ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/5741/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді С.І. Колоколова,

суддів: Г.І. Діброви, Я.Ф. Савицького,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Міського комунального підприємства "Херсонелектротранс"

на рішення Господарського суду Одеської області від 05.12.2024, повний текст складено 16.12.2024

у справі №916/5741/23

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС"

до відповідача: Міського комунального підприємства "Херсонелектротранс",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА"

про стягнення 180298,48 грн,

суддя суду першої інстанції: М.Б. Сулімовська

місце прийняття рішення: Господарський суд Одеської області

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Міського комунального підприємства "Херсонелектротранс" про стягнення 180298,48 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив наступне.

13.03.2021 у м. Херсон по вул. І. Кулика 143 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю тролейбусу ЮМЗ №471 під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля «VOLVO» (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ). Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб отримав механічні пошкодження.

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 12.04.2021 року у справі про адміністративне правопорушення №766/4695/21 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУПАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

На момент дорожньо-транспортної пригоди майнові інтереси власника автомобіля «VOLVO» (державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ) були застраховані в ПРАТ «СК «АРКС» договором добровільного страхування транспортних засобів №3831471/05АВ від 11.11.2020.

Власник пошкодженого автомобіля «VOLVO» (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ) звернувся до ПРАТ «СК «АРКС» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Дана заява була розглянута, пошкодження застрахованого автомобіля визнано страховим випадком, у зв`язку з чим :ПРАТ «СК «АРКС» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок СТО ТОВ «Азбука Авто» в розмірі 231768 грн 25 коп.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника тролейбусу ЮМ3 №471 була застрахована в ПАТ НАСК «ОРАНТА» договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №УБ 1536526, у зв`язку з чим ПАТ НАСК «ОРАНТА» здійснило виплату страхового відшкодування на користь ПРАТ «СК «АРКС» в розмірі 51469 грн 77 коп.

Між тим, оскільки виплата за договором №УБ 1536526 в розмірі 51469 грн 77 коп. не покриває суму виплати за договором добровільного страхування наземного транспорту №3831471/05AВ, яка становить 231768 грн 25 коп., то різницю в розмірі 180298 грн 48 коп. слід стягнути з МКП «ХЕРСОНЕЛЕКТРОТРАНС» як з роботодавця особи, яка завдала шкоду.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 05.12.2024 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Міського комунального підприємства "Херсонелектротранс" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" 157121 грн. 65 коп. суми страхового відшкодування та 2356 грн. 82 коп. судового збору. У задоволенні решти позову відмовлено. Судові витрати зі сплати 347,66 грн. судового збору покладено на позивача.

Ухвалюючи вказане рішення, місцевий господарський суд зазначив, що на відповідача покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність, яка настає лише у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, а відтак, відповідач згідно з вимогами статей 1172, 1187, 1194 Цивільного кодексу України несе відповідальність у тій частині, що не підлягає відшкодуванню страховиком, з урахуванням фактично здійсненої страховиком винної особи виплати.

Між тим, суд першої інстанції констатував, що належною сумою страхового відшкодування є сума витрат, понесених на відновлення пошкодженого автотранспортного засобу, що відповідно до рахунку СТО №194 від 23.03.2021 складає 208591,42 грн, а відтак, з урахуванням здійсненого НАК "НСК "ОРАНТА" відшкодування у розмірі 51469,77 грн, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодування 157121,65 грн. (208591,42 грн. - 51469,77 грн.), з огляду на що позов підлягає частковому задоволенню.

Не погодившись з ухваленим рішенням суду, Міське комунальне підприємство "Херсонелектротранс" звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 05.12.2024 у справі № 916/5741/23 скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що господарським судом першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення не було перевірено належним чином наявні у справі докази, які мають значення для правильного вирішення справи.

Так, апелянт вказує, що єдиним доказом, на який посилається позивач, як на підтвердження вартості відновлювального ремонту та, відповідно, розміру страхового відшкодування, фактично, є рахунок ТОВ «Азбука Авто» № 194 від 23.03.2021.

Між тим, посилаючись на постанову Верховного Суд від 19 вересня 2018 року у справі №753/21177/16-ц (провадження №61-28918св18), скаржник зазначає, що зазначення матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395.

Отже, на думку апелянта, наданий позивачем рахунок ТОВ «Азбука Авто» № 194 від 23.03.2021, не є належним, достатнім та допустимим доказом розміру матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу Volvo XC-90.

Крім цього, апелянт зазначає, що вищезгаданий рахунок СТО «Азбука Авто» від 23.03.2021 № 194 становить перелік запчастин та ремонтних робіт на суму 208591, 42 грн. (у тому числі ПДВ 34765,24 грн.), але ПАТ «СК «АРКС» виплатило страхове відшкодування у розмірі 231768,25 грн, визнаючи цю суму, як вартість відновлювального ремонту.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Так, позивач зазначає, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, слід виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Отже, доказом дійсної вартості ремонтних робіт є рахунок СТО, який містить перелік робіт та використаних матеріалів щодо ремонту транспортного засобу, що стосуються саме пошкодженої частини транспортного засобу.

Позивач вказує, що в даному випадку страхове відшкодування було здійснено, в тому числі, з урахуванням протоколу огляду транспортного засобу від 18.03.2021, в якому відображено виявлені під час огляду автомобіля пошкодження, та рахунку ТОВ "Азбука Авто" на оплату №194 від 23.03.2021, який містить відомості щодо вартості запчастин та матеріалів, використаних під час ремонту, перелік відповідних робіт, що відповідає умовам договору страхування наземного транспорту №3831471.

Відповідно до протоколу щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.12.2024 автоматичний розподіл не відбувся у зв`язку з відсутністю потрібної кількості суддів для розподілу справи.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі: головуючого судді С.І. Колоколова, суддів: Г.І. Діброви, Я.Ф. Савицького, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2025.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.01.2025 витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/5741/23. Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Міського комунального підприємства ,,Херсонелектротранс на рішення Господарського суду Одеської області від 05.12.2024 у справі №916/5741/23 до надходження матеріалів даної справи з Господарського суду Одеської області.

28.01.2025 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/5741/23.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.02.2025 апеляційну скаргу Міського комунального підприємства "Херсонелектротранс" на рішення Господарського суду Одеської області від 05.12.2024 у справі №916/5741/23 залишено без руху. Встановлено скаржнику строк, протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, для усунення наступних недоліків апеляційної скарги: надати докази надсилання копії апеляційної скарги і доданих до неї документів Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" у вигляді квитанції про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету Користувача ЄСІТС з описом документів або листом з описом вкладення на адресу вказаної особи.

13.02.2025 від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

19.02.2025 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міського комунального підприємства "Херсонелектротранс" на рішення Господарського суду Одеської області від 05.12.2024 у справі №916/5741/23. Встановлено учасникам справи строк до 07.03.2025 для подання відзиву на апеляційну скаргу. Роз`яснено учасникам справи про їх право в строк до 07.03.2025 подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи.

Згідно із частинами першої, другої статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі; розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини десятої статті 270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що Міським комунальним підприємством "Херсонелектротранс" оскаржується рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційним господарським судом постановлено проводити його перегляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Згідно з приписами статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013, Папазова та інші проти України від 15.03.2012).

Європейський суд щодо тлумачення положення розумний строк в рішенні у справі Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи необхідність повного та всебічного розгляду апеляційної скарги із забезпеченням принципу змагальності та створення сторонам, які беруть участь у справі, необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, а також з огляду на тимчасову непрацездатність головуючого судді Колоколова С.І. з 02.04.2025 по 01.05.2025, вказана апеляційна скарга розглядалась у розумний строк.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" про розгляд справи в суді апеляційної інстанції повідомлене належним чином, своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалося.

В силу статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

11.11.2020 між Акціонерним товариством "Страхова компанія "АРКС" (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) укладено договір страхування наземного транспорту №3831471, а саме - автотранспортного засобу VOLVO XC90, 2019 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

За змістом пункту 7 договору, до страхових ризиків віднесено викрадення, збитки внаслідок ДТП, збитки внаслідок інших подій.

Згідно п.10 строк дії договору з 00-00 год. 28.11.2020 до 24-00 год. 27.11.2021.

Відповідно до п.11 договору, страхова сума складає 2000000,00 грн.

За умовами договору страховик бере на себе зобов`язання компенсувати страхувальнику прямі збитки, які є наслідком настання певних подій за страховими ризиками, що наведені у п.7 договору, які носять ознаки ймовірності та випадковості, а також зобов`язується компенсувати понесені страхувальником додаткові витрати згідно з п.24.3 та п.24.4 договору в результаті настання страхового випадку (п.15.1 договору).

До страхових ризиків, які зазначені в п.7 договору, крім іншого, відносяться "Збитки внаслідок ДТП" - будь-яке пошкодження або знищення транспортного засобу, його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП (п.п.15.2.2 п.15.2 договору).

17.03.2021 о 09-10 годині в м. Херсоні по вул. І.Куліка,143 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу Тролейбусу ЮМЗ Т-2-9, реєстраційний номер 474, під керуванням водія ОСОБА_1 , який, не врахувавши дорожньої обстановки, не дотримавшись безпечного бокового інтервалу, скоїв наїзд на припарковані транспортні засоби: PEUGEOT +407, реєстраційний номер НОМЕР_3 та Volvo ХС90, реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 12.04.2021 у справі №766/4695/21 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а саме порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.05.2021 у справі №766/4695/21 виправлено описку, допущену в постанові від 12.04.2021, що стосується зазначення вірного реєстраційного номеру 474 транспортного засобу Тролейбус ЮМЗ Т-2-9, замість помилково вказаного реєстраційного номеру 472.

Станом на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з МКП "Херсонелектротранс", що не заперечується останнім.

На момент настання ДТП між МКП "Херсонелектротранс" та ПАТ "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" було укладено договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту №1506526 зі строком дії з 16.02.2021 по 15.02.2022, в тому числі щодо транспортного засобу Тролейбус ЮМЗ Т-2-9, реєстраційний номер 474.

Згідно п.1.6.1.2 означеного договору, страхова сума за шкоду, заподіяну майну третіх осіб під час ДТП, складає 70000,00 грн.

Відповідно до п.1.3, франшиза не застосовується.

З урахуванням заяви від 18.03.2021 про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу, протоколу огляду транспортного засобу від 18.03.2021, рахунку ТОВ "Азбука Авто" №194 від 23.03.2021, страховим актом №ARX2747412 від 26.03.2021 вищенаведену ДТП визнано страховою подією та ухвалено виплатити відшкодування на підставі розрахунку в розмірі 231768,25 грн.

На підставі платіжного доручення №765468 від 30.03.2021 позивачем на рахунок СТО - ТОВ "Азбука Авто" перераховано 231768,25 грн.

З матеріалів справи та пояснень третьої особи вбачається, що відповідно до розрахунку страхового відшкодування від 09.06.2022 та страхового акту від 17.06.2022 №ДЦВ-Р-21-21-48159/1, сума страхового відшкодування ПАТ "СК "АРКС" склала 51469,77 грн.

ПАТ "НАСК "ОРАНТА" на підставі означених документів здійснило виплату страхового відшкодуванням ПАТ "СК "АРКС" у розмірі 51469,77 грн згідно регресної вимоги №8960/18 від 05.10.2021, що підтверджується платіжним дорученням №28071 від 20.06.2022.

Зважаючи на відшкодування позивачу фактично сплаченого ним страхового відшкодування у загальному розмірі 231768,25 грн лише на суму 51469,77 грн. за рахунок страховика МКП "Херсонелектротранс", позивач, з посиланням на положення статей 1172, 1194 Цивільного кодексу України, звернувся до суду з даним позовом про стягнення з підприємства (як до особи, працівником якої завдано шкоду, та володільця відповідного ТЗ) грошових коштів у розмірі 180298,48 грн. (231768,25 грн. - 51469,77 грн.).

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з пунктом 8 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Застосування цього способу захисту здійснюється і в позадоговірних зобов`язаннях (глава 82 Цивільного кодексу України), якщо порушенням цивільного права особи їй завдано майнову шкоду, призведено до збитків.

Стаття 1166 Цивільного кодексу України встановлює, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 1 статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Пунктом 1 частини 2, частиною 3 статті 22 Цивільного кодексу України визначено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Аналогічна правова позиція викладена у абзаці 2 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди".

Законом України "Про страхування" передбачено, що цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів підлягає обов`язковому страхуванню (стаття 7 Закону).

Згідно з приписами статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, після виплати страхового відшкодування до позивача перейшло право вимоги щодо відшкодування шкоди особою, відповідальною за заподіяний збиток, що вірно встановлено місцевим господарським судом. При цьому таке право вимоги направлено саме до Міського комунального підприємства "Херсонелектротранс", як до юридичної особи, працівником якої завдано шкоду під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Вказані обставини сторонами не заперечується.

Місцевий господарський суд позов задовольнив частково, вказавши, що протоколом огляду транспортного засобу та рахунком ТОВ "Азбука Авто" на оплату №194 від 23.03.2021 підтверджено загальний розмір коштів, який підлягає оплаті за відновлення пошкодженого внаслідок ДТП автотранспортного засобу Volvo ХС90, у сумі 208591,42 грн, а відтак, з урахуванням здійсненого НАК "НСК "ОРАНТА" відшкодування у розмірі 51469,77 грн, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодування 157121,65 грн.

Скаржник, не погоджуючись із вказаним висновком зазначає, що рахунок ТОВ "Азбука Авто" на оплату №194 від 23.03.2021 не є належним, достатнім та допустимим доказом розміру матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу Volvo XC-90, а такі збитки можуть бути підтверджені звітом (актом) про оцінку майна.

Колегія суддів не погоджується із доводами скаржника, викладеними в апеляційній скарзі, вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у постанові від 20.03.2018 у справі № 911/482/17.

Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17.

Відтак, посилання скаржника на те, що доказом розміру збитків може бути лише звіт (акт) про оцінку майна є хибним.

При цьому, у постанові Верховного Суд від 19 вересня 2018 року у справі №753/21177/16-ц, на яку посилається скаржник, вказано, що зазначення матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна.

Колегія суддів зауважує, що використання слова «зокрема» вказує на те, що засоби доказування матеріального збитку при настанні страхового випадку не є вичерпними, а звіт (акт) про оцінку майна не є єдиними належним доказом, яким можуть бути підтвердженні відповідні збитки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач обґрунтовує розмір збитків посиланням на рахунок ТОВ "Азбука Авто" на оплату №194 від 23.03.2021, в якому визначено вартість відновлювального ремонту, пошкодженого транспортного засобу.

Колегія суддів зазначає, що вказаний рахунок цілком відповідає наявному в матеріалах справи протоколу огляду транспортного засобу від 18.30.2021, яким встановлено пошкодження автомобіля Volvo XC-90 внаслідок ДТП, та який відповідачем не заперечено.

Положеннями статті 73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 3 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що рахунок ТОВ "Азбука Авто" на оплату №194 від 23.03.2021 та протокол огляду транспортного засобу від 18.30.2021 є належними доказами, на підставі яких можливо встановити обставини, що входять до предмета доказування, з огляду на що підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом було надано скаржнику вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за її подання та розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 284 ГПК України,

апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міського комунального підприємства "Херсонелектротранс" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 05.12.2024 у справі №916/5741/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 06.05.2025.

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.І. Діброва

Суддя Я.Ф. Савицький