РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.04.2025Справа № 910/1476/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Літовки М.В., розглянув матеріали господарської справи

за позовом Керівника Деснянської окружної прокуратури міста Києва

до 1) Київської міської ради

2) Приватного підприємства "ВИГУРА"

про усунення перешкод у розпорядженні та користуванні земельною ділянкою комунальної власності, визнання незаконними та скасування рішення Київської міської ради, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, повернення земельної ділянки

За участю представників учасників справи:

від прокуратури Намлієва І.В.

від відповідача-1 не з`явилася

від відповідача-2 Алфьоров Г.І.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернувся Керівник Деснянської окружної прокуратури міста Києва до Київської міської ради та Приватного підприємства "ВИГУРА" з позовом, в якому просить суд:

- усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером :62:025:0085, площею 0,1519 га, по пр. Лісовому, 29-А, у Деснянському районі м. Києва, шляхом скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса КМНО Разумової О.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.12.2017, індексний номер: 38540159, та здійснених на його підставі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно державної реєстрації права власності Приватного підприємства "ВИГУРА" на нежитлову будівлю загальною площею 49 кв. м., за адресою: м. Київ, пр. Лісовий, 29-А (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), з одночасним припиненням права власності ПП "ВИГУРА" на нього;

- усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером :62:025:0085 площею 0,1519 га, по пр. Лісовому, 29-А, у Деснянському районі м. Києва шляхом зобов`язання Приватного підприємства "ВИГУРА" знести об`єкт самочинного будівництва: нежитлову будівлю загальною площею 49 кв. м., що розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :62:025:0085 по пр. Лісовому, 29-А, у Деснянському районі м. Києва;

- визнати незаконним та скасувати рішення Київської міської ради від 04.07.2024 "Про передачу Приватному підприємству "ВИГУРА" земельної ділянки в оренду для будівництва та обслуговування будівель торгівлі на просп. Лісовому, 29-А у Деснянському районі м. Києва";

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 0,1519 га кадастровий номер :62:025:0085 за адресою: м. Київ, пр. Лісовий, 29-А, у Деснянському районі, укладений між Київською міською радою та Приватним підприємством "ВИГУРА" (бульвар Бикова, 10, кв. 76, м. Київ, 02222, код 02820536), який посвічено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М. та зареєстровано в Реєстрі 27.01.2025 за № 20;

- зобов`язати Приватне підприємство "ВИГУРА" (бульв. Бикова, 10, кв. 76, м. Київ, 02222, код 02820536) повернути територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради (код 22883141, вул. Хрещатик, 36, м. Київ) земельну ділянку з кадастровий номер :62:025:0085, площею 0,1519 га за адресою: м. Київ, пр. Лісовий, 29-А, у Деснянському районі у стані, придатному для її подальшого використання, а Київську міську раду - прийняти вказану земельну ділянку;

- скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1519 га по пр. Лісовому, 29-А, у Деснянському районі з кадастровим номером :62:025:0085.

Ухвалою суду від 11.02.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання на 10.03.2025, а також встановлено строки для вчинення учасниками справи процесуальних дій.

25.02.2025 від відповідача-1 до суду надійшов відзив на позов.

28.02.2025 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

05.03.2025 від відповідача-2 до суду надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

10.03.2025 від відповідача-2 до суду надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання, надання додаткового строку для подання відповіді на відзив та заперечень на доводи позивача.

10.03.2025 судом оголошено перерву в підготовчому засіданні до 24.03.2025.

24.03.2025 від відповідача-2 надійшов відзив на позов та клопотання про призначення судової експертизи.

24.03.2025 судом оголошено перерву в підготовчому засіданні до 07.04.2025.

26.03.2025 від прокуратури надійшли заперечення на клопотання про призначення експертизи та відповідь на відзив.

01.04.2025 від відповідача-2 надійшли заперечення на відповідь на відзив.

03.04.2025 від прокурора надійшли письмові пояснення.

У підготовче засідання 07.04.2025 представник відповідача-1 не з`явився. Про дату, час та місце проведення судового засідання учасники справи були повідомлені належним чином.

У підготовчому засіданні 07.04.2025 відповідач-2 заявив усне клопотання про зняття з розгляду клопотання про призначення судової експертизи від 24.03.2025.

Суд залишив клопотання відповідача-2 про призначення судової експертизи без розгляду (протокольна ухвала).

У підготовчому засіданні 07.04.2025 учасники справи зазначили, що вважають виконаними завдання підготовчого провадження, у зв`язку з чим не заперечують проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 07.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.04.2025.

У судовому засіданні 22.04.2025 прокурор заявлені позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, представник відповідача-1 у судове засідання не з`явився, представник відповідача-2 заперечував проти задоволення позовних вимог повністю.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляд у справи, в судовому засіданні 24.04.2025 було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на такі вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О.І. 05.12.2017 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38540159 (з відкриттям розділу), згідно з яким за ПП «ВИГУРА» (далі - ПП «ВИГУРА»/ відповідач-2) зареєстровано право власності на збірно-розбірний торговельний павільйон загальною площею 49 кв. м. за адресою: м. Київ, пр. Лісовий, 29а.

Право власності на зазначений об`єкт нерухомого майна зареєстровано за вказаним підприємством на підставі: довідки про показники об`єкта нерухомого майна № 83 від 27.10.2017; технічного паспорту №1411 від 27.10.2017, видавник ФОП Левко Т.Г.; акту приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта № 185 від 16.12.1996, видавник Управління державного архітектурно-будівельного нагляду Головного управління архітектури та містобудування КМДА; інформаційної довідки КП КМР «КМ БТІ» від 29.11.2017 № НЖ-2017; рішення про погодження місць розташування об`єктів № 68/228 від 24.10.2002, видавник Київська міська рада; розпорядження про надання земельних ділянок № 760 від 07.08.1996, видавник Ватутінська районна державна адміністрація.

У подальшому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Бояринцевою О.В. 14.02.2023 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 66397601 про реєстрацію виправлень, зокрема замість збірно-розбірного торговельного павільйону змінено на нежитлова будівля та додано технічний паспорт № ТІ01:4445-1395-7032-9345 від 09.02.2023, видавник ЄДЕССБ.

Проте, як стверджує у позові прокурор, дозвільних документів у відповідача від контролюючих органів на будівництво та на право користування земельною ділянкою з вказаною метою не існувало.

Отже, як вказує прокурор, документи, обов`язкові для здійснення державної реєстрації відповідно до положень «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що затверджений постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127 (у редакції, чинній на момент прийняття рішення державним реєстратором), - відсутні, а нерухоме майно, на яке зареєстровано право приватної власності, відповідно до ст. 376 Цивільного кодексу України має ознаки самочинного будівництва.

Крім того, як зазначив прокурор, на замовлення ПП «ВИГУРА» у 2023 році ФОП Дьомочкіним Д.П. розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ПП «ВИГУРА» для будівництва та обслуговування будівлі торгівлі на пр. Лісовому, 29-А у Деснянському районі м. Києва, на підставі якого сформовано земельну ділянку площею 0,1519 га з кадастровим номером :62:025:0085, відомості про яку 09.02.2024 внесено до Державного земельного кадастру.

У подальшому, у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно рішенням Київської міської ради від 04.07.2024 № 1744/9710 Приватному підприємству «ВИГУРА» передано в оренду на 15 років земельну ділянку площею 0,1519 га (кадастровий номер :62:025:0085) для будівництва та обслуговування будівель торгівлі на пр. Лісовому, 29-а у Деснянському районі м. Києва із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва.

На виконання зазначеного рішення між Київською міською радою та ПП «ВИГУРА» 27.01.2025 укладено договір оренди земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М., за реєстровим № 20.

Право оренди земельної ділянки зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ПП «ВИГУРА» відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 76820168 від 27.01.2025.

Водночас, прокурор вказує, що реєстраційні дії здійснено для створення уявної законності набуття ПП «ВИГУРА» права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю, що розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :62:025:0085 на пр. Лісовому, 29а в Деснянському районі м. Києва, з метою подальшого заволодіння земельною ділянкою комунальної власності в позаконкурентний спосіб.

Враховуючи вищевикладене, прокурор зазначає, що державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме нежитлову будівлю (попередньо на збірно-розбірний торговельний павільйон) загальною площею 49 кв. м. за адресою: м. Київ, пр. Лісовий, 29а в Деснянському районі м. Києва, яка проведена на підставі рішення державного реєстратора № 38540159 від 05.12.2017, здійснена незаконно з порушеннями вимог законодавства та підлягає скасуванню, вказана нежитлова будівля, за твердженням прокурора, є самочинним будівництвом та підлягає знесенню.

