ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2025 Справа № 914/203/23

За позовом: заступника керівника Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області в інтересах держави в особі

до відповідача-1: Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача-2: Обслуговуючого кооперативу Гаражно-будівельного кооперативу Автосвіт, с. Рясне-Руське, Яворівського району Львівської області

про визнання недійсними рішень та скасування державної реєстрації

Суддя Ділай У.І.

Секретар Ю.І.Кохановська

За участі представників:

Від прокуратури: Н.Т.Леонтьєва

Від відповідача 1: У.Ф.Коржевич - представник

Від відповідача-2: не з`явився

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2023, справу №914/203/23 розподілено судді О.І.Щигельській.

Ухвалою від 16.01.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 13.02.2023.

Ухвалами від 13.02.2023, від 06.03.2023, від 20.03.2023, від 15.05.2023, від 05.06.2023, від 03.07.2023 розгляд справи відкладено.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.07.2023 (суддя О.І.Щигельська) провадження у справі №914/203/23 було зупинено до завершення розгляду судовою палатою для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №925/1133/18.

Враховуючи наказ голови суду № 05-13/52 від 16.10.2023 про надання судді Щигельській О.І. відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами з 14.10.2023, розпорядженням керівника апарату №392 від 19.10.2023 проведено повторний автоматизований розподіл справи №914/203/23, за результатами якого справу розподілено судді У.І.Ділай.

Ухвалою від 09.09.2024 суддею У.І.Ділай прийнято до провадження справу №914/203/23.

Ухвалою від 09.09.2024 поновлено провадження. Призначено судове засідання на 01.10.2024.

Ухвалами від 01.10.2024, від 05.11.2024, від 13.12.2024, від 14.01.2025, від 27.01.2025 розгляд справи відкладено.

Ухвалою від 18.02.2025 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.03.2025.

Ухвалами від 06.03.2025, від 27.03.2025 та від 10.04.2024 розгляд справи відкладено.

Представники прокуратури та позивача в судовому засіданні 29.04.2025 підтримав позов, з підстав наведених у позовній заяві та з посиланням на матеріали справи.

У судове засідання від 29.04.2025 представник відповідача не з`явився, проте направив клопотання, в якому повідомив про свою зайнятість в іншому судовому процесі, відтак просить розглянути справу без його участі.

В процесі розгляду матеріалів справи суд

встановив:

14.02.2019 Львівською міською радою прийнято ухвалу №4647 від «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації частини земель міста Львова», згідно з якою затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації частини земель міста Львова орієнтовною площею 209,0 га (території, які межують з Рясне-Руською сільською радою), у тому числі земельної ділянки №1 площею 26,5865 га (кадастровий номер №:11:016:0001), у тому числі площею 5,5847 га у межах червоних ліній вулиці, (код КВЦПЗ 16.00 землі запасу) за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (п.1.1).

Пунктом 3 вказаної ухвали вирішено передати зазначену в пункті 1.1 цієї ухвали земельну ділянку №1 площею 26,5865 га (кадастровий номер №:11:016:0001) комунальної власності Львівської міської ради до земель державної власності та пунктом 5 - рекомендувати Львівській обласній державній адміністрації розглянути питання прийняття зазначених земельних ділянок у державну власність з подальшою передачею цих земель у комунальну власність територіальної громади Рясне-Руської сільської ради Яворівського району. Згідно з даними Державного реєстру прав на нерухоме майно, 19.03.2019 зареєстровано право комунальної власності Львівської міської ради на земельну ділянку за кадастровим №:11:016:0001.

Розпорядженням Львівської обласної державної адміністрації від 23.08.2019 №916/0/5-19 «Про прийняття земельних ділянок комунальної власності у державну власність», до земель державної власності із земель комунальної власності Львівської міської ради прийнято зокрема земельну ділянку площею 26,5865 га (кадастровий номер :11:016:0001, КВЦПЗ - 16.00). Згідно з даними Державного реєстру прав на нерухоме майно, 29.11.2019 зареєстровано право державної власності Львівської обласної державної адміністрації на земельну ділянку за кадастровим №:11:016:0001.

Розпорядженням Львівської обласної державної адміністрації від 15.12.2019 №1483/0/5-19 «Про передачу земельних ділянок з державної власності у комунальну власність», передано до земель комунальної власності Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області земельні ділянки державної власності, серед яких зокрема земельна ділянка за кадастровим №:11:016:0001.

Рішенням Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області від 18.12.2019 №3365 «Про прийняття земельних ділянок у комунальну власність» прийнято у комунальну власність зокрема земельну ділянку за кадастровим №:11:016:0001, 19.12.2019 зареєстровано право комунальної власності.

03.01.2020 Рясне-Руською сільською радою Яворівського району Львівської області прийнято рішення №3432 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок (при поділі)», яким надано дозвіл зокрема на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки за кадастровим №:11:016:0001 площею 26, 5865 га на 7 земельних ділянок, зокрема земельну ділянку №4 площею 8,1837 га.

Рішенням Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області №3700 від 19.05.2020 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки загальною площею 26,5865 га, на 7 земельних ділянок, зокрема земельну ділянку №4 площею 8,1837га №:11:016:0004.

03.06.2020 зареєстровано право комунальної власності Рясне-Руської сільської ради на земельну ділянку за кадастровим №:11:016:0004.

11.09.2020 Рясне-Руською сільською радою Яворівського району Львівської області прийнято рішення №4194 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок (при поділі)», яким надано дозвіл зокрема на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки за кадастровим №:11:016:0004 площею 8,1837 га.

Рішенням Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області №4377 від 19.10.2020 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки загальною площею 8,1837 га, в результаті чого утворено зокрема земельні ділянки за кадастровими №№:11:016:0076, :11:016:0077, :11:016:0078, :11:016:0079, :11:016:0080, площами 0,0983 га кожна.

04.11.2020 зареєстровано право комунальної власності Рясне-Руської сільської ради на земельні ділянки за кадастровими №№:11:016:0076, :11:016:0077, :11:016:0078, :11:016:0079, :11:016:0080.

11.11.2020 до Рясне-Руської сільської ради надійшло звернення ОК «Гаражно-будівельний кооператив «Автосвіт» про передачу у власність обслуговуючого кооперативу 10 земельних ділянок, площами: 0, 0983 га, 0, 0983 га, 0, 0983 га, 0, 0983 га, 0, 0983 га, 0, 0965 га, 0, 0941 га, 0, 1034 га, 0, 1000 га, 3, 2914 га. До звернення кооперативу долучено виписку з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань та графічні матеріали з зазначенням земельних ділянок.

Прокуратура звернула увагу, що звернення кооперативу та додані до нього документи не містять цілі передачі земельних ділянки для гаражного будівництва. Окрім того, в зверненні та доданих документах відсутнє обґрунтування (розрахунок) щодо необхідності виділення членам кооперативу відповідної земельної ділянки відповідної площі.

12.11.2020 рішеннями Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області №4830, 4829, 4828, 4827, 4826 - 5 земельних ділянок, площами 0, 0983 га кожна (кадастрові №№:11:016:0076, :11:016:0077, :11:016:0078, :11:016:0079, :11:016:0080), Львівська область, м.Львів, (територія, що межує з Рясне-Руською сільською радою) передано у власність Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «АВТОСВІТ» для будівництва та обслуговування гаражів код КВЦПЗ 16.00 Землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам) за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, із земель запасу, що не надані у власність або користування громадянам чи іншим юридичним особам.

Пунктом 2.3 вказаних рішень зобов`язано кооператив забезпечити зміну виду використання земельної ділянки з КВЦПЗ 16.00 Землі запасу на КВЦПЗ 12.04 Для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства (для розміщення та обслуговування гаражного кооперативу).

24.11.2020 зареєстровано право приватної власності ОК «ГБК «Львів-автокар» на земельні ділянки за кадастровими №№:11:016:0076, :11:016:0077, :11:016:0078, :11:016:0079, :11:016:0080.

Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 23.03.2021 вищевказані об`єкти нерухомого майна - земельні ділянки за кадастровими №№:11:016:0076, :11:016:0077, :11:016:0078, :11:016:0079, :11:016:0080 закрито, у зв`язку з об`єднанням. В подальшому, 23.03.2021 зареєстровано право власності ОК «ГБК «АВТОСВІТ» на об`єднану земельну ділянку за кадастровим №:11:016:0088, площею 0,4915 га на підставі заяви голови кооперативу.

За твердженням прокуратури, спірна земельна ділянка хоча і була передана у власність Рясне-Руської сільської ради, однак це не змінило факт її місцезнаходження в межах території м.Львова, що підтверджується і Генпланом м.Львова, і самою радою в спірному рішенні і кадастровим номером спірної ділянки, і тим, що первинно вказаною земельною ділянкою розпорядилась саме Львівська міська рада, що ніким оскаржено не було.

Згідно з інформації Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування ЛМР, земельні ділянки з кадастровими номерами :11:016:0076, 4610137 500:11:016:0077, :11:016:0078, :11:016:0079, :11:016:0080, які в подальшому об`єднані в земельну ділянку за кадастровим №:11:016:0088, станом на 12.11.2020 відповідно до генерального плану міста Львова (основне креслення масштабу 1:10000), затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 30.09.2010 №3924, розташовані в межах території багатоповерхової житлової забудови (5, 9, 14, 15 поверхів). Відповідно до плану зонування території Шевченківського району, затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 21.05.2015 № 4657, за функціональним регламентом (базове зонування) станом на 12.11.2020 земельні ділянки з кадастровими номерами :11:016:0076, :11:016:0077, :11:016:0078, :11:016:0079, :11:016:0080 розташовані в межах функціональної зони Ж - 4 зони багатоквартирної житлової забудови. Згідно зі схемою зонування за планувальним регламентом плану зонування території Шевченківського району вказані земельні ділянки розташовані в межах підзони VІ периферійної зони з коефіцієнтом цінності 0.37, та поза межами підзон за санітарно-гігієнічним, інженерно-геологічним, історико-архітектурним та природно-заповідним регламентами. В межі опрацювання містобудівної документації с. Рясне-Руське земельні ділянки з кадастровими номерами :11:016:0076, :11:016:0077, :11:016:0078, :11:016:0079, :11:016:0080, які в подальшому об`єднані в земельну ділянку за кадастровим №:11:016:0088, не входять, оскільки розташовані на території міста Львова.

Як зазначила прокуратура згідно з містобудівною документацією м.Львова, а саме Генпланом м.Львова та планом зонування, місцевість, на якій розташована спірна земельна ділянка, відноситься до території багатоповерхової житлової забудови. В межі чинного генплану с.Рясне-Руська Яворівського району спірна земельна ділянка не входила, відтак і план зонування та детальний план території розроблені не були. На думку прокуратури спірне рішення про передачу гаражно-будівельному кооперативу земельної ділянки прийнято за відсутності встановлення такої можливості у затвердженій містобудівній документації та всупереч ст.41 Земельного кодексу України, якою передбачено, що земельні ділянки можуть надаватись лише для гаражного будівництва і лише з цільовим призначенням землі житлової та громадської забудови.

Спір виник внаслідок того, що земельна ділянка передана відповідачу-2 з порушенням вимог чинного законодавства. Відтак, прокуратура подала позов, згідно з яким просить:

1.Визнати недійсним рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області №4830 від 12.11.2020 «Про передачу у власність ОК «Гаражно-будівельний кооператив «Автосвіт» земельної ділянки»;

2.Визнати недійсним рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області №4829 від 12.11.2020 «Про передачу у власність ОК «Гаражно-будівельний кооператив «Автосвіт» земельної ділянки»;

3.Визнати недійсним рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області №4828 від 12.11.2020 «Про передачу у власність ОК «Гаражно-будівельний кооператив «Автосвіт» земельної ділянки»;

4.Визнати недійсним рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області №4827 від 12.11.2020 «Про передачу у власність ОК «Гаражно-будівельний кооператив «Автосвіт» земельної ділянки»;

5.Визнати недійсним рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області №4826 від 12.11.2020 «Про передачу у власність ОК «Гаражно-будівельний кооператив «Автосвіт» земельної ділянки»;

6.Скасувати державну реєстрацію права власності Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Автосвіт» на земельну ділянку за кадастровим №:11:016:0088, площею 0, 4915 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, номер запису про право власності / довірчої власності: 41212890.

В обґрунтуванні наявності підстав для представництва та необхідність захисту інтересів держави прокуратура зазначила, що порушення інтересів держави в даному випадку полягає в незаконній передачі Рясне-Руською сільською радою (правонаступник - Львівська міська рада) у приватну власність земельної ділянки. Органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах є Львівська міська рада. Враховуючи те, що позивач та відповідач в даній справі збігаються в одній особі, а стороною у справі один і той же орган місцевого самоврядування може бути або позивачем, або відповідачем, то з огляду на предмет спору, прокуратура вважає, що Львівська міська рада в даному випадку може бути виключно відповідачем по справі. При цьому, прокуратура звернула увагу, що будь-який інший орган, який має повноваження щодо захисту інтересів держави або територіальної громади з вказаного питання, відсутній. Таким чином, за цим позовом прокурор набув статусу позивача.

Львівська міська рада вважає підставним позов заступника керівника Франківської окружної прокуратури в інтересах держави до Львівської міської ради, Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «АВТОСВІТ» про визнання недійсними рішення сільської ради № 4826, 4827, 4828, 4829, 4830 від 12.11.2020, скасування державної реєстрації права власності та припинення речового права та просить суд його задоволити.

Відповідач-2 заперечив проти позову, зазначивши таке.

Прокуратурою порушено вимоги щодо подання позовної заяви в частині сплати належної суми судового збору відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір».

Також відповідач заперечив проти подання прокуратурою позову в цій справі, оскільки не визначено державний орган, уповноважений державою здійснювати функції у спірних правовідносинах. За міркуваннями відповідача-2 саме Держгеокадастр є органом, уповноваженим державою здійснювати у спірних правовідносинах функції нагляду (контролю) за дотриманням Рясне-Руською сільською радою Яворівського району встановленого законом порядку передачі земельних ділянок у приватну власність.

Відповідач-2 заперечив щодо доводів прокуратури про відсутність містобудівної документації, а також щодо доводів про порушення вимог ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», оскільки спірна земельна ділянка з кадастровим №:11:016:0088, площею 0,4915 га не розташована в межах зелених зон населених пунктів (паркова зона), внутрішньоквартальних територій (територій міжрайонного озеленення, елементів благоустрою, спортивних майданчиків, майданчиків відпочинку та соціального обслуговування населення); та не віднесена до категорії земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, що унеможливлює передачу такої земельної ділянки із земель комунальної власності до земель приватної власності. При цьому відповідач-2 звернув увагу, що прокуратура не вказує в чому саме полягає порушення вимог ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

За твердженням відповідача-2 спірна земельна ділянка передана у власність відповідача-2 ОК ГБК «Автосвіт» на підставі ст. 41 Земельного кодексу України із цільовим призначенням - землі промисловості, транспорту, оборони, зв`язку, енергетики та іншого призначення, яке було встановлено відповідно до містобудівної документації м. Львова (Шевченківського району) та на замовлення Львівської міської ради.

Так само відповідач-2 зазначив, що цільове призначення спірної земельної ділянки встановлено технічною документацією із землеустрою щодо інвентаризації земель міста Львова площею 209,0 га за адресою: м. Львів (території, що межують із Рясне-Руською сільською радою), в подальшому затверджене ухвалою ЛМР від 14.02.2019 №4647. Цільове призначення спірної земельної ділянки - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Відповідач відзначає, що цільове призначення спірної земельної ділянки з моменту формування її як об`єкта цивільних прав і в подальшому не змінювалося.

При прийнятті рішення суд виходить із наступного.

За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 4 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Однак якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ГПК України).

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, суди повинні зважати й на його ефективність з погляду Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У § 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Сполученого Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) зазначив, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, в якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції залежить, зокрема, від характеру скарг заявника. Однак засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ від 05.05.2005 у справі "Афанасьєв проти України" (заява № 38722/02)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. близькі за змістом висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15 вересня 2020 року у справі №469/1044/17 (пункт 67), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі №910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі №922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справах №334/3161/17 (пункт 55) і №200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі №916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі №903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі №766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 21), від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункт 56), від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 86)).

Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 90), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (пункт 68)).

Серед способів захисту майнових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку статей 387 - 388 ЦК України (віндикаційний позов) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном згідно зі статтею 391 ЦК України (негаторний позов). Позовом про витребування майна, зокрема віндикаційним позовом, є вимога власника, який не є володільцем належного йому на праві власності (на правах володіння, користування та розпорядження) індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа останнім, про витребування (повернення) цього майна з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це вимога власника, який є володільцем майна (відновив володіння майном), до будь-якої особи про усунення перешкод (шляхом повернення майна, виселення, демонтажу самочинного будівництва тощо), які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, які можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

У цій справі прокурор звернувся на захист права держави у зв`язку із фактом незаконної передачі земельної ділянки у приватну власність; просив визнати недійсними низку рішень органу місцевого самоврядування, скасувати державну реєстрацію.

Відповідно до частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Отже, в разі звернення з вимогами про визнання незаконним та скасування, зокрема, правового акта індивідуальної дії, виданого органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, встановленню та доведенню підлягають як обставини того, що оскаржуваний акт суперечить актам цивільного законодавства (не відповідає законові), так і обставини, що цей акт порушує цивільні права або інтереси особи, яка звернулась із відповідними позовними вимогами, а метою захисту порушеного або оспорюваного права є відповідні наслідки у вигляді відновлення порушеного права або охоронюваного інтересу саме особи, яка звернулась за їх захистом. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.03.2023 у справі № 920/456/19, від 14.06.2022 у справі № 903/1173/15, від 09.11.2021 у справі № 906/1388/20, від 26.08.2021 у справі № 924/949/20, від 23.10.2018 у справі № 903/857/18, від 20.08.2019 у справі № 911/714/18, від 13.10.2020 у справі № 911/1413/19.

Відповідно до частин 2, 4 статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України перебачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду якщо рішення органу державної влади виконане, вимога про визнання такого рішення недійсним не відповідає належному способу захисту, бо її задоволення не призводить до відновлення прав позивача. При цьому якщо таке рішення не відповідає закону, воно не створює тих наслідків, на які спрямоване. Тому відсутня необхідність оскаржувати таке рішення - позивач може обґрунтовувати свої вимоги, зокрема, незаконністю такого рішення.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності підлягає державній реєстрації. Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в частині належності права власності на спірне майно. Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20, пункт 87)).

Отже, заявлена прокурором вимога скасувати в Державному реєстрі запис про право власності ОК «Гаражно-будівельний кооператив «Автосвіт» є неналежною.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 сформульовані такі висновки: « 38. Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння є підставою для внесення запису про державну реєстрацію за позивачем (у спірних правовідносинах - за боржником) права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем (у спірних правовідносинах - за переможцем аукціону) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (див., зокрема постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункти 98, 123), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 115, 116), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (пункт 80), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункти 63, 74), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146)) незалежно від того, чи таке витребування відбувається у порядку віндикації (статті 387-388 ЦК України), чи у порядку, визначеному для повернення майна від особи, яка набула його за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (статті 1212-1215 ЦК України), чи у порядку примусового виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України)».

Господарський суд Львівської області звертає увагу, що належний та ефективний захист порушеного права забезпечується наявністю підстав для державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за державою за умови, що на час такої реєстрації право власності зареєстроване за відповідачем-2 ОК «Гаражно-будівельний кооператив «Автосвіт», за вимогою про повернення (витребування) від ОК «Гаражно-будівельний кооператив «Автосвіт» на користь держави земельної ділянки. Така вимога заявлена не була, тому у задоволенні заявлених у позові вимог слід відмовити з підстав обрання прокурором неналежного способу захисту.

Оскільки обрання прокурором неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові незалежно від інших встановлених судом обставин, то це виключає необхідність надання судом оцінки будь-яким іншим аргументам, які зазначені сторонами під час розгляду справи.

Виходячи із вищенаведеного, в Господарського суду Львівської області відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в цьому спорі через невідповідність обраного позивачем способу захисту приписам статті 20 Господарського кодексу України та статті 16 Цивільного кодексу України.

Судовий збір покладається на прокуратуру.

Керуючись статтями 4, 7, 13, 14, 73, 74, 76-79, 91, 96, 120, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позову відмовити.

2.Судовий збір покласти на прокуратуру.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.ст. 241, 256, 257 ГПК України та може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 09.05.2025.

Суддя Уляна ДІЛАЙ