи не містять доказів, що при підготовці сесії Відповідача 1 розглядалося питання щодо наявності та врегулювання конфлікту інтересів у депутата Пламаділа І.В. (керівника Відповідача 2). Також не надано доказів того, що при розгляді питання щодо передачі у користування Відповідачу 2 земельних ділянок депутати сільської ради, які входять до постійної комісії, яка уповноважена вирішувати питання конфлікту інтересів, вирішували вказане питання.

Закон України "Про запобігання корупції" визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення недоліків корупційних правопорушень.

У статті 1 цього Закону надано значення термінів, які у ньому вживаються:

потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень;

реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Статтею 3 Закону України "Про запобігання корупції" визначено суб`єктів, на які поширюється дія цього Закону, згідно пунктів 1 та 2 частини першої якої передбачені особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Зокрема, згідно з підпунктом "б" пункту 1 частини першої статті 3 Закону України "Про запобігання корупції" суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування: народні депутати України, депутати Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутати місцевих рад, сільські, селищні, міські голови.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України "Про запобігання корупції" особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані: вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; вживати заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

У статті 35-1 Закону України "Про запобігання корупції" передбачено спеціальні правила, особливості врегулювання конфлікту інтересів, що виник у діяльності окремих категорій осіб, уповноважених на виконання функцій місцевого самоврядування.

Зазначено, що правила врегулювання конфлікту інтересів в діяльності Президента України, народних депутатів України, членів Кабінету Міністрів України, керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, суддів, суддів Конституційного Суду України, голів, заступників голів обласних та районних рад, міських, сільських, селищних голів, секретарів міських, сільських, селищних рад, депутатів місцевих рад визначаються законами, які регулюють статус відповідних осіб та засади організації відповідних органів.

Тобто, при виникненні конфлікту інтересів у депутата сільської ради він має діяти у відповідності до правила, передбаченого у статті 59-1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", згідно з яким можливість брати участь у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідною радою пов`язано з виконанням ним такої умови: самостійного публічного оголошення про це під час засідання ради, на якому розглядається відповідне питання.

Крім того, у частині другій статті 35-1 Закон України "Про запобігання корупції" передбачено, що у разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу (комітету, комісії, колегії тощо), вона не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом.

Про конфлікт інтересів такої особи може заявити будь-який інший член відповідного колегіального органу або учасник засідання, якого безпосередньо стосується питання, що розглядається. Заява про конфлікт інтересів члена колегіального органу заноситься в протокол засідання колегіального органу.

У разі якщо неучасть особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу, у прийнятті рішень цим органом призведе до втрати правомочності цього органу, участь такої особи у прийнятті рішень має здійснюватися під зовнішнім контролем. Рішення про здійснення зовнішнього контролю приймається відповідним колегіальним органом.

Даний зміст статті спростовує доводи апеляційної скарги Відповідача 1, щодо того, що стаття 35 Закон України "Про запобігання корупції" втратила чинність, оскільки обгрунування корупції випливає з іншої статті, а саме статті 35-1, зокрема в частині другої статті 35-1 Закон України "Про запобігання корупції" визначено зобов`язання повідомлення щодо реального чи потенційного конфлікту інтересів, особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу.

Згідно з частиною першою статті 67 Закону України "Про запобігання корупції" нормативно-правові акти, рішення, видані (прийняті) з порушенням вимог цього Закону, підлягають скасуванню органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних актів, рішень, або можуть бути визнані незаконними в судовому порядку за заявою заінтересованої фізичної особи, об`єднання громадян, юридичної особи, прокурора, органу державної влади, зокрема НАЗК, органу місцевого самоврядування.

В той же час, колегія суду під час розгляду даної апеляційної скарги враховує те, що Постановою Теплицького районного суду Вінницької області встановлено, що будучи наділеним повноваженнями депутата Відповідача 1 ОСОБА_1 , приймаючи участь у пленарному засіданні ради, під час голосування по питанню № 37 Порядку денного та прийняття рішення із даного питання, висловив своє волевиявлення шляхом голосування "ЗА" затвердження розробленого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення Товарного сільськогосподарського виробництва Відповідачем 2.

Матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_1 за роз`ясненням до Національного агентства з питань запобігання корупції та отримання підтверджень про відсутність у нього в даному випадку конфлікту інтересів.

Таким чином, усвідомлюючи наявність реального конфлікту інтересів, у порушення вимог статті 28 Закону України Про запобігання корупції, ОСОБА_1 не повідомив колегіальний орган про наявність у нього конфлікту інтересів при голосуванні та розгляду питання 37 Порядку денного пленарного засідання 29 сесії Відповідача 1 від 7 квітня 2023 року, чим вчинив дії в умовах такого конфлікту шляхом участі в голосуванні по даному питанню. До того ж відповідно до статті 35-1 Закону України Про запобігання корупції, ОСОБА_1 не мав права брати участі в прийнятті рішення колегіальним органом (селищною радою) за наявності такого конфлікту інтересів.