У свою чергу, рішення Київської міської ради від 04.07.2024 № 1744/9710 «Про передачу ПП «ВИГУРА» земельної ділянки в оренду для будівництва та обслуговування будівель торгівлі пр. Лісовий, 29а в Деснянському районі м. Києва» є незаконним та підлягає скасуванню, договір оренди земельної ділянки від 27.01.2025 має бути визнаний недійсним, а земельна ділянка, кадастровий номер :62:025:0085, підлягає поверненню її законному власнику - територіальній громаді міста Києва, також підлягає скасуванню у Державному земельному кадастрі державна реєстрація даної земельної ділянки.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог у даній справі, відповідач-1 (Київська міська рада/КМР) вказує, що на підставі розпорядження Ватутінської районної державної адміністрації м. Києва від 07.08.1996 № 760 про надання земельної ділянки малому підприємству «Вігура» (правонаступником якого є ПП «ВИГУРА») укладено договір оренди № 99 від 13.08.1996 та надано малому підприємству «Вігура» на умовах короткострокової оренди земельну ділянку площею 234,1 кв. м. для обслуговування павільйону по пр. Лісовому, 29, строком до 01.01.1999.

У подальшому Київською міською радою 24.10.2002 прийнято рішення № 68/228 «Про погодження місць розташування об`єктів», зокрема п. 5 вказаного рішення погоджено Приватному підприємству «ВИГУРА», за умови виконання п. 5.1 цього рішення, місце розташування торговельного павільйону на пр. Лісовому, 29-а у Деснянському районі м. Києва.

Рішенням Київської міської ради від 04.07.2024 № 1744/9710 «Про передачу ПП «ВИГУРА» земельної ділянки в оренду для будівництва та обслуговування будівель торгівлі пр. Лісовий, 29а в Деснянському районі м. Києва» погоджено передачу відповідачу-2 земельної ділянки у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно, таке рішення прийнято відповідачем-1 у спосіб та в порядку, що відповідають чинному законодавству.

Крім того, відповідачем-1 вказано про неефективність обраного прокурором способу захисту порушеного права в частині задоволення вимоги про скасування рішення від 04.07.2024 № 1744/9710, оскільки вказане рішення є актом ненормативного характеру (актом індивідуальної дії), скасування такого рішення не призведе до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні вимоги про скасування рішення від 04.07.2024 № 1744/9710.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач-2 ПП «ВИГУРА» вказує, що останньому ще з 1996 року на праві оренди надавалась земельна ділянка для обслуговування павільйону (розпорядженням Ватутінської районної державної адміністрації м. Києва від 07.08.1996 № 760). У подальшому на підставі вказаного розпорядження укладено договір оренди № 99 від 13.08.1996 та надано малому підприємству «Вігура» на умовах короткострокової оренди земельну ділянку для обслуговування павільйону по пр. Лісовому, 29А, строком до 01.01.1999. При цьому Київською міською радою 24.10.2002 (після строку оренди згідно з договором № 99 від 13.08.1996) прийнято рішення № 68/228 «Про погодження місць розташування об`єктів», зокрема п. 5 вказаного рішення погоджено ПП «ВИГУРА», за умови виконання п. 5.1 цього рішення, місце розташування торговельного павільйону на пр. Лісовому, 29-а у Деснянському районі м. Києва. Між тим, відповідно до листа від 30.07.1999 № 06-4898 Головного управління містобудування та архітектури КМДА, відповідачу-2 було роз`яснено, що розміщений за адресою пр. Лісовому, 29-а у Деснянському районі м. Києва павільйон не відноситься до малих архітектурних форм, а отже, є капітальною спорудою і для його розміщення відсутня вимога щодо отримання паспорту.

Крім того, як зазначає відповідач-2, погодження для розміщення торговельного павільйону підтверджено листами, зокрема, Головного державного санітарного лікаря м. Києва від 13.10.2000, Головного управління містобудування та архітектури від 26.12.2000, Київського міського управління земельних ресурсів від 07.11.2001, листом від 06.05.2004 № 08-8-20/1982 Державного управління екології та природних ресурсів в м. Києві Міністерства екології та природних ресурсів України про згоду на відведення земельної ділянки ПП «ВИГУРА» для обслуговування та експлуатації торгівельного павільйону на просп. Лісовому 29-А.

