ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2025 р. Справа №909/457/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.,

суддів Галушко Н.А.,

Желіка М.Б.,

секретар судового засідання Хом`як Х.А.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.10.2024 (повний текст складено 30.10.2024, суддя Рочняк О.В.)

у справі № 909/457/24

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця»

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранстелеком»

про встановлення з моменту набрання рішенням суду законної сили на користь ТОВ «Євротранстелеком» безстрокового оплатного земельного сервітуту площею 0,5376 га стосовно земельної ділянки загальною площею 13,3811 га кадастровий номер: :07:002:0019 та зобов`язання ТОВ «Євротранстелеком» внести відомості про земельний сервітут земельної ділянки

за участі представників сторін в режимі відеоконфренції:

від позивача Войцеховська Н.Я.

від відповідача Хитрук Н.І.

Акціонерне товариство (далі АТ) «Українська залізниця» 15.05.2024 звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Євротранстелеком» про встановлення, з моменту набрання рішенням суду законної сили, на користь ТОВ «Євротранстелеком» безстрокового оплатного земельного сервітуту та зобов`язання ТОВ «Євротранстелеком» внести відомості про земельний сервітут до Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач покликається на те, що через земельну ділянку, яка перебуває в його постійному користуванні, у відповідності до раніше укладених угод, прокладені волоконно-оптичні лінії зв`язку (кабелі), що є власністю ТОВ «Євротрансетелком». Згідно із здійсненими замірами представниками позивача під час комісійного обстеження частини вказаної земельної ділянки, площа земельної ділянки в ґрунті якої прокладено волоконно-оптичні лінії зв`язку ЄТТ становить 0,5376 га. Позивач вказав на те, що всупереч вимог п.6.1. Генеральної угоди про співробітництво №589/1 від 27.12.2001 та Угоди про співробітництво від 17.01.2002, ТОВ «Євротранстелеком» не укладено жодних додаткових договорів щодо використання ним означеної частини земельної ділянки. На думку позивача, ТОВ «Євротранстелеком» мало б ініціювати укладення відповідного договору сервітуту земельної ділянки для чого надати Укрзалізниці відповідний пакет документів для узгодження істотних умов договору та його укладення. Натомість, на неодноразові звернення позивача до відповідача про укладення договору про встановлення земельного сервітуту, відповідач не відреагував. При цьому, ненадання згоди на укладення договору про встановлення сервітуту з боку відповідача та заперечення його встановлення в судовому порядку порушує права залізниці на ефективне використання своєї власності та задоволення своїх потреб, зокрема, невизначенням взаємних прав та обов`язків щодо користування цією земельною ділянкою і встановленими обмеженнями щодо наявності охоронних зон в межах прокладеного кабелю, необхідності сплати податку з урахуванням коефіцієнта індексації, тощо.

Розглянувши позовні вимоги АТ «Українська залізниця», Господарський суд Івано-Франківської області 16.10.2024 ухвалив рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовив.

При ухваленні вказаного рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що волоконно-оптичний кабель ТОВ «Євротранстелеком», для експлуатації та обслуговування якого позивач просить встановити сервітут, прокладений в інтересах обох сторін в межах правовідносин за договором про спільну діяльність, узгоджених між позивачем та відповідачем в Генеральній угоді № 589/01 (далі генеральна угода) та Угоді про співробітництво від 17 січня 2002 року (далі угода про співробітництво), а також у інших правочинах, що укладались в рамках цих угод. При укладенні цих угод сторони виходили з того, що волоконно-оптичні лінії зв`язку прокладаються на земельних ділянках, що перебувають в постійному користуванні однієї зі сторін спільної діяльності (АТ «Укрзалізниця»), і він же буде здійснювати їх технічне обслуговування та аварійний ремонт, і не передбачали встановлення сервітуту в інтересах ТОВ «Євротранстелеком». Водночас, суд зауважив, що позивач не надав суду документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту, як і жодної іншої технічної документації, з якої можна було б встановити межі, площу тієї частини земельної ділянки, на яку встановлюється сервітут. Разом з тим, суд першої інстанції вказав, що у спірному випадку позивачем виступає володілець (постійний землекористувач) земельної ділянки, яка може бути використана для задоволення потреб інших осіб і відносно них може бути встановлено земельний сервітут, а відповідач ТОВ «Євротранстелеком» є заінтересованою особою у встановленні сервітуту на земельну ділянку позивача з метою задоволення своїх потреб для експлуатації та обслуговування волоконно-оптичного кабелю/ліній зв`язку. Отже, особою яка має право вимагати встановлення сервітуту, в даному випадку, є відповідач ТОВ «Євротранстелеком». З урахуванням наявних між сторонами розбіжностей та враховуючи, що право визначення частини чужої земельної ділянки, яка необхідна для задоволення потреб власника або землекористувача суміжної земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи належить саме такій заінтересованій особі, місцевий суд констатував неможливість встановлення в судовому порядку земельного сервітуту на користь відповідача за запропонованими позивачем умовами. Крім цього, суд зазначив, що позивач не надав суду належних доказів визначення площі та меж тієї частини земельної ділянки, щодо якої просить встановити сервітут, а саме: документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту, чи іншої технічної документації, з якої можна було б встановити межі, площу тієї частини земельної ділянки, на яку встановлюється сервітут (акт комісійного обстеження земельної ділянки не є таким доказом), а також не довів суду обґрунтованість визначеного ним розміру плати за встановлення сервітуту в розмірі 12% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що також є підставою для відмови у позові.

Позивач не погодився з ухваленим рішенням місцевого господарського суду, оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає таке рішенням незаконним, необґрунтованим, прийнятим судом з неповним з`ясування обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норми процесуального права, у зв`язку з чим, таке рішення підлягає скасуванню з наступних підстав:

- в даній справі спір йде про право (правову підставу) знаходження мережі зв`язку (лінійно-кабельних споруд), що перебуває у приватній власності ТОВ «Євротранстелеком», та використовується ним у комерційних цілях, з метою отримання прибутку, в межах земель транспорту, що є державною власністю, а не про взаємовідносини сторін щодо побудови, експлуатації, використання ресурсів та обслуговування мережі зв`язку (кабелів), як помилково зазначив суд першої інстанції. Так, у п.4.2.1 генеральної угоди № 589/01, чітко визначено, що канальний ресурс ТОВ «Євротранстелеком» використовується для комерційних цілей. Така сукупність взаємних прав та обов`язків, зокрема, права обмеженого користування землями транспорту ТОВ «Євротранстелеком», для задоволення власних потреб, мала б бути прописана в окремих угодах, в тому числі, і, які сторони зобов`язались укласти згідно п. 6.1. угоди про співробітництво. Власне АТ «Українська залізниця», як титульний володілець земельних ділянок, через які побудовано та прокладено мережу зв`язку, з метою ефективного використання земель транспорту, та головним чином для забезпечення безпеки руху та безперебійності перевізного процесу, вважає що між сторонами має бути укладено договір земельного сервітуту;

- судом першої інстанції не враховано, що на час розгляду справи ТОВ «Євротранстелеком» було приватизоване, є приватним підприємством, у статутному капіталі товариства державна частка відсутня. Крім того, ТОВ «Євротранстелеком», використовуючи мережу зв`язку, яка прокладена у смузі відведення залізниці, надає «АТ «Українська залізниця» оптичні волокна волоконно-оптичної лінії зв`язку на платній основі, що підтверджується матеріалами справи;

- позивач вважає, що покликання суду першої інстанції на главу 77 Цивільного кодексу України «Спільна діяльність» в ситуації що склалася, коли фактично об`єкт нерухомості (мережа зв`язку), що перебуває у приватній власності ТОВ «Євротранстелеком», побудований та прокладений в межах земельної ділянки, що увійшла до статутного капіталу АТ «Укрзалізниця», 100% акцій якого належать державі, та використовується ТОВ «Євротранстелеком» в комерційних цілях з метою отримання прибутку, в тому числі, і залізниця може використовувати оптичні волокна виключно на платній основі, є необґрунтованим. Натомість, АТ «Українська залізниця», як титульний володілець зазначеної земельної ділянки, через яку побудовано та прокладено мережу зв`язку, має обґрунтоване право вимагати укладення договору земельного сервітуту в порядку передбаченому ст. 402 Цивільного кодексу України;

- у відповідності до Порядку укладення договору про встановлення земельних сервітутів, затвердженого наказом начальника регіональної філії «Львівська залізниця» за № 584/од від 12.11.2018, залізницею визначено розмір плати на користування земельним сервітутом - 12% від нормативної грошової оцінки, що є обґрунтовано та законно з огляду на те, що в Україні, на даний час, не встановлено розміру плати за користування землею за сервітутом;

- позивач вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що АТ «Українська залізниця» мала б надати до суду документацію із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту, оскільки відомості про межі частини земельної ділянки, на яку поширюється право суборенди, сервітуту, вносяться до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право суборенди, сервітуту (частина шоста статті 21 Закону «Про Державний земельний кадастр України»). Перелік документів, який включає технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, зазначено в статті 55-1 Закону України «Про землеустрій». Відповідно до абзацу другого частини першої статті 29 Закону відомості про суборенду, сервітут, які поширюються на частини земельних ділянок, вносяться до Державного земельного кадастру на підставі заяви правонабувача, сторін (сторони) правочину, за яким виникає право суборенди, сервітуту, або уповноважених ними осіб. З наведених норм слідує, що замовником технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж частини земельної ділянки на яку поширюється право сервітуту, має бути ТОВ «Євротранстелеком», юридична особа на користь якої встановлюється сервітут.

Таким чином, з огляду на викладене, позивач просить скасувати оскаржуване рішення місцевого господарського суду, а його позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Скориставшись своїм правом, наданим ст. 263 ГПК України, відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи апелянта та зазначив таке:

- питання обслуговування та експлуатації волоконно-оптичного кабелю, прокладеного в рамках генеральної угоди про співробітництво № 589/01, вирішене сторонами на підставі діючих угод та не потребує встановлення сервітуту; волоконно-оптичний кабель прокладений в інтересах обох сторін в межах правовідносин за угодами, а позивач який самостійно здійснює експлуатацію та обслуговування волоконно-оптичного кабелю, не довів необхідності встановлення сервітуту для відповідача та неможливості задоволення потреб відповідача в інший спосіб ніж як через встановлення сервітуту. Оскільки сервітут встановлюється саме у тому випадку, коли задовольнити потреби особи, в інтересах якої встановлюється сервітут, неможливо іншим чином;

- позивач та відповідач укладаючи генеральну угоду № 589/01 та угоду про співробітництво від 17 січня 2002, договір № 280/Ш та інші правочини в рамках цих угод, врегулювали між собою правовідносини щодо прокладання та наступного використання, експлуатації, технічного обслуговування та ремонту волоконно-оптичних ліній зв`язку. При укладенні цих угод сторони виходили з того, що волоконно-оптичні лінії зв`язку прокладаються на земельних ділянках, що перебувають в користуванні однієї зі сторін спільної діяльності (АТ «Укрзалізниця»), і він же буде здійснювати їх технічне обслуговування та аварійний ремонт, і не передбачали встановлення сервітуту в інтересах ТОВ «Євротранстелеком». Покликання позивача на п. 6.1 угоди про співробітництво від 17.01.2002 безпідставне, оскільки дане положення договору передбачає укладення сторонами додаткових договорів з питань експлуатації мережі, а не використання земельних ділянок. Такі договори сторонами укладені, зокрема щодо оренди волокон, технічного обслуговування, аварійного ремонту, що суд детально описав у своєму рішенні. Жоден пункт існуючих договорів сторін, на підставі яких ґрунтується співробітництво сторін, не передбачає необхідності укладення договору земельного сервітуту. Враховуючи викладене, відповідач вважає, що сторони врегулювали питання про експлуатацію та обслуговування волоконно-оптичного кабелю на підставі чинних угод сторін;

- відповідач вважає за доцільне наголосити, що позивач бажає встановити сервітут на користь відповідача щодо обслуговування та експлуатації волоконно-оптичного кабелю, побудованого в межах співробітництва сторін спору. Водночас позивач (АТ «Українська залізниця») самостійно використовує частину волоконно-оптичного кабелю, а також експлуатує та обслуговує волоконно-оптичний кабель, за що отримує плату від відповідача. Таким чином, встановлення безпідставного сервітуту з метою обслуговування та експлуатації волоконно-оптичного кабелю не вплине на фактичне становище суб`єктів спору та не надасть жодних прав відповідачу як сервітуарію. Встановлення ж сервітуту виключно створить для відповідача додаткові фінансові зобов`язань за відсутності будь-яких обов`язків чи обмежень з боку позивача. Тобто це прямо суперечить меті та суті встановлення сервітуту. Враховуючи той факт, що ст. 402 Цивільного кодексу України та ст. 100 Земельного кодексу України визначають суб`єктів, між якими встановлюється сервітут, а це (І) особа, яка вимагає його встановлення, та (ІІ) власник (володілець) земельної ділянки, то, на переконання відповідача, за відсутності вимоги та згоди на встановлення сервітуту третьої особи (відповідача), в інтересах якої такий сервітут встановлюється, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

З огляду на вказані обставини, відповідач не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення місцевого господарського суду.

Процесуальний хід розгляду апеляційної скарги відображено у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду; за клопотанням представників сторін, розгляд справи відбувався в режимі відеокконференції поза межами приміщення суду.

В дане судове засідання прибули представники позивача та відповідача, які підтримали доводи апеляційної скарги і відзиву на неї.

З`ясувавши обставини справи, розглянувши доводи апеляційної скарги в сукупності з відзивом, додатковими поясненнями та матеріалами справи, судова колегія встановила таке:

З інформаційної довідки № 57313937 від 13.04.2016 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, вбачається, що Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (на даний час Акціонерне товариство «Українська залізниця», згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 №938 «Деякі питання акціонерного товариства «Українська залізниця») є землекористувачем на праві постійного користування земельної ділянки площею 13,3811 га, яка розташована в м. Івано-Франківську, кадастровий номер земельної ділянки :07:002:0019 (далі земельна ділянка). Підставою для державної реєстрації права постійного користування зазначеною земельною ділянкою є державний акт на право постійного користування земельною ділянкою б/н, виданий 30.10.2008 Івано-Франківською міською радою; номер запису про інше речове право: 7481373.

Земельна ділянка має цільове призначення: для розміщення та експлуатації будівель і споруд залізничного транспорту і відноситься до державної форми власності, уповноважений державний орган через який держава реалізує своє право власності - Івано-Франківська обласна державна адміністрація.

27.12.2001 між Державною адміністрацією залізничного транспорту України, універсальним правонаступником якого є АТ «Укрзалізниця» (далі - Укразалізинця) та ТОВ «Євротранстелеком» (далі - ЄТТ) було укладено генеральну угоду про співробітництво №589/01, предметом якої є співробітництво сторін з будівництва і експлуатації мережі зв`язку для задоволення потреб Укрзалізниці і надання послуг зв`язку з використанням ресурсів мережі.

Мережа означає сукупність засобів і споруд зв`язку ЄТТ, об`єднаних у єдиному технологічному процесі для забезпечення пропуску телекомунікаційного трафіка на базі волоконно-оптичних ліній зв`язку в межах земель транспорту, що встановило і використовує ЄТТ (п.1 генеральної угоди №589/01).

В п. 3 генеральної угоди № 589/01 сторони врегулювали свої зобов`язання, в тому числі визначили, що ЄТТ бере на себе зобов`язання щодо фінансування проектування, будівництва і експлуатації мережі (п.3.1.2.); організацію постачання необхідного обладнання, кабельної продукції, вимірювальної техніки, витратних матеріалів для створення мережі і її подальшої експлуатації (п.3.1.3), а Укрзалізниця зобов`язується надати залізницям України право визначення у взаємовідносинах з ЄТТ в будівництві та експлуатації мережі відповідно до пункту 3.3 даної угоди (п.3.2.1); забезпечити координацію залізниць України та інших підприємств Укрзалізниці у взаємодії з ЄТТ в будівництві та експлуатації мережі та виконання відповідних окремих двосторонніх договорів, передбачених пунктом 3.3 (п. 3.2.2).

Згідно з п.3.3 генеральної угоди №589/01, залізниці України та Центральна станція зв`язку Укрзалізниці за окремими договорами з ЄТТ в рамках угоди: надають право прокладення волоконно-оптичного кабелю в межах земель транспорту, яке буде оформлене сторонами відповідними актами (п. 3.3.1); забезпечують технічну експлуатацію лінійно-кабельних споруд, установок електроживлення і проведення відповідних ремонтно-відновлювальних робіт при пошкодженнях (п. 3.3.7).

За змістом п. 4.1 генеральної угоди №589/01, ресурс лінійних споруд зв`язку мережі у кількості 4-х оптичних волокон на всій протяжності магістральної мережі виділяється залізницям України в безоплатне користування на термін її експлуатації і використовується залізницями відповідно до їх технологічних потреб для створення власної корпоративної мережі без права продажу та передачі в користування третім особам (п.4.1.1). Ресурс лінійних споруд мережі використовується ЄТТ для комерційних цілей (п. 4.1.2).

У п. 4.2 генеральної угоди №589/01 сторони врегулювали питання щодо розподілу канального ресурсу, який використовується ЄТТ для комерційних цілей.

Відповідно до п. 4.2.2 генеральної угоди №589/01, канальний ресурс залізниць України може бути використаний для власних технологічних потреб.

Відповідно до п.6.1 генеральної угоди №589/01 після закінчення будівництва мережі взаємовідносини з питань експлуатації будуть здійснюватися на підставі додаткових договорів, укладених сторонами.

Генеральна угода №589/01 набирає сили з моменту підписання уповноваженими представниками сторін і діє протягом терміну будівництва та експлуатації мережі (п.9.1).

Доповненням від 05.07.2004 за №1 до генеральної угоди про співробітництво від 27.12.2001 №589/01, сторони, серед іншого, доповнили розділ 1 генеральної угоди №589/01 поняттям «термін експлуатації мережі» - це інтервал часу з моменту введення в експлуатацію однієї з споруд мережі до моменту припинення експлуатації всіх споруд і засобів мережі в результаті фізичного зношування, але не менше розрахункового строку служби волоконно-оптичного кабелю - 25 років.

Доповненням № 2 від 24.03.2006 до генеральної угоди про співробітництво №589/01 від 24.03.2006, підпункт 4.1.1 генеральної угоди №589/01 викладено в такій редакції: «Лінійний ресурс мережі у кількості 4-х оптичних волокон на всій протяжності магістральної мережі виділяється залізницям України в довгострокову оренду по фіксованій платі 5 копійок без ПДВ за 1 км. ВОЛЗ на термін її експлуатації і використовується залізницями відповідно до їх технологічних потреб для створення власної корпоративної мережі без права продажу та передачі в користування третім особам».

Разом з тим, 17 січня 2002 року між Державним територіально-галузевим об`єднанням «Львівська державна залізниця» (далі Залізниця) та ТОВ «Євротранстелеком» (далі ЄТТ) було укладено угоду про співробітництво (далі угода від 17.01.2002), предметом якої є співробітництво сторін з будівництва і експлуатації корпоративних мереж Укрзалізниці, Залізниці та мережі ЄТТ для задоволення потреб Укрзалізниці, Залