ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року Справа № 918/969/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Маціщук А.В. , суддя Василишин А.Р.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку №4-А по вул. Лермонтова, м.Рівне "Лагода" на рішення Господарського суду Рівненської області від 20 січня 2025 року у справі №918/969/24 (повний текст складено 23 січня 2025 року, суддя Андрійчук О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку № 4-А по вул. Лермонтова, м. Рівне "Лагода"

про стягнення 26 600,76 грн

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку №4-А по вул. Лермонтова, м. Рівне "Лагода" про стягнення 26 600,76 грн, з яких: 24152,14 грн основного боргу, 182,13 грн 3% річних, 1587,04 грн пені та 679,45 грн інфляційних за договором постачання природного газу від 30 вересня 2015 року №2501.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 20 січня 2025 року у справі №918/969/24 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку № 4-А по вул. Лермонтова, м. Рівне "Лагода" про стягнення 26 600,76 грн.

Присуджено до стягнення з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку № 4-А по вул. Лермонтова, м. Рівне "Лагода" (вул. Лермонтова, буд. 4-А, м. Рівне, 33028, ідентифікаційний код 36565213) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд.1, ідентифікаційний код 40121452) 24152,14 грн основного боргу, 1587,04 грн пені, 182,13 грн 3% річних, 679,45 грн інфляційних та 2422,40 грн судового збору.

Вказане рішення мотивоване тим, що відповідач спожитого об`єму природного газу не заперечує, однак не погоджується із ціною, за якою здійснено розрахунок вартості проставленого газу. Проте, суд не встановив обставин можливості застосування до спірних правовідносин положень абзацу 1 частини 2 статті 1 Закону України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування", а тому відсутні підстави для перерахування вартості природного газу. Суд дійшов висновку, що відповідачем неналежно виконується зобов`язання з газопостачання, з огляду на це є підстави для стягнення 3% річних, інфляційних та пені.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 20 січня 2025 року у справі №918/969/24 та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог про стягнення 15991,64 грн. відмовити.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що суд дійшов необґрунтованих висновків стосовно відсутності підстав для застосування до спірних відносин, що виникли між позивачем та відповідачем, вимог Закону №2479-IX при визначені вартості спожитого природного газу побутовим споживачем в умовах дії воєнного стану в Україні. ОСББ має особливий статус, відмінний від інших юридичних осіб, адже створюється та функціонує як неприбуткове товариство згідно окремого спеціалізованого Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку". Відповідач не є суб`єктом господарювання, не використовує воду та теплову енергію для власних потреб; не є фізичною особою чи фізичною особою-підприємцем, а як юридична особа ОСББ не має свого власного споживання. А тому, застосування для відповідача тарифу як для непобутового споживача є незаконним.

Скаржник зауважує, що відповідач є об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Лагода", неприбутковою та некомерційною організацією. На балансі ОСББ "Лагода" обліковується дахова котельня і теплопостачання (опалення, підігрів гарячої води) здійснюється за допомогою дахової котельні, яка за рахунок спалення палива (природнього газу) здійснює/ виробляє теплопостачання (опалення, підігрів гарячої води) учасникам об`єднання. Статтею 1 Закону України "Про ринок природного газу" визначено, що: побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність (пункт 23). Закон України "Про ринок природного газу" не містить визначення таких понять як то "колективний споживач", "колективний побутовий споживач" тощо. Відповідно до Статуту відповідача ОСББ "Лагода" є неприбутковою організацією. Відтак, відповідач згідно з нормами чинного законодавства є юридичною особою, яка утворена шляхом об`єднання співвласників багатоквартирних будинків/об`єднанням споживачів, з метою сприяння в отриманні співвласниками багатоквартирного будинку, зокрема, комунальних послуг, які включають в себе і постачання та розподіл природного газу (теплової енергії). При цьому така теплова енергія постачається у багатоквартирний будинок (будинки) виключно для задоволення побутових (спільно-побутових) потреб співвласників будинків.