Крім того, не лише депутат місцевої ради зобов`язаний запобігати конфлікту інтересів, такий обов`язок прямо покладено на відповідну постійну комісію місцевої ради та на кожного депутата місцевої ради, який обізнаний з наявністю конфлікту інтересів у іншого депутата місцевої ради в силу дії статтей 47 та 59-1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Отже, для встановлення порушення процедури прийняття рішення, визначальним є сам факт участі депутата у голосуванні за наявності конфлікту інтересів (незалежно потенційного чи реального), а не вплив такого голосування на прийняте рішення з урахуванням наявності кваліфікованої більшості, необхідної для прийняття позитивного рішення колегіальним органом.

Відповідно до частини 6 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення Відповідача 1 від 7 квітня 2023 року № 1001 Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду Відповідачу 2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель комунальної власності Відповідача 1, яким надано в оренду Відповідачу 2 земельні ділянки в межах населеного пункту АДРЕСА_1 (з кадастровим номером :03:002:0170 площею 0,2335 Га) та вул. Шевченка, 5 (з кадастровим номером :03:002:0169 площею 0,2521 Га) під сільськогосподарськими та іншими господарськими будівлями і дворами із земель комунальної власності Відповідача 1 прийняті з порушенням частини другої статті 35-1, статті 67 Закону № 1700-VII, статті 59-1 Закону № 280/97-ВР, а відтак є незаконними, оскільки прийняті в умовах реального конфлікту інтересів Пламаділа І.В..

В той же час суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта на те, що Відповідач 1 після усунення порушень, котрі описані вище в даній постанові не позбавлений права за заявою Відповідача 2 прийняти нові рішення щодо укладення аналогічних договорів, проте без допущення при голосуванні порушень, котрі встановлені як судовим рішенням Теплицького районного суду, так і судовим рішенням по даній господарській справі.

Враховуючи, що вказане Рішення Відповідача 1 є незаконними, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що Відповідач 2 в особі ОСОБА_1 незаконно набув право користування земельними ділянками з кадастровим номером :03:002:0170 площею 0,2335 Га та з кадастровим номером :03:002:0169 площею 0,2521 Га.

Відповідно до статті 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Статтею 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

В той же час, відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. В свою чергу, спосіб захисту - це конкретні закріплені чи санкціоновані законом правоохоронні заходи (засоби), за допомогою яких усуваються порушення прав, у зв`язку з чим застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа та від характеру його порушення.

Частиною 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

У відповідності до частини 1 статті 67 Закону України «Про запобігання корупції» нормативно-правові акти, рішення, видані (прийняті) з порушенням вимог цього Закону, підлягають скасуванню органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних актів, рішень, або можуть бузи визнані незаконними в судовому порядку за заявою заінтересованої фізичної особи, об`єднання громадян, юридичної особи, прокурора, органу державної влади, зокрема Національного агентства, органу місцевого самоврядування.

Частиною 3 статті 152 Земельного кодексу України визначено, що захист прав на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом: визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів. Таким чином, наведеними нормами законодавства визначено конкретний спосіб захисту прав та законних інтересів держави у правовідносинах, пов`язаних з прийняттям органами місцевого самоврядування рішень з порушенням вимог закону, у тому Закону України «Про запобігання корупції», яким є визнання рішення органу місцевого самоврядування незаконним і його скасування.

При цьому, колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги відносного того, що голос одного депутата ( ОСОБА_1 ) який одночасно є керівником Відповідача 2, зважаючи на 20 голосів «за» не вплине на вирішення питання щодо затвердження проєкту землеустрою, оскільки для встановлення порушення процедури прийняття рішення, визначальним є саме факт участі депутата у голосуванні за наявності конфлікту інтересів (незалежно потенційного чи реального), а не вплив такого голосування на прийняте рішення з урахуванням наявності кваліфікованої більшості, необхідної для прийняття позитивного рішення колегіальним органом.

Прийняте в умовах реального конфлікту інтересів у одного з депутатів рішення органу місцевого самоврядування компрометує, спаплюжує таке рішення, та, як наслідок, нівелює довіру суспільства до органів місцевого самоврядування в цілому.

Аналогічна правова позиція, викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року в справі № 442/730/17.

Таким чином, Відповідач 1 виносячи оскаржуване Рішення №1001 діяв не в спосіб та порядок визначений статтею 59-1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та частиною другою статті 35-1 Закон України "Про запобігання корупції".

Зважаючи на те, що як встановлено вище в даній судовій постанові, Відповідач 1 при винесення оскаржуваного Рішення діяв не в межах та спосіб визначений чинним законодавством України, що свідчить про наявність у колегії суду правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування Рішення Відповідача 1, згідно якого надано в оренду Відповідачу 2 земельні ділянки з кадастровими номерами :03:002:0170 площею 0,2335 Га, що розташована по вул. Коцюбинського, 1а, с. Костюківка Гайсинського району Вінницької області, та :03:002:0169 площею 0,2521 Га, що розташована по вул. Шевченка, 5, с. Костюківка Гайсинського району Вінницької області, під сільськогосподарськими та іншими господарськими будівлями і дворами із земель комунальної власності Відповідача 1 строком на 20 років.

Відповідно приймаючи таке рішення, Північно-західний апеляційний господарський суд залишає без змін судове рішення в частині задоволення цих позовних вимог.

Що ж стосується позовних вимог про визнання недійсним Договору та Договору № 2, то колегія суду виснує наступне.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Частинами 1 - 3, 5 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В силу дії частини першої статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначає, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом частин 1-3 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Зважаючи на те, що вище в постанові встановлено обставини порушення Відповідачем 1 під час винесення Рішення № 1001 від 7 квітня 2023 року норм матеріального права (статті 59-1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та частини другої статті 35-1 Закон України "Про запобігання корупції") колегія суддів виснує про те, що зміст Договору 1 та Договору 2 суперечить актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства (про що описано вище в даній постанові). Дане є підставою для задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним Договору про передачу в оренду земельної ділянки площею 0,2335 Га з кадастровим номером :03:002:0170 та Договору № 2 про передачу в оренду земельної ділянки площею 0,2521 Га з кадастровим номером :03:002:0169.

Таке судове рішення прийнято і судом першої інстанції. Відповідно приймаючи таке рішення, апеляційний господарський суд залишає без змін судове рішення в частині задоволення цих позовних вимог.

Що ж стосується позовних вимог про скасування державної реєстрації права оренди Відповідача 2 та повернення земельних ділянок територіальній громаді в особі Відповідача 1, то колегія суддів зазначає, що відповідно до пунктів 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таким чином, чинна редакція статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи: судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 червня 2020 року в справі № 922/2589/19.

Навіть у випадку якщо буде встановлено, що суб`єкт державної реєстрації прав правомірно прийняв рішення про державну реєстрацію права (зокрема, для державної реєстрації подані всі необхідні документи, які вимагаються відповідно до закону, та відсутні встановлені законом підстави для відмови в державній реєстрації права), то це не є перешкодою для задоволення позову.

Вказана позиція також викладена також і в постановах Великої Палати Верховного суду від 29 травня 2019 року в справі № 367/2022/15-ц, від 22 серпня 2018 року № 925/1265/16, від 4 серпня 2018 року в справі № 915/127/18.

Відтак задоволенню підлягає і похідна вимога скасування державної реєстрації іншого речового права - права оренди Відповідача 2 на земельну ділянку площею 0,2335 Га з кадастровим номером :03:002:0170 та на земельну ділянку площею 0,2521 Га з кадастровим номером :03:002:0169 та повернення земельних ділянок територіальній громаді в особі Відповідача 1. Дане вчинено судом першої інстанції.

Відповідно приймаючи таке рішення, Північно-західний апеляційний господарський суд залишає без змін судове рішення в частині задоволення таких позовних вимог.

Посилання ж Відповідача 1 в апеляційній скарзі на положення частини 11 статті 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України щодо переважного права власника нерухомого майна на користування земельними ділянками, на яких таке майно знаходиться та обов`язок ради передати такі ділянки в оренду власнику цього нерухомого майна, є безпідставним і необгрунтованим, оскільки предметом розгляду у даній справі є факт прийняття Відповідачем 1 Рішення № 1001 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду Відповідачу 2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель комунальної власності Відповідача 1» з порушенням вимог Закону України «Про запобігання корупції» та наслідки, до яких призвело виконання рішення ради, прийнятого з порушенням вимог закону. Таким чином, у даній справі розглядалися правовідносини щодо дотримання вимог Закону України «Про запобігання корупції» при прийнятті рішення Відповідачем 1 від 7 квітня 2023 року № 1001, а не питання наявності або відсутності у селищної ради права чи обов`язку передавати спірні земельні ділянки в оренду та дотримання процедури передачі земель в оренду, визначеної положеннями статтей 120, 123, 124 Земельного кодексу України.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Вінницької області від 4 лютого 2025 року в справі №902/1121/24 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно, суд апеляційної інстанції залишає без задоволення апеляційну скаргу Відповідача 1.

Згідно із статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг залишаються за Відповідачем 1.

Керуючись статтями 129, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області на рішення Господарського суду Вінницької області від 4 лютого 2025 року по справі №902/1121/24 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 4 лютого 2025 року по справі №902/1121/24 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

5. Справу №902/1121/24 повернути Господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови виготовлено 5 травня 2025 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Маціщук А.В.