Також, як стверджує відповідач-2 та підтверджується наданими документами, у 2004 році прокурор Деснянського району м. Києва в інтересах держави в особі Деснянської районної у м. Києві ради вже звертався до суду з позовом до відповідача-2, третя особа - Київська міська рада, про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення майна, водночас, ухвалою суду від 09.03.2004 у справі № 3/97 припинено провадження, у зв`язку з відмовою прокурора та позивача від позову у вказаній справі.

На переконання відповідача-2, у даному випадку прокурором не дотримано визначений статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" порядок звернення до суду з позовом в інтересах держави як самостійного позивача.

Розглянувши надані сторонами докази, заслухавши пояснення представників учасників справи, суд встановив наступне.

Розпорядженням Ватутінської районної державної адміністрації в м. Києві № 760 від 07.08.1996 вирішено надати Малому підприємству «Вігура» (попередня назва ПП «ВИГУРА») земельну ділянку для розміщення торгівельного павільйону за адресою: м. Київ, проспект Лісовий, 29.

Як вказують учасники у даній справі, між Ватутінською районною державною адміністрацією в м. Києві та ПП «ВИГУРА» укладено договір оренди № 99 від 13.08.1996 та надано Малому підприємству «Вігура» на умовах короткострокової оренди земельну ділянку площею 234,1 кв. м. для обслуговування павільйону по пр. Лісовому, 29, строком до 01.01.1999.

Актом про приймання в експлуатацію закінченого будівництва об`єкту від 16.12.1996 № 185 Держархбудконтролю, прийнято в експлуатацію збірно-розбірний павільйон площею 49 кв. м., який (акт про приймання в експлуатацію) складено на підставі дозволу на виконання будівельних робіт від 22.06.1996 за № 183.

Головний державний санітарний лікар м. Києва не заперечував проти розміщення торгівельного павільйону ПП «ВИГУРА», що підтверджується листом від 13.10.2000 № 5191.

Крім того, листом від 26.12.2000 Головного управління містобудування та архітектури надано погодження виділення земельної ділянки під торгівельним павільйоном за адресою: пр. Лісовий, 29А та погоджено схему розміщення такого павільйону.

Листом від 07.11.2001 Київського міського управління земельних ресурсів погоджено відповідачу-2 право розміщення павільйону.

Київською міською радою 24.10.2002 прийнято рішення № 68/228 «Про погодження місць розташування об`єктів», зокрема п. 5 вказаного рішення погоджено Приватному підприємству «ВИГУРА», за умови виконання п. 5.1 цього рішення, місце розташування торговельного павільйону на пр. Лісовому, 29-а у Деснянському районі м. Києва (п. 5 рішення).

У 2004 році Заступник прокурора Деснянського району міста Києві звертався до Господарського суду міста Києва з позовом в інтересах Деснянської районної у м. Києві ради до ПП «ВИГУРА», третя особа - Київська міська рада, про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення майна (справа № 3/97).

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на те, що ПП «ВИГУРА» самовільно без відповідного дозволу та отримання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, без встановлення меж земельної ділянки землевпорядною організацією, зайняло земельну ділянку під торгівельний павільйон по проспекту Лісовому, 29-А.

Ухвалою від 09.03.2004 у справі № 3/97 припинено провадження у справі, у зв`язку з поданням прокуратурою та позивачем (Деснянською РДА) заяв про відмову від позову у справі № 3/97.

05.12.2017 відповідачем-2 зареєстровано право власності на збірно-розбірний торговельний павільйон загальною площею 49 кв. м. за адресою: м. Київ, пр. Лісовий, 29а у Деснянському районі м. Києва.

Вказана реєстрація здійснена на підставі: довідки про показники об`єкта нерухомого майна № 83 від 27.10.2017; технічного паспорту №1411 від 27.10.2017, видавник ФОП Левко Т.Г.; акту приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта № 185 від 16.12.1996, видавник Управління державного архітектурнобудівельного нагляду Головного управління архітектури та містобудування КМДА; інформаційної довідки КП КМР «КМ БТІ» від 29.11.2017 № НЖ-2017; рішення про погодження місць розташування об`єктів № 68/228 від 24.10.2002, видавник Київська міська рада; розпорядження про надання земельних ділянок № 760 від 07.08.1996, видавник Ватутінська районна державна адміністрація.

У подальшому, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Бояринцевою О.В. 14.02.2023 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 66397601 про реєстрацію виправлень, зокрема "збірно-розбірний торговельний павільйон" змінено на "нежитлова будівля" та додано технічний паспорт №ТІ01:4445-1395-7032-9345 від 09.02.2023, видавник ЄДЕССБ.

Рішенням Київської міської ради від 04.07.2024 № 1744/9710 Приватному підприємству «ВИГУРА» передано в оренду на 15 років земельну ділянку площею 0,1519 га (кадастровий номер :62:025:0085) для будівництва та обслуговування будівель торгівлі на пр. Лісовому, 29-а у Деснянському районі м. Києва із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва.

На виконання зазначеного рішення між Київською міською радою та ПП «ВИГУРА» 27.01.2025 укладено договір оренди земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М., за реєстровим № 20.

Право оренди земельної ділянки зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ПП «ВИГУРА» відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 76820168 від 27.01.2025.

Крім того, у заявах по суті прокуратура вказала, що Деснянською окружною прокуратурою міста Києва шляхом самостійного виявлення кримінального правопорушення внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000038 від 31.01.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України за фактом самовільного всупереч встановленому законом розміщення будівель та споруд на земельних ділянках в тому числі на пр. Лісовому, 29-А, чим заподіяно значної шкоди інтересам територіальної громади м. Києва.

Під час здійснення досудового розслідування вказаного кримінального правопорушення, окружною прокуратурою виявлено, що на земельній ділянці з кадастровим номером :62:025:0085 розташована нежитлова будівля, в Державному реєстрі речових прав здійснено незаконну реєстрацію права власності на спірний об`єкт нерухомого майна за ПП «ВИГУРА» (протокол огляду місця події від 16.01.2025).

Розглянувши надані сторонами докази, заслухавши пояснення представників учасників справи, суд зазначає про наступне.

Стосовно тверджень відповідача-2 про недотримання прокурором визначеного ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" порядку звернення до суду з позовом в інтересах держави, як самостійного позивача, суд вказує про наступне.

Відповідно до п. 3 ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частиною 3 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України закріплено право прокурора у визначених законом випадках звертатися до суду з позовною заявою.

Відповідно до ч. 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (ч. 5 ст. 53 ГПК України).

У позовній заяві обґрунтовано, що необхідність захисту інтересів держави в цій справі полягає в необхідності захисту територіальної громади міста Києва, яка відповідно до ст. 13 Конституції України є власником землі та інших природних ресурсів, адже передача Київською міською радою спірної земельної ділянки в оренду без проведення земельних торгів призводить до втраченої можливості отримати максимально великий розмір орендної плати у разі продажу права оренди на земельних торгах.

Саме Київська міська рада є представницьким органом територіальної громади міста, уповноваженим діяти від імені територіальної громади та в її інтересах, у тому числі щодо захисту, охорони, збереження та раціонального використання земель комунальної власності.

Поряд з цим, як вказує прокурор, у спірних правовідносинах Київською міською радою не лише не вжито заходів щодо відновлення порушених інтересів територіальної громади м. Києва щодо усунення перешкод у використанні земельних ділянок комунальної власності шляхом знесення самочинно збудованого ПП «ВИГУРА» нежитлової будівлі, а навпаки також порушено положення чинного законодавства, прийнято незаконне рішення від 04.07.2024 №1744/9710 «Про передачу ПП «ВИГУРА» земельної ділянки в оренду для будівництва та обслуговування будівель торгівлі на пр. Лісовому, 29-А у Деснянському районі м. Києва», на підставі якого між Київською міською радою та ПП «ВИГУРА» 27.01.2025 укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,1519 га з кадастровим номером :62:025:0085.

Таким чином, за твердженням прокурора, суб`єкт владних повноважень, який мав би виступати представником держави і територіальної громади та реалізовувати відповідне цивільне право в межах компетенції, визначеної законом, виступає порушником речових прав (територіальної громади) на землю, як дійсного власника, що об`єктивно унеможливлює звернення цього ж органу до суду за захистом порушених прав цього власника.

На виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», Деснянська окружна прокуратура м. Києва листом від 03.02.2025, який Київська міська рада отримала 04.02.2025 (вхідний номер 08/4419), повідомила Київську міську раду про намір звернутися до Господарського суду міста Києва з даним позовом в інтересах держави.

Отже, прокурором була надана можливість компетентному органу відреагувати на порушення інтересів держави щодо спірної земельної ділянки, зокрема, шляхом вчинення дій для виправлення ситуації та відновлення порушених прав та інтересів держави.

Проте, не зважаючи на обізнаність про вказані порушення вимог чинного законодавства, Київською міською радою не вжито заходів щодо усунення вказаних порушень та відновлення інтересів територіальної громади та інтересів держави, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою комунальної власності, натомість укладено оспорюваний договір оренди земельної ділянки від 27.01.2025 № 20.

Крім того, суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19, згідно з якими остання погодилась з тим, що прокурор, подавши позов для усунення помилки, допущеної самим органом місцевого самоврядування, при наданні земельної ділянки в оренду, тобто при здійсненні його власних функцій у земельних відносинах, правильно вказав, що Київрада, яка не вчинила дій для виправлення допущеного порушення, у такій справі має бути відповідачем. Водночас інший орган, який відповідно до чинного законодавства здійснює функції з розпорядження землями територіальної громади, відсутній (п. 95).

Подібна правова позиція викладена у постановах Великої Палаті Верховного Суду від 11.09.2019 № 487/10132/14-ц, від 15.09.2020 № 469/1044/17 та постановах Верховного Суду від 04.10.2022 № 910/5210/20, від 25.09.2020 у справі № 921/341/19.

З огляду на вищевикладене, судом не беруться до уваги посилання відповідача-2 на відсутність підстав для звернення прокурора з даним позовом як самостійного позивача.

Стосовно заявлених прокурором у даній справі позовних вимог, суд вказує про таке.

Звертаючись до суду з даним позовом прокурор просить:

- усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером :62:025:0085 площею 0,1519 га, по пр. Лісовому, 29-А, у Деснянському районі м. Києва, шляхом скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Разумової О.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.12.2017, індексний номер: 38540159, та здійснених на його підставі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно державної реєстрації права власності Приватного підприємства «ВИГУРА» на нежитлову будівлю загальною площею 49 кв. м., за адресою м. Київ, пр. Лісовий, 29-А (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), з одночасним припиненням права власності ПП «ВИГУРА» на нього;

- усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером :62:025:0085, площею 0,1519 га, по пр. Лісовому, 29-А, у Деснянському районі м. Києва шляхом зобов`язання Приватного підприємства «ВИГУРА» знести об`єкт самочинного будівництва: нежитлову будівлю загальною площею 49 кв. м., що розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :62:025:0085 по пр. Лісовому, 29-А, у Деснянському районі м. Києва;

- визнати незаконним та скасувати рішення Київської міської ради від 04.07.2024 № 1744/9710 «Про передачу Приватному підприємству «ВИГУРА» земельної ділянки в оренду для будівництва та обслуговування будівель торгівлі на просп. Лісовому, 29-А у Деснянському районі м. Києва»;

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 0,1519 га, кадастровий номер :62:025:0085, за адресою: м. Київ, пр. Лісовий, 29-А, у Деснянському районі, укладений між Київською міською радою та Приватним підприємством «ВИГУРА», який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М. та зареєстровано в Реєстрі 27.01.2025 за № 20;

- зобов`язати Приватне підприємство «ВИГУРА» повернути територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради земельну ділянку з кадастровий номер :62:025:0085, площею 0,1519 га, за адресою: м. Київ, пр. Лісовий, 29-А, у Деснянському районі у стані, придатному для її подальшого використання, а Київську міську раду - прийняти вказану земельну ділянку;

- скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1519 га по пр. Лісовому, 29-А, у Деснянському районі з кадастровим номером :62:025:0085.

Згідно зі ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як визначено ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до п.п. 2-4 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення.

Розпорядження землями комунальної власності міста Києва, в тому числі надання земельних ділянок у власність чи у користування відповідно до ст. 9 Земельного кодексу України, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» відноситься до виключних повноважень Київської міської ради як колегіального органу.

Крім того, згідно з вказаною нормою до компетенції Київської міської ради віднесено прийняття рішення щодо звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок, а також обмеження, тимчасова заборона (зупинення) чи припинення використання земельної ділянки громадянами та юридичними особами в разі порушення ними вимог земельного законодавства.

Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 1 статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 123 Земельного кодексу України передбачено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Відповідно до ст. 134 Земельного кодексу України земельні ділянки державної чи комунальної власності продаються або передаються в користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) окремими лотами на конкурентних засадах (на земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 статті 134 Земельного кодексу України передбачено, що не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі: розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Згідно зі ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Як визначено ч.ч. 1, 2 ст. 324 ЦК України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.

Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Як визначено ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) загальними засадами державної реєстрації прав є, серед іншого, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, а також їх внесення до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень.

Пунктом 1 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (надалі - Порядок № 1127, тут і надалі в редакції на час проведення реєстрації), передбачено, що він визначає умови, підстави та процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав.

Відповідно до п. 40 Порядку № 1127 державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком.

Пунктом 41 Порядку № 1127 визначено, що для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подається вичерпний перелік документів, в тому числі документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна та документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Водночас, як встановлено судом під час розгляду даної справи та підтверджується відомостями з реєстраційної справи об`єкта нерухомого майна № 000, для реєстрації 05.12.2017 права власності на об`єкт нерухомого майна відповідачем-2 подано, зокрема, акт приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта № 185 від 16.12.1996.

У свою чергу, вказаний акт, як вказано у п. 2 вказаного акту, складено на підставі дозволу Держархбудконтроль на виконання будівельних робіт від 22.08.1996 № 183.

Крім того, у вказаному акті зазначено, що вказане майно побудоване господарчим способом, об`єкт (збірно-розбірний павільйон площею 49 кв. м. за адресою: м. Київ, проспект Лісовий, 29) у 1996 році та прийнято в експлуатацію, зокрема, представником райдержадміністрації та Держархбудконтроль, що підтверджується підписами останніх у вказаному акті № 185 від 16.12.1996. Крім того, зазначено, що торгівельний павільйон знаходиться на земельній ділянці, наданій ПП «ВИГУРА» на підставі договору оренди № 109 від 13.08.1996 та розпорядження Ватутінської районної державної адміністрації № 760 від 07.06.1996.

Також, як вбачається з листа від 30.07.1999 № 06-4898, Головним управлінням містобудування та архітектури КМДА зазначено, що вказаний павільйон не відноситься до малих архітектурних форм, а отже, є капітальною спорудою, для його розміщення відсутня вимога щодо отримання паспорту.

При цьому суд зазначає, що акт про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта підписаний під час дії договору оренди № 109 від 13.08.1996, укладеного між Ватутінською районної державною адміністрацією та ПП «ВИГУРА».

Крім того, у 2004 році Заступник прокурора Деснянського району міста Києві звертався до Господарського суду міста Києва з позовом в інтересах Деснянської районної у м. Києві ради до ПП «ВИГУРА», третя особа - Київська міська рада, про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення майна (справа № 3/97).

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на те, що ПП «ВИГУРА» самовільно без відповідного дозволу та отримання документа, що посвідчує право власності або право користування землею та без встановлення меж земельної ділянки землевпорядною організацією, зайнято земельну ділянку під торгівельний павільйон по проспекту Лісовому, 29-А, у зв`язку з чим прокурор просив суд зобов`язати ПП «ВИГУРА» звільнити самовільно зайняту земельну ділянку по проспекту Лісовому, 29-а в м. Києві та привести її у придатний для використання за цільовим призначенням стан шляхом знесення за власний рахунок зведеної споруди (торгівельного павільйону).

Ухвалою від 09.03.2004 у справі № 3/97 припинено провадження у справі, у зв`язку з поданням прокуратурою та позивачем (Деснянською районною у м. Києві радою) заяв про відмову від позову у справі № 3/97.

Отже, у 1996, 1999 та 2004 роках вказаний торгівельний павільйон вже був капітальною спорудою, що підтверджується зібраними у даній справі доказами, зокрема, актом про прийняття такого павільйону в експлуатацію, листами уповноважених органів (Головного державного санітарного лікаря м. Києва, Київського міського управління земельних ресурсів, Державного управління екології та природних ресурсів в м. Києві Міністерства екології та природних ресурсів України), позовом прокурора про знесення самочинно збудованої споруди.

Крім того, для проведення будівельних робіт та прийняття об`єкту в експлуатацію за актом № 185 від 16.12.1996 відповідачу-2 видано дозвіл на виконання будівельних робіт від 22.08.1996 № 183.

Отже, судом не беруться до уваги посилання прокурора на те, що вказаний об`єкт (торгівельний павільйон площею 49 кв. м.) є самочинно збудованим майном, оскільки торгівельний павільйон розміщено на земельній ділянці, яка надано в оренду 13.08.1996 строком до 01.01.1999 саме для обслуговування павільйону та з отриманням відповідачем-2 відповідного документу на виконання будівельних робіт, видано дозвіл на виконання будівельних робіт від 22.08.1996 № 183.

При цьому судом враховано, що у подальшому Київською міською радою 24.10.2002 прийнято рішення № 68/228 «Про погодження місць розташування об`єктів», зокрема п. 5 вказаного рішення погоджено Приватному підприємству «ВИГУРА», за умови виконання п. 5.1 цього рішення, місце розташування торговельного павільйону на пр. Лісовому, 29-а у Деснянському районі м. Києва.

Крім того, прокурором під час розгляду даної справи не доведено, що для проведення державної реєстрації права власності 05.12.2017 відповідачем-2 подані документи, які не підтверджували виникнення такого права, оскільки актом від № 185 від 16.12.1996 вказаний об`єкт прийнято в експлуатацію, відтак, твердженням прокурора про порушення норм законодавства та надання земельної ділянки в позаконкурентний спосіб не підтверджені документально.

Судом також не беруться до уваги посилання прокурора на те, що будівництво торгівельного павільйону здійснено на земельній ділянці з іншим цільовим призначенням, а саме для обслуговування такого павільйону, у той час як за оскаржуваними рішенням та договором земельна ділянка надана ПП «ВИГУРА» для будівництва та обслуговування будівель торгівлі з огляду на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 липня 2021 року № 821 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» введено в дію Класифікатор видів цільового призначення земельних ділянок (надалі - Класифікатор), яким визначені види цільового призначення земельних ділянок.

Додатком 59 до Класифікатора визначені види цільового використання земельних ділянок, зокрема, 03.07 - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Відповідно до пункту 2.1 договору оренди земельної ділянки від 27.01.2025, укладеного між ПП «ВИГУРА» та Київською міською радою, цільове призначення земельної ділянки - 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Тобто, цільове призначення земельної ділянки "для будівництва та обслуговування будівель торгівлі", визначене оспорюваним договором оренди, відповідає виду цільового використання земельної ділянки, який визначений Класифікатором видів цільового призначення земельних ділянок.

Також суд зазначає, що повноваженнями щодо розпорядженням земельними комунальної власності наділений саме відповідач-1 (Київська міська рада) та саме відповідач-1, у зв`язку з реєстрацією за відповідачем-2 (05.12.2017) нерухомого майна на земельній ділянці, надав земельну ділянку в оренду відповідачу-2.

Крім того, судом враховано, що відповідно до п. 3.8 оскаржуваного прокурором рішення («Про передачу ПП «ВИГУРА» земельної ділянки в оренду № 1744/9710 від 04.07.2024) зобов`язано відповідача-2 (ПП «ВИГУРУ») сплатити безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою з моменту державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі до моменту реєстрації права оренди на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі розрахунку Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації); Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) вжити організаційно-правових заходів щодо виконання п.п. 3.8.

Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою ЄМПЛ очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні ЄСПЛ «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N303-A, п. 29).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду у справі № 910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому суд зазначає, що іншим доводам учасників справи оцінка судом не надається, адже вони не спростовують встановлених судом обставин та не впливають на результат прийнятого рішення.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заявлених прокурором вимог.

При цьому зважаючи на те, що суд вважає вимоги прокуратури безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, судом на розглядається заява відповідача-2 про застосування наслідків спливу строку позовної давності, оскільки такі наслідки у вигляді відмови від позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності застосовуються до обґрунтованих позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати прокуратури на оплату позову судовим збором підлягають покладенню на останнього.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236, 237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 07.05.2025.

Суддя О.Г. Удалова