При цьому, скаржник посилається на правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 22 січня 2025 року у справі №916/1071/24 за позовом ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" до Обслуговуючого кооперативу "Дім на Левітана".

Крім того, апелянт стверджує, що застосування Закону України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" до правовідносин між об`єднанням співвласників багатоквартирних будинків та ТОВ "ГК "Нафтогаз України" з визначення вартості об`єму спожитого природного газу є усталеною практикою. Отже, вартість спожитого природного газу для ОСББ "Лагода" під час дії в Україні правового режиму воєнного стану має визначатися згідно з Законом №2479-IX.

Також скаржник звертає увагу суду, що постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану" визначено, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64 "Про введення воєнного стану в Україні" до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх не оплати або оплати не в повному обсязі. Таким чином, беручи до уваги наведене, апелянт вважає, що встановлена Кабінетом Міністрів України заборона нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, поширюється на об`єднання співвласників багатоквартирного будинку як юридичну особу, що створена та діє виключно в інтересах фізичних осіб - власників квартир та приміщень у житловому будинку.

Листом №918/969/24/853/25 від 18 лютого 2025 року матеріали справи витребувано з Господарського суду Рівненської області.

25 лютого 2025 року до апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №918/969/24.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03 березня 2025 року у справі №918/969/24 залишено без руху апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку №4-А по вул. Лермонтова, м.Рівне "Лагода" на рішення Господарського суду Рівненської області від 20 січня 2025 року у справі №918/969/24. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 (десяти) днів із дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та надати суду докази сплати судового збору у розмірі 3633,6 грн.

14 березня 2025 року від ОСББ №4А по вул.Лермонтова, м.Рівне "Лагода" надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано платіжну інструкцію №753 від 11 березня 2025 року про сплату 3633,06 грн. судового збору.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18 березня 2025 року у справі №918/969/24 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку №4-А по вул. Лермонтова, м.Рівне "Лагода" на рішення Господарського суду Рівненської області від 20 січня 2025 року у справі №918/969/24. Запропоновано позивачу в строк протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому статтею 263 ГПК України, та докази його надсилання апелянту. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

01 квітня 2025 року від ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останнє вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін. При цьому, заявник звертає увагу суду, що апелянт замовчує ту обставину, що за договором №1391-НГТ-28 від 30 червня 2021 року, який укладений між ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" та відповідачем крім газу для побутових споживачів придбавався газ з обсягом ІІ за ринковими цінами для обігріву нежитлових приміщень. Тому відповідачу не можна скористатися ціною для побутових споживачів, а також з відповідач не може бути укладено Договір №2500, адже умови укладення договору для всіх одинакові.

Крім того, позивач зауважує, що абзацом 7 статті 22 Закон України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" встановленні винятки щодо цін на споживання природнього газу для власників нежитлових приміщень і ціни для таких власників не можуть бути як для населення.

ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" також зазначає, що положеннями статті 22 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" визначено, що ОСББ має право виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг виключно за умови прийняття рішення загальних зборів (однак, такого рішення загальних зборів у матеріалах справи №918/969/24 немає, до апеляційної скарги теж не додано).

28 квітня 2025 року від ОСББ №4А по вул.Лермонтова, м.Рівне "Лагода" надійшли додаткові пояснення у справі №918/969/24. Відповідач просить врахувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 12 березня 2025 року у справі №918/891/24 та наводить додаткові пояснення щодо статусу ОСББ, як побутового споживача природного газу. Також заявник зазначає додаткові пояснення щодо підстав для стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних з ОСББ.

Крім того, апелянтом заявлено клопотання про долучення доказів, а саме копій актів щомісячної фіксації показників лічильника за період березня - травня 2024 року, акта №8078 приймання-передачі природного газу від 30 квітня 2024 року, акта від 30 вересня 2012 року.

Дане клопотання обгрунтоване тим, що судом першої інстанції не досліджувалося споживання ОСББ "Лагодою" природного газу за обсягом І та обсягом ІІ.

Розглянувши клопотання про долучення доказів, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частин 1, 2, 3, 8 статті 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - разом з поданням відзиву або письмових пояснень. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Приписами частин 1 та 3 статті 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Аналіз наведеної норми свідчить, що учасник справи, який подає нові докази до суду апеляційної інстанції, має належним чином обґрунтувати наявність причин, що об`єктивно не залежали від нього, що унеможливили подання цього доказу до суду першої інстанції. Приймаючи новий доказ у суді апеляційної інстанції, цей суд має обґрунтувати своє рішення, встановити, що такі докази не могла сторона подати до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Наведені положення визначають обов`язкову сукупність умов для вирішення питання про прийняття доказів апеляційним судом, а саме: (1) винятковість випадку та (2) причини неподання доказів у першій інстанції, що об`єктивно не залежать від учасника справи, а також (3) покладення тягаря доведення цих обставин на учасника справи, який ці докази подає (схожий за змістом правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 13 квітня 2021 року у справі №909/722/14, від 01 липня 2021 року у справі №46/603).

Верховний Суд сформулював усталений правовий висновок про те, що єдиний винятковий випадок, коли можливе прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями установленого процесуальним законом порядку - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному випадку - апелянта) (подібні за змістом висновки щодо застосування статті 269 ГПК України викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18 червня 2020 року у справі №909/965/16, від 26 лютого 2019 року у справі №913/632/17, від 13 січня 2021 року у справі №10/Б-921/1442/2013).

Водночас, така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України незалежно від причин неподання таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

Вищезазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 11 вересня 2019 року у справі №922/393/18, від 16 грудня 2020 року у справі №908/1908/19.

З доданих до клопотання актів щомісячної фіксації показників лічильників не вбачається дати їх формування, що позбавляє суд можливості дослідити можливість прийняття їх до уваги. Крім того, такі акти не містять жодних підписів осіб, які відповідальні за їх складення, що позбавляє такі документи доказової сили.

Апеляційний суд не приймає додані апелянтом докази, оскільки позивач не навів належних об`єктивних обставин, які унеможливлювали своєчасне подання ним до суду першої інстанції вказаних доказів.

Крім того, суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що необхідність подання вказаних доказів зумовлена тим, що судом першої інстанції не досліджувалося споживання ОСББ "Лагодою" природного газу за обсягом І та обсягом ІІ. Вказана обставина не може бути поважною причиною для прийняття даних доказів до уваги, оскільки оскаржуване рішення містить мотивацію щодо наявності комерційних приміщень в ОСББ, якими споживався природній газ, а тому відповідач не був позбавлений можливості подати такі докази разом з апеляційною скаргою.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 258 ГПК України в апеляційній скарзі мають бути зазначені нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Тобто, вказана стаття містить вимоги до апеляційної скарги, а подаючи скаргу ОСББ не зазначало про такі докази та про незгоду з діями суду першої інстанції. Подання клопотання 28 квітня 2025 року свідчить про намагання апелянта доповнити вимоги апеляційної скарги, однак такі дії можуть бути вчинені лише в межах строків на апеляційне оскарження, чого дотримано заявником не було.

Таким чином, враховуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про долучення доказів.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абзацу 1 частини 10 статті 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами частини 13 статті 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абзац 2 частини 10 статті 270 ГПК України).

Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.

Судом було створено сторонам належні умови для реалізації їх прав.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку №4-А по вул. Лермонтова, м.Рівне "Лагода" на рішення Господарського суду Рівненської області від 20 січня 2025 року у справі №918/969/24 за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (постачальник, постачальник "останньої надії") відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), від 04 липня 2017 року №880 здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.

Пунктом 26 частини 1 статті 1 Закону України від 09 квітня 2015 року "Про ринок природного газу" врегульовано, що постачальник останньої надії це визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року №917-р позивача визначено постачальником "останньої надії" на ринку природного газу.

Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), №2496 від 30 вересня 2015 року (Правила) врегульовано відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи (Оператори ГРМ/ГТС). Дія Правил поширюється на постачальників, споживачів природного газу - фізичних осіб (побутових споживачів), фізичних осіб - підприємців, юридичних осіб та Операторів ГРМ/ГТС.

Згідно з пунктами 1, 2, 4-6 Розділу VI Правил постачання природного газу постачальник "останньої надії" здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", затвердженому постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2501, який є публічним, а його умови - однаковими для всіх споживачів.

Відповідно до пункту 1 розділу VI Правил договір постачання природного газу постачальником останньої надії укладається у випадках, передбачених пунктом 3 розділу VI, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника останньої надії та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника. Договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним, не потребує двостороннього підписання і вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" відповідно до Кодексу газотранспортної системи. За договором постачання природного газу постачальник "останньої надії" зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу в розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Максимальна тривалість постачання природного газу постачальником "останньої надії" не може перевищувати шістдесят днів та в будь-якому випадку не має тривати довше, ніж до кінця календарного місяця, наступного за тим місяцем, у якому почалося фактичне постачання природного газу споживачеві постачальником "останньої надії".

У зв`язку з відсутністю у відповідача постачальника природного газу на підставі укладеного договору, то відповідно до положень пункту 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС такого споживача Оператором ГРМ було автоматично включено (зареєстровано) в Реєстрі споживачів постачальника останньої надії, тобто позивача.

16 квітня 2024 року між ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку №4А по вул. Лермонтова, м.Рівне "Лагода" (відповідач) укладено типовий договір постачання природного газу постачальником останньої надії, який затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2501.

Згідно з пунктом 2.1 договору постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

За пунктами 3.1, 3.3 договору постачання природного газу споживачу здійснюється з дня, визначеного інформаційною платформою оператора газотранспортної системи днем початку постачання в Реєстрі споживачів Постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Період безперервного постачання природного газу постачальником не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, що настає за місяцем початку фактичного постачання природного газу споживачу постачальником, крім випадків дострокового розірвання договору.

Постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою постачальником на своєму сайті. Тож ціна природного газу (з урахуванням ПДВ) відповідно до умов договору опублікована/оприлюднена на сайті позивача за посиланням https://gas.ua/uk/business/news/pon-archive-price (пункт 4.1 договору).

Відповідно до пунктів 4.2 - 4.5 договору об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається за даними оператора ГРМ/оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі Оператора ГТС та надані споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу. Постачальник зобов`язаний надати споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено). Споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до пункту 4.3 цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу. У разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. У разі порушення побутовим споживачем строків оплати за цим договором, він сплачує пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.

Згідно з підпунктом 1 пункту 5.1 та підпунктом 1 пункту 5.2 договору споживач має право отримувати природний газ на умовах, зазначених у цьому договорі, та зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату поставленого природного газу згідно з умовами цього договору.

Пунктами 8.1, 8.2 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством. Постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків, а споживач відшкодовує збитки, понесені постачальником, виключно у разі: порушення споживачем строків розрахунків з постачальником - в розмірі, погодженому сторонами в цьому договорі; відмови споживача надати представнику постачальника доступ до свого об`єкта, що завдало постачальнику збитків, - в розмірі фактичних збитків постачальника.

Згідно пункту 11.1 договору, він набирає чинності з дня, визначеного інформаційною платформою Оператора ГТС днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Дія цього договору не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, наступного за місяцем, в якому почалося фактичне постачання природного газу постачальником. Розірвання (припинення дії) цього договору не звільняє споживача від обов`язку сплатити заборгованість постачальнику за цим договором.

Умовами пункту 11.3 договору передбачено, що протягом строку дії договору споживач має право укласти договір постачання природного газу з іншим постачальником. У такому випадку цей договір достроково припиняється по завершенню газової доби, що передує газовій добі початку постачання новим постачальником (згідно з даними інформаційної платформи Оператора ГТС). Якщо споживач бажає в інших випадках відмовитися від договору, він має право розірвати його без сплати будь-яких штрафних санкцій чи іншої фінансової компенсації постачальнику шляхом надання йому одностороннього повідомлення щонайменше за три дні до дати розірвання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач проводить нарахування вартості спожитого споживачем природного газу виключно на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого споживачем природного газу, які отримує в процесі доступу до інформаційної платформи оператора ГТС. Вартість природного газу визначається шляхом множення об`ємів природного газу на ціну природного газу, визначену відповідно до встановленого тарифу.

Оператором ГТС об`єми природного газу, спожитого відповідачем, автоматично включено до портфеля постачальника останньої надії і спожитий природний газ віднесено до об`ємів, поставлених позивачем.

На підтвердження факту включення відповідача до реєстру споживачів постачальника "останньої надії" та віднесення спожитого відповідачем газу до портфеля постачальника "останньої надії" з наведених підстав позивач надав лист оператора ГТС від 12 вересня 2024 року №ТОВВИХ-24-14025 з інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56XQ00010FP5Х00F, інформацію щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії", відомості з інформаційної платформи щодо споживача з ЕІС-кодом 56XQ00010FP5Х00F.

За інформацією ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" за період з 16 квітня 2024 року по 26 квітня 2024 року обсяги природного газу, використані споживачем з ЕІС-кодом 56XQ00010FP5Х00F, внесені в алокацію постачальника "останньої надії" ТОВ "Газопостачальна компанія" Нафтогаз України" та становлять 1,07603 куб.м.

На виконання умов договору ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" з 16 квітня 2024 року по 26 квітня 2024 року поставив відповідачу природний газ в об`ємі 1,07603 тис.куб.м на суму 24152,14 грн, що підтверджується актом приймання передачі природного газу за квітень 2024 року на суму 24152,14 грн та рахунком на оплату (природного газу) №15906 від 10 травня 2024 року.

11 травня 2024 року ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" направило відповідачу для підписання типовий договір постачання природного газу постачальником останньої надії, акт приймання передачі природного газу за квітень 2024 року на суму 24152,14 грн та рахунок на оплату (природного газу) №15906 від 10 травня 2024 року, про що свідчать списки згрупованих відправлень та фіскальні чеки.

ОСББ №4а по вул. Лермонтова, м.Рівне "Лагода" свої зобов`язання за договором щодо оплати за отриманий природний газ не виконало, у зв`язку з чим за ним рахується заборгованість у розмірі 24152,14 грн.

Крім того, за несвоєчасну сплату вартості поставленого природного газу позивач нарахував та просить стягнути 1587,04 грн пені, 182,13 грн 3% річних та 679,45 грн інфляційних втрат.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів зазначає наступне.

Спірні правовідносини між сторонами виникли щодо постачання природного газу на підставі договору постачання природного газу постачальником останньої надії, регулювання яких здійснюється нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2496 від 30 вересня 2015 року, Закону України "Про ринок природного газу", Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2496.

Відповідно до пункту 26 частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" постачальник "останньої надії" - визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

За змістом статті 1 Закону України "Про ринок природного газу": оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників); споживачем є фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Згідно з частинами 1, 3 статті 12 Закону "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Постачання природного газу постачальником "останньої надії" здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором. Договір на постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Відповідно до частини 2 статті 13 Закону України "Про ринок природного газу" споживач зобов`язаний, зокрема: 1) укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; 3) не допускати несанкціонованого відбору природного газу; 4) забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу; 5) припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів.

Згідно з абзацу 1 пункту 1 глави 2 розділу IV Кодексу ГТС з метою уніфікації та однозначної ідентифікації суб`єктів ринку природного газу та точок комерційного обліку, розміщених на об`єктах газової інфраструктури, та для забезпечення спрощення процедур зміни постачальників природного газу та електронного обміну даними між суб`єктами ринку природного газу, на національному рівні використовується система кодування, рекомендована Європейською мережею операторів газотранспортних систем (ENTSOG).

