РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.05.2025Справа № 910/2564/25

Суддя Господарського суду міста Києва Босий В.П., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гефест Технікс»

про стягнення 687 944,90 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону (надалі - Прокурор) в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (надалі - Міністерство) та Військової частини НОМЕР_1 (надалі - ВЧ НОМЕР_1 ) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гефест Технікс» (надалі - ТОВ «Гефест Технікс») про стягнення 687 944,90 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним виконанням відповідачем робіт на підставі договору про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів №90 від 23.11.2023, у зв`язку з чим прокурором заявлено вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 419 631,79 грн., штрафу у розмірі 208 327,84 грн. та інфляційних у розмірі 59 985,27 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.03.2025 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, визначено строк для подання відзиву на позов, заперечень на відповідь на відзив, а також надано строк для подання відповіді на відзив.

Також, ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.03.2025 задоволено заяву Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону та вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Гефест Технікс» (04205, місто Київ, проспект Оболонський, будинок 16-А, квартира 38; ), які знаходяться на всіх рахунках відповідача у всіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Гефест Технікс» (04205, місто Київ, проспект Оболонський, будинок 16-А, квартира 38; ) в межах суми позову 687 944,90 грн.

21.03.2025 до Господарського суду міста Києва від ТОВ «Гефест Технікс» надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з огляду на те, що умовами договору про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів №90 від 23.11.2023 строк виконання зобов`язання не встановлений.

26.03.2025 до Господарського суду міста Києва від ТОВ «Гефест Технікс» надішло клопотання, в якому відповідач просить суд долучити до матеріалів справи акт додаткового огляду автомобіля №GT00000015 від 29.03.2024, який прийнятий судом та долучений до матеріалів справи.

26.03.2025 до Господарського суду міста Києва від Прокурора надійшла відповідь на відзив, в якій останній надав пояснення по суті спору з урахуванням заперечень відповідача, викладених у відзиві на позов, підтримав позов та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Позивачі своїм правом не скористались, будь-яких пояснень щодо суті спору до суду не подали.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

23.11.2023 між ВЧ НОМЕР_1 (замовник) та ТОВ «Гефест Технікс» (виконавець) було укладено договір про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів №90 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого на умовах договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надавати послуги, а саме послуги з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів - КЕКВ 2260 код видатків 040/7, ДК 021:20-0 - Послуги з ремонту та технічного обслуговування транспортних засобів військового призначення у кількості, асортименті, належному якісному стані і за цінами, зазначеними в специфікації (додаток 1 до договору) відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2022 року №1275 «Деякі питання здійснення оборонних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану».

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що за дорученням замовника, виконавець зобов`язується своїми силами та з використанням власних запасних частин надавати послуги з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів (ДК 021:20-0), якість яких відповідає вимогам Держстандарту, ТУ та іншим нормативним документам з якості, які звичайно ставляться до послуг такого виду.

Згідно із п. 2.3 Договору послуги надаються за адресою: м. Київ, за письмовою заявкою, поданою представником замовника, в якій зазначається дата, час надання автомобіля та документації до нього для надання послуг виконавець приймає заявку, та погоджує її шляхом підписання.

Після погодження заявки виконавцем, останній встановлює фактичний технічний стан автомобіля, після чого сторони оформлюють замовлення яке є невід`ємною частиною договору, в якому встановлюють перелік робіт та необхідних запасних частин, вартість ремонту та погоджений строк надання послуг. При цьому виконавець залишає за собою право на дострокове надання послуг (п. 2.6 Договору).

Відповідно до п. 2.7 Договору приймання транспортного засобу виконавцем для надання послуг та передача його замовнику після закінчення надання послуг фіксується шляхом підписання двостороннього акту приймання-передачі транспортного засобу. Якщо в разі надання послуг з вини виконавця буде заподіяна шкода майну замовника, то виконавець зобов`язується за власний кошт відшкодувати збитки заподіяні в такому випадку протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів.

Умовами п. 2.8 Договору сторонами погоджено, що в разі, якщо виконавець не може завершити надання послуг в строк, вказаний в замовленні (особлива складність ремонту, відсутність необхідних запасних частин на складі та необхідність їх доставки), він повинен письмово попередити замовника про продовження строку надання послуг. З моменту отримання листа замовником, строк надання послуг вважається продовженим на строк, вказаний в листі, але не більше 30 (тридцяти) календарних днів. Зміна строку в такому випадку не є зміною умов договору та не потребує взаємної згоди сторін.

Пунктом 5.5 Договору передбачено, що за порушення строків виконання зобов`язання стягується з виконавця пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості послуг, з яких допущення прострочення виконання за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцяти днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Даний договорі набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками обох сторін і діє до 31.12.2023, а в частині розрахунків за поставлений товар - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п. 9.1 Договору).

Згідно із п. 9.2 Договору строк дії цього договору може бути продовжений за згодою сторін.

На виконання умов Договору, сторонами складено, підписано та скріплено печатками наряд-замовлення №GT00000179 від 23.11.2023 з ремонту автомобіля на загальну суму 2 976 112,00 грн.

Також між ВЧ НОМЕР_1 та ТОВ «Гефест Технікс» складено, підписано і скріплено печатками акт повернення вузлів, агрегатів і запасних частин, які були замінені в результаті надання послуг від 23.11.2023 та акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 23.11.2023.

Крім того, ТОВ «Гефест Технікс» виставлено ВЧ НОМЕР_1 рахунок № НОМЕР_2 на суму 2 976 112,00 грн., який повністю сплачений ВЧ НОМЕР_1 відповідачу відповідно до платіжної інструкції №61 від 28.11.2023.

Спір у справі виник у зв`язку із несвоєчасним, на думку Прокурора, виконанням відповідачем зобов`язання із технічного ремонту автомобіля на підставі Договору, у зв`язку з чим Прокурор просить суд стягнути з ТОВ «Гефест Технікс» на користь ВЧ НОМЕР_1 пеню у розмірі 419 631,79 грн., штраф у розмірі 59 985,27 грн. та інфляційні у розмірі 59 985,27 грн.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За твердженням прокурора відповідач допустив прострочення виконання зобов`язання з ремонту автомобіля на підставі Договору, оскільки в ремонт транспортний засіб був прийнятий 23.11.2023, а з ремонту - 20.05.2024, в той час як строк дії Договору встановлений до 31.12.2023.

Заперечуючи проти позову, відповідач стверджує про те, що строк дії Договору не є тотожним поняттю строку виконання зобов`язання, а враховуючи те, що такий строк не встановлений Договором, то підстави для висновку про його прострочення відсутні.

Судом встановлено, що в п. 2.6 Договору сторони дійшли згоди про встановлення, зокрема, строку надання послуг в оформленому сторонами замовленні.

В даному випадку, у наряд-замовленні №GT00000179 від 23.11.2023 строку виконання зобов`язання не встановлено, хоча в ньому і міститься кількість нормо годин необхідних для виконання всіх робіт. Суд погоджується із доводами Прокурора про те, що зазначені у наряд-замовленні №GT00000179 від 23.11.2023 нормо години не можна вважати строком виконання зобов`язання, оскільки зміст такого замовлення дає підстави для висновку про можливість виконання певних робіт одночасно різними виконавцями.

Таким чином, як встановлено судом та не заперечується сторонами у спірному випадку позивачем і відповідачем не було обумовлено строку виконання робіт на підставі Договору.

Разом з тим, сторонами в укладеному між ними Договорі чітко визначено його строк, дату його припинення - 31 грудня 2023 року (п. 9.1 Договору).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На переконання суду, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком дії договору, а може бути відмінним від нього.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки за загальним правилом, закріпленим у статті 599 Цивільного кодексу України, такою підставою є виконання, проведене належним чином. Закон не передбачає такої підстави, як закінчення строку дії договору, для припинення зобов`язання, яке залишилося невиконаним.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №910/9072/17 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22 червня 2023 року у справі № 925/1238/22.

Суд погоджується із Прокурором про те, що у спірній ситуації строк дії Договору збігається із строком виконання зобов`язання з ремонту автомобіля, а також із тим, що автомобіль був переданий відповідачем ВЧ НОМЕР_1 з ремонту 20.05.2024, оскільки ТОВ «Гефест Технікс» у відзиві на позовну заяву стверджується, що саме в момент підписання сторонами акту приймання-передачі транспортного засобу та його складових частин після ремонту від 20.05.2024 зобов`язання припинилось.

В той же час, акт приймання-передачі транспортного засобу та його складових частин після ремонту від 20.05.2024, на який посилається і Прокурор, в матеріалах справи відсутній, а відтак суд позбавлений можливості дослідити його зміст та встановити фактичні обставини, що пов`язані із поверненням автомобіля з ремонту саме 20.05.2024.

Поряд з цим, в матеріалах справи наявна копія акту додаткового огляду автомобіля №GT00000015 від 29.03.2024, відповідно до якого комісія у складі представників ТОВ «Гефест Технікс» та представника ВЧ НОМЕР_1 провела додаткову дефектацію виробу який надійшов до ремонту згідно Договору та встановили необхідний перелік робіт та запчастин, які будуть надані/виконані відповідачем для Збройних сил України як благодійна (волонтерська) допомога.

Тобто, сторони Договору дійшли згоди про необхідність додаткового проведення робіт, які не були охоплені наряд-замовленням №GT00000179 від 23.11.2023.

Більш того, між ВЧ НОМЕР_1 та ТОВ «Гефест Технікс» складені, підписані і скріплені печатками акт повернення вузлів, агрегатів і запасних частин, які були замінені в результаті надання послуг від 23.11.2023 та акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 23.11.2023, із змісту яких вбачається, що відповідачем повністю виконано замовлення, яке передбачено наряд-замовленням №GT00000179 від 23.11.2023, а ВЧ НОМЕР_1 такі роботи прийнято без зауважень і заперечень.

Крім того, із призначення платежу платіжної інструкції №61 від 28.11.2023 вбачається, що ВЧ НОМЕР_1 сплачено відповідачу 2 976 112,00 грн. за послуги з технічного обслуговування та ремонту транспортного засобу на підставі Договору та акту №1 від 23.11.2023.

Приймаючи до уваги зазначені обставини, а також зміст п. 3.1 Договору, відповідно до якого оплата за фактично надані послуги, за умови їх належної якості та відповідності вимогам замовника, здійснюється у безготівковій формі протягом 15 (п`ятнадцяти) робочих днів з дати підписання обома сторонами акта наданих послуг, суд дійшов висновку про те, що послуги, які передбачені наряд-замовленням №GT00000179 від 23.11.2023 були надані відповідачем в повному обсязі та своєчасно, до закінчення строку дії Договору.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як унормовано приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з приписами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом на підставі належних та допустимих доказів (акт повернення вузлів, агрегатів і запасних частин, які були замінені в результаті надання послуг від 23.11.2023, акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 23.11.2023 та платіжна інструкція №61 від 28.11.2023) встановлено належне виконання відповідачем робіт із технічного обслуговування та ремонту автомобіля на підставі Договору, яке охоплено наряд-замовленням №GT00000179 від 23.11.2023 на загальну суму 2 976 112,00 грн.

Стосовно посилання Прокурора на паспорт (формуляр) машини серії МОУ №027240, суд відзначає, що запис про вихід автомобіля з ремонту 21.05.2024 напряму пов`язаний із актом додаткового огляду автомобіля №GT00000015 від 29.03.2024, а беручи до уваги положення п. 9.2 Договору та відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів звернення ВЧ НОМЕР_1 до ТОВ «Гефест Технікс» із претензіями щодо строків виконання зобов`язання за Договром підписанням вказаного акту сторони погодили продовження строку дії Договору.

Отже, матеріали справи не містять, а Прокурором та позивачами не надано належних та допустимих доказів несвоєчасного виконання відповідачем робіт згідно наряд-замовлення №GT00000179 від 23.11.2023 на підставі Договору.

Таким чином, позовні вимоги Прокурора про стягнення з ТОВ «Гефест Технікс» пені у розмірі 419 631,79 грн., штрафу у розмірі 208 327,84 грн. та інфляційних у розмірі 59 985,27 грн. за несвоєчасне виконання зобов`язання за Договором є неправомірними та необґрунтованими.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (ч. 1 ст. Господарського процесуального кодексу України).

Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, № 303-A, п. 29). Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, суд зазначає, що іншим доводам оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Центрального регіону.

Відповідно до ч. 9 ст. 145 Господарського процесуального кодексу України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи, що ухвалою Господарського суду міста Києві від 05.03.2025 у даній справі вжито заходи забезпечення позову, а за наслідками розгляду її по суті суд дійшов висновку про повну відмову в задоволенні позову, то такі заходи забезпечення підлягають скасуванню на підставі ч. 9 статті 145 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 145, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону відмовити повністю.

2. Скасувати заходи забезпечення позову, які вжиті ухвалою Господарського суду міста Києві від 05.03.2025 у справі №910/2564/25, про накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Гефест Технікс» (04205, місто Київ, проспект Оболонський, будинок 16-А, квартира 38; ), які знаходяться на всіх рахунках відповідача у всіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Гефест Технікс» (04205, місто Київ, проспект Оболонський, будинок 16-А, квартира 38; ) в межах суми позову 687 944,90 грн.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.П. Босий