ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"12" травня 2025 р. Справа № 918/402/25

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Селівона А.О., перевіривши заяву Приватного акціонерного товариства "Рівнеліфт" про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія Чистота і Порядок" заборгованості в сумі 297 896,70 грн. за договорами підряду від 01.01.2023 №05, №06, №08, №10, №16, №17, №20, №24, №34, укладеними у письмовій формі.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Рівнеліфт" (далі Заявник) звернулося до Господарського суду Рівненської області із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія Чистота і Порядок" (далі Боржник) заборгованості в сумі 297 896,70 грн. за договорами підряду від 01.01.2023 №05, №06, №08, №10, №16, №17, №20, №24, №34, укладеними у письмовій формі

Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, з огляду на таке.

Згідно з статтею 147 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці.

Відповідно до статті 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Частинами першою та другою статті 154 ГПК України передбачено, що суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що можливість об`єднання в одній заяві про видачу судового наказу вимог за двома або більше договорами розділом II Наказне провадження ГПК України не передбачена.

При цьому наказне провадження - це особливий спрощений вид господарського судочинства, спрямований на швидкий та ефективний захист майнових прав особи шляхом видачі судового наказу, який одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом. Водночас наявність грошових вимог має бути підтверджена належно оформленими письмовими доказами, а кожен окремий судовий наказ видається за грошовими вимогами, що виникли на підставі одного договору.

Тобто зміст зазначених процесуальних норм слід розуміти буквально, а саме, що за наслідками розгляду відповідної заяви поданої в порядку розділу II Наказне провадження ГПК України судом може бути видано один судовий наказ про стягнення грошової заборгованості за одним договором, оскільки розділом II Наказне провадження ГПК України, яким встановлено порядок здійснення судочинства в порядку наказного провадження, не передбачено можливості об`єднання в одній заяві про видачу судового наказу вимог, які виникли більш ніж за одним договором.

Отже, наказне провадження у господарському судочинстві забезпечує можливість стягнення грошової заборгованості, що виникає за певним конкретним договором на підставі доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Тобто у межах одного наказного провадження можуть бути заявлені вимоги тільки за одним договором.

Водночас із поданої заяви вбачається, що Приватним акціонерним товариством "Рівнеліфт" заявлено вимоги про стягнення заборгованості одразу за дев`ятьма договорами підряду, а саме від 01.01.2023 №05, №06, №08, №10, №16, №17, №20, №24, №34, що не відповідає вимогам статті 148 ГПК України, оскільки таке об`єднання вимог не відповідає приписам процесуального закону та меті наказаного провадження.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у видачі судового наказу.

Відповідно до частини другої статті 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Згідно з частиною другою статті 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

При цьому суд роз`яснює, що заявник не позбавлений права звернутися з вимогами, заявленими за кожним з договорів окремо, у наказному або позовному провадженні.

Керуючись статтями 148, 152, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити Приватному акціонерному товариству "Рівнеліфт" у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія Чистота і Порядок" заборгованості в сумі 297 896,70 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 254-257 ГПК України.

Інформацію у справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за вебадресою: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя А.О. Селівон