ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2025 р. Справа№ 910/10112/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Владимиренко С.В.

Демидової А.М.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Житлово-будівельного кооперативу "Маяк-8"

на рішення господарського суду міста Києва від 30.10.2024

у справі № 910/10112/24 (суддя Усатенко І.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до Житлово-будівельного кооперативу "Маяк-8"

про стягнення 43 964, 93 грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

В серпні 2024 року Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (ПрАТ "Київводоканал"; позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Житлово-будівельного кооперативу "Маяк-8" (ЖБК "Маяк-8"; відповідач) про стягнення 43 964,93 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором на послуги водопостачання та водовідведення № 01524/4-03 від 24.12.2002 в частині повної та своєчасної оплати отриманих послуг з водопостачання та водовідведення.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення.

Рішенням господарського суду міста Києва від 30.10.2024 у справі № 910/10112/24 позов задоволено та стягнуто з Житлово-будівельного кооперативу Маяк-8 на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 22533 грн 34 коп., 3% річних у розмірі 4259 грн 39 коп., інфляційні втрати у розмірі 17172 грн 20 коп., та судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що обставини щодо наявності у відповідача заборгованості у сумі 22 533,34 грн підтверджені долученими первинними документами, що є допустимими доказами, в розумінні ГПК України.

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва від 30.10.2024 у справі № 910/10112/24, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати згадане рішення суду як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 2, 13, 73, 74, 78, 79 ГПК України, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Зокрема, скаржник зазначає, що оплата за надані послуги проводилась вчасно, проте, субвенції поступали із запізненням. Також, скаржник зазначає, що акт взаєморозрахунків підтверджений первинними документами, зокрема, відповідними платіжними дорученнями, копії яких додано до апеляційної скарги.

Позивач подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а судове рішення - без змін, посилаючись на те, що наявність заборгованості відповідача підтверджується первинними документами.

Від відповідача до суду надійшло заперечення на відзив на апеляційну скаргу, які залучені до справи і враховані судом.

Щодо долучених відповідачем до письмових пояснень платіжних доручень, слід зазначити таке.

Статтею 269 ГПК України, якою встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження, за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює відповідачу більш сприятливі, аніж позивачу умови в розгляді конкретної справи.

З огляду на зазначену вище норму суд апеляційної інстанції не приймає до уваги долучені відповідачем до письмових пояснень платіжні доручення, оскільки відповідачем не доведено неможливість подати такі докази до суду першої інстанції.

02.04.2024 позивач через систему "Електронний суд" подав додаткові письмові пояснення, які залишені без розгляду, виходячи із такого.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 42 ГПК України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Згідно з частинами першою, другою статті 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Заявами по суті справи в суді апеляційної інстанції є апеляційна скарга та відзив на апеляційну скаргу.

Позивач скористався своїм правом, подав до суду відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до частини п`ятої статті 161 ГПК України суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.

Отже, учасник справи може подати додаткові письмові пояснення, в тому числі і у суді апеляційної інстанції, лише з дозволу суду.

Позивач не просив дозволу подати додаткові письмові пояснення, а суд поза межами процесуального строку не визнавав їх подання необхідним, а тому ці додаткові пояснення колегія суддів вирішила до уваги не брати.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2025 (у складі колегії суддів: головуюча суддя - Ходаківська І.П., судді: Демидова А.М., Владимиренко С.В.) за клопотанням відповідача поновлено строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду міста Києва від 30.10.2024, відкрито апеляційне провадження у справі № 910/10112/24 та призначено апеляційну скаргу відповідача до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи; зупинено дію оскарженого рішення.

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, відповідно до умов договору на послуги водопостачання та водовідведення від 24.12.2002 № 01524/4-03, укладеного між Житлово-будівельним кооперативом Маяк-8 як абонентом та Відкритим акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" (перейменоване на ПрАТ Акціонерна компанія "Київводоканал") як постачальником, останнє взяло на себе зобов`язання надавати абоненту послуги з постачання питної води та водовідведення, а абонент зобов`язується розрахуватись за вищезазначені послуги згідно умов договору та Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 № 65.

Згідно з п. 3.1 договору кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником. Зняття показників водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника спільно з представником абонента. Для абонентів із стабільним об`ємом водоспоживання (або незначним коливанням), зняття показників може здійснюватись один раз на квартал.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно із показниками водолічильника та інших джерел водопостачання, згідно із показниками водолічильника.

За положеннями п. 3.4, 3.5, 3.6 договору абонент розраховується за надані послуги у порядку, встановленому органами виконавчої влади у п`ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи. У разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг абонент зобов`язаний у 5-ти денний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи, направити поважного представника з обгрунтовуючими документами для проведення звірки розрахунків та підписання відповідного акту в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані постачальника вважаються прийнятими абонентом. Щомісячно постачальник виставляє платіжну вимогу за надані послуги згідно цього договору. Оплата проводиться шляхом зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Строк дії договору - з моменту його підписання сторонами і діє на весь час надання послуг до моменту його розірвання (п. 7.1 договору).

На виконання умов договору позивачем в період з червня 2017 року по серпень 2018 року надано відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: м. Київ, вул. Радунська, 26, відповідно до п. 3.5 договору були прийнятті відповідачем без будь-яких зауважень щодо їх кількості та вартості. Акти підписані з боку постачальника та абонента, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами № 3-230-25 про зняття показань з приладу обліку за період з червня 2017 по серпень 2018, та розшифровками рахунків абонента.

За період за період з червня 2017 року по серпень 2018 року позивачем було направлено адресу ЖБК Маяк-8 були направлені наступні повідомлення на загальну суму 156274,48 грн, зокрема, № 19072101 від 20.07.2017 на суму 10982,78 грн, № 28112164 від 28.11.2017 на суму 10471,30 грн, № 23062076 від 23.06.2017 на суму 10584,96 грн, № 19072101 від 19.07.2017 на суму 10982,78 грн, № 16082167 від 18.08.2017 на суму 11721,60 грн, № 22092083 від 22.09.2017 на суму 11394,82 грн, № 25102006 від 25.10.2017 на суму 9377,28 грн, № 20122006 від 21.12.2017 на суму 10712,83 грн, № 19012053 від 24.01.2018 на суму 11604,29 грн, № 39756876 від 22.02.2018 на суму 9857,88 грн, № 44483163 від 20.03.2018 на суму 8879,18 грн, № 49491975 від 17.04.2018 на суму 8240,90 грн, № 54693091 від 17.05.2018 на суму 9744,41 грн, № 60583901 від 20.06.2018 на суму 10581,26 грн, № 65902510 від 19.07.2018 на суму 10680,49 грн, № 71691482 від 20.08.2018 на суму 11440,50 грн, що підтверджується реєстром дебетових повідомлень.

В підтвердження здійснення часткових оплат за водопостачання та водовідведення позивачем надано суду реєстр надходження грошових коштів від відповідача за період з 01.06.2017 по 01.03.2024 за договором № 01524/4-03 від 24.12.2002 із посиланням на дати здійснення платежу, їх суми та призначення, згідно із яким відповідач сплатив позивачу за водопостачання та водовідведення грошові кошти у сумі 112916,26 грн. Крім того, на рахунок позивачу було перераховано відшкодування за надані населенню субсидії на загальну суму 19651,49 грн, що підтверджується витягом з реєстрів фінансування управління праці та соціального захисту населення Деснянського району за період з 01.06.2017 по 31.03.2024 по ЖБК Маяк-8 та листами управління. Також, на початок періоду у відповідача була наявна переплата у сумі 1173,39 грн.

Отже, з посиланням на вище зазначене, Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулось з позовом у даній справі та зазначає про наявність у відповідача заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення за період з 01.06.2017 по 13.08.2018 в сумі 22533,34 грн

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

За правилами статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як передбачено частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями статті 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1 Закону України Про житлово-комунальні послуги (тут і далі - в редакції, що діяла до 10.06.2018) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил

За положеннями п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води та водовідведення відносяться до житлово-комунальних послуг.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України Про житлово-комунальні послуги в чинній редакції, до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Пунктами 2.1, 2.2 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України (затверджені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 року № 190 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 7 жовтня 2008 року за № 936/15627; далі - Правила користування) встановлено, що договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України "Про питну воду та питне водопостачання" та "Про житлово-комунальні послуги". Істотні умови договору між виробником та споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення визначаються відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" споживачі питної води зобов`язані, зокрема своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання укладеного між сторонами договору позивачем в період з червня 2017 року по серпень 2018 року були надані відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення.

Доказів щодо наявності заперечень щодо кількості та вартості наданих послуг у зазначений період матеріали справи не містять, так само, як і доказів направлення відповідачем представника з обгрунтовуючими документами для проведення звірки розрахунків та підписання відповідного акту в 5-денний термін, а отже, дані постачальника вважаються прийнятими абонентом.

Натомість, доказів належного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором в частині повної та своєчасної оплати отриманих послуг, суд дійшов обґрунтованого висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог в частині стягнення основної заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення, у зв`язку з чим заявлені позовні вимоги у розмірі 22533,34 грн.

Так само правомірно, судом першої інстанції не взято до уваги акт звірки взаєморозрахунків за спожиті енергоносії (водопостачання/водовідведення) між ПрАТ АК Київводоканал та ЖБК Маяк-8 за період з серпня 2015 по серпень 2018 від 30.08.2018, оскільки останній не підтверджено первинними документами, які б підтвердили оплату ним заборгованості у сумі 22533,34 грн, що утворилась за період з червня 2017 по серпень 2018 за договором № 01524/4-03 від 24.12.2002.

Згідно зі ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку.

Відповідно до правової позиції, Верховного Суду, викладеної у постановах від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17 та від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18 , яку правомірно враховано судом першої інстанції, акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату.

Статтею 77 ГПК України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як обґрунтовано враховано судом першої інстанції, обставини щодо наявності у відповідача заборгованості у сумі 22533,34 грн підтверджені первинними документами, що є допустимими доказами, в розумінні ГПК України.

Натомість, відповідачем, окрім акту звірки, доказів, які б спростовували посилання позивача суду першої інстанції надано не було.

Таким чином, судом вірно визначено, що оскільки інформація вказана в акті звірки, суперечать інформації з первинних документів, такий акт звірки не є доказом, що підтверджує відсутність спірної заборгованості у відповідача перед позивачем.

При цьому додані до апеляційної скарги письмові докази не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

При цьому скаржником не доведено належним чином неможливість подання зазначених доказів до суду першої інстанції та винятковості такого випадку.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом правомірно задоволено позов і в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат у заявленому розмірі.

В частині клопотання відповідача про застосування строків позовної місцевий господарським судом правомірно враховано, що п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України " Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 р. № 211 установлено з 12 березня 2020 р. на всій території України карантин, який неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України, зокрема, постановою від 25.04.2023 № 383 до 30.06.2023.

При цьому чинною редакцією п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (набрала чинності 30.01.2024) передбачено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Отже, позивач звернувся до суду в межах встановленого строку позовної давності.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учаснику справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учаснику справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Судові витрати

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за результатами розгляду апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу "Маяк-8" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 30.10.2024 у справі №910/10112/24 залишити без змін та поновити його дію.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді С.В. Владимиренко

А.М. Демидова