За відомостями з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо відповідача ЕІС-код останнього - 56XQ00010FP5Х00F.

За пунктом 2 глави 5 розділу IV Кодексу газотранспортної системи (Кодекс ГТС) оператори газорозподільних систем, оператор газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) протягом трьох діб зобов`язані надати постачальнику "останньої надії" через інформаційну платформу інформацію щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії", за формою оператора газотранспортної системи, погодженою Регулятором. Інформація скріплюється електронним підписом уповноваженої особи оператора газорозподільної системи/оператора газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) та повинна містити: ЕІС-код споживача або ЕІС-код точки комерційного обліку споживача; назву та ЄДРПОУ (для споживачів, що не є побутовими); поштову адресу об`єкта споживача. Зазначена інформація надається через інформаційну платформу, за допомогою відправки повідомлення на поштову скриньку постачальника останньої надії в інформаційній платформі дані скриньки G_MAIL_PLR.

Як встановлено судами із фактичних обставин справи, у зв`язку з відсутністю постачання природного газу відповідачу іншим постачальником оператором газотранспортної системи (Оператор ГТС) за участю операторів газорозподільних систем (оператори ГРМ) об`єми природного газу, спожитого відповідачем з 16 квітня 2024 року по 26 квітня 2024 року, автоматично включено до портфеля постачальника "останньої надії" - ТОВ "ГК "Нафтогаз України" і, відповідно, спожитий природний газ віднесено до об`ємів, поставлених позивачем.

Відповідно до пункту 2 глави 7 розділу ХІІ Кодексу ГТС у точках виходу до газорозподільної системи з метою проведення остаточної локації щодобових відборів/споживання, що не вимірюються щодобово, оператор газорозподільної системи до 08 числа газового місяця (М+1) надає оператору газотранспортної системи інформацію про фактичний місячний відбір/споживання природного газу окремо по кожному споживачу, відбір/споживання якого не вимірюється щодобово. У випадку якщо комерційний вузол обліку обладнаний обчислювачем (коректором) з можливістю встановити за результатами місяця фактичне щодобове споживання природного газу, така інформація додатково надається в розрізі газових днів газового місяця (М).

Отже, об`єм (обсяг) спожитого споживачем природного газу передається Оператором ГРМ в інформаційну платформу Оператора ГТС та використовується постачальником для розрахунку вартості спожитого природного газу.

Нарахування вартості спожитого споживачем природного газу здійснюється виключно на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого споживачем природного газу, які отримуються в процесі доступу до інформаційної платформи оператора ГТС.

Вартість природного газу визначається шляхом множення об`ємів природного газу на ціну природного газу, визначену відповідно до встановленого тарифу.

З 01 жовтня 2021 року ціна природного газу, що постачається постачальником "останньої надії", щоденно розраховується за формулою, наведеною в пункті 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника "останньої надії", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року №809 (в редакції постанови №1102).

Предметом та підставою позову є стягнення заборгованості за неналежне виконання відповідачем умов договору постачання природного газу постачальником "останньої надії" за період з 16 квітня 2024 року по 26 квітня 2024 року в об`ємі 1,07603 куб.м на загальну суму 24152,14 грн.

Згідно з частиною 1 статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Правилами статті 265 Господарського кодексу України врегульовано, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

За статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Приписами статей 626, 627, 628 та 629 Цивільного кодексу України унормовано, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У силу вимог частин 1, 6, 7 статті 193 Господарського кодексу України, які кореспондуються зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

З дослідженого місцевим судом та перевіреного колегією суддів вбачається, що ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", як постачальником "останньої надії" на ринку природного газу, на виконання умов типового договору поставлено відповідачу у квітні 2024 року природний газ об`ємом 1,07603 куб.м, вартість якого за розрахунками позивача становить 24152,14 грн, проте у порушення умов типового договору відповідач у встановлений цим договором строк поставлений газ не оплатив, а тому позивачем було заявлено до стягнення з відповідача заборгованість за поставлений природний газ у розмірі 24152,14 грн.

З матеріалів справи слідує, що ОСББ №4а по вул. Лермонтова, м.Рівне "Лагода" спожитого об`єму природного газу не заперечує, однак не погоджується із ціною, за якою здійснено розрахунок вартості проставленого газу.

Колегія суддів не погоджується з доводами апелянта про необхідність визначення вартості газу з урахуванням Закону України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" з огляду на наступне.

Абзацом 1 частини 2 статті 1 Закону України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування", що набрав чинності 19 серпня 2022 року, передбачено, що протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, ціна на природний газ для побутових споживачів, а також для об`єднань співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельних кооперативів, іншої уповноваженої співвласниками відповідно до законодавства особи, яка шляхом самозабезпечення утримує системи автономного теплопостачання багатоквартирного будинку, що належать співвласникам на праві спільної сумісної власності у багатоквартирному будинку, в їхніх інтересах укладає договір про постачання природного газу для роботи газових котелень (дахових, прибудованих та/або таких, що розташовані на прибудинковій території) для забезпечення потреб співвласників багатоквартирного будинку (крім нежитлових приміщень), виробників теплової енергії - якщо вони використовують природний газ для виробництва теплової енергії для населення та уклали договір з суб`єктом ринку природного газу, на якого відповідно до частини 1 статті 11 Закону України "Про ринок природного газу" покладено спеціальні обов`язки, не підлягає збільшенню від ціни, що застосовувалася у відносинах між постачальниками та відповідними споживачами станом на 24 лютого 2022 року.

За змістом вказаної норми, для її застосування необхідно дотримання, зокрема таких умов: 1) забезпечення потреб співвласників багатоквартирного будинку (крім нежитлових приміщень); 2) укладення договору з суб`єктом ринку природного газу, на якого відповідно до частини 1 статті 11 Закону України "Про ринок природного газу" покладено спеціальні обов`язки.

Щодо першої умови, то відповідно до встановлених колегією суддів фактичних обставин справи, членами відповідача є як власники житлових, так і нежитлових приміщень (що у судовому засіданні суду першої інстанції підтвердила голова правління ОСББ та не заперечила у апеляційній скарзі). Апелянт, посилаючись на вказану норму, як на підставу перерахунку вартості поставленого природного газу, доказів про кількість нежитлових приміщень та обсяги спожитого ними природного газу у спірний період не надав (з метою визначення обсягу природного газу, спожитого виключно для забезпечення потреб співвласників квартир).

Стосовно другої умов, то постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу" від 06 березня 2022 року №222 визначено суб`єктів ринку природного газу, на які покладено спеціальні обов`язки (пункт 4), до яких позивач не відноситься.

Отже, підстави для визначення вартості природного газу згідно Закону України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" апелянтом не доведені, а тому доводи відповідача в цій частині відхиляються судом як необґрунтовані.

Відтак, як правильно зазначив місцевий суд, правовідносини сторін ґрунтуються на типовому договорі постачання природного газу постачальником "останньої надії", а тому його умови є обов`язковими для виконання сторонами.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимоги позивача та про наявність підстав для стягнення з відповідача 24 152,14 грн.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі №916/3889/23.

Посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі №916/1071/24 не заслуговують на увагу, оскільки у справі, яка переглядається судами встановлено, що ОСББ має також нежитлові (та комерційні приміщення), що підтверджується наданими поясненнями представника відповідача та пунктами 2.1.1, 4.1.2 договору постачання природнього газу від 30 червня 2021 року №1391-НГТ-28, укладеного з ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" /а.с.78-85/, з якого вбачається, що газ (ОБСЯГ ІІ у розмірі 6,983 тис.м. куб) ОССБ придбавався за ринковими цінами для обігріву нежитлових та комерційних приміщень.

Таким чином справа №916/1071/24 на яку посилається апелянт не є подібною справі №918/969/24.

Згідно з частиною шостою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частини четвертої статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто йдеться про врахування судами висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду, враховуючи статус Верховного Суду як найвищого суду у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Відтак, правові висновки викладені у постановах апеляційних господарських судів, на які посилається апелянт, не приймаються до уваги.

Щодо заявлених до стягнення 3% річних, інфляційних та пені, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України).

Виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегією суддів перевірено здійснені позивачем розрахунки 3% річних, інфляційних втрат, пені та встановлено, що вони є арифметично правильними, відповідають обставинам справи та нормам чинного законодавства, а тому місцевий господарський суд обгрунтовано присудив до стягнення з ОСББ 182,13 грн 3% річних, 679,45 грн інфляційних втрат та 1587,04 грн пені.

Судом апеляційної інстанції відхиляються доводи апелянта щодо неможливості нарахування та стягнення неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних до спірних правовідносин з огляду на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану" №206 від 05 березня 2022 року встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації).

У постанові Кабінету Міністрів України №1364 від 06 грудня 2022 року "Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією" визначено критерії віднесення територій до таких, на яких ведуться (велися) бойові дії, до територій можливих бойових дій, тощо.

Однак, відповідач не є особою, що розташована на території, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, а тому відповідні положення постанови Кабінету Міністрів України №206 від 05 березня 2022 року не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Колегія суддів звертає увагу ОСББ №4а по вул.Лермонтова, м.Рівне "Лагода", що до постанови Кабінету Міністрів України №206 від 05 березня 2022 року вносилися зміни і та редакція постанови на яку посилається відповідач у апеляційній скарзі існувала до 29 грудня 2023 року. Суд апеляційної інстанції зауважує, що спірна заборгованість утворилась у квітні 2024 року, а тому застосуванню підлягає остання редакція постанови, яка містить винятки щодо нарахування штрафних санкцій, інфляційних втрат на 3% річних за територіальним критерієм, який у даному спорі відсутній.

Щодо додаткових пояснень ОСББ №4а по вул.Лермонтова, м.Рівне "Лагода", які надійшли до суду 28 квітня 2025 року, в частині стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені, колегія суддів зазначає, що вони за своєю суттю є доповненням апеляційної скарги, оскільки містять нові доводи в обґрунтування вимог апеляційної скарги, оскільки представник апелянта посилається на те, що в межах Типового договору про постачання природного газу постачальником "останньої надії" ОСББ не було повідомлено про постачання природного газу.

Разом з тим, в силу положень частин 1, 2 статті 266 ГПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження. У разі доповнення чи зміни апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, повинна подати докази надіслання копій відповідних доповнень чи змін до апеляційної скарги іншим учасникам справи; в іншому випадку суд не враховує такі доповнення чи зміни.

Як вбачається з матеріалів справи, вищевказані пояснення з доповненнями до апеляційної скарги надійшли до суду апеляційної інстанції 28 квітня 2025 року, тобто після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Статтею 118 ГПК України унормовано, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З огляду на те, що представник апелянта подав вищевказані пояснення, що за своєю суттю є доповненням апеляційної скарги, поза межами строку на апеляційне оскарження, без заяви про поновлення пропущеного процесуального строку, суд апеляційної інстанції не враховує такі доповнення до апеляційної скарги.

Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії").

На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник, в розумінні статті 86 ГПК України не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду Рівненської області від 20 січня 2025 року у справі №918/969/24, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У відповідності до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно зі статтею 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку №4-А по вул. Лермонтова, м.Рівне "Лагода" на рішення Господарського суду Рівненської області від 20 січня 2025 року у справі №918/969/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Рівненської області від 20 січня 2025 року у справі №918/969/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Відповідно до частини 3 статті 287 ГПК України, дана справа не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

Справу №918/969/24 повернути до Господарського суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "06" травня 2025 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Василишин А.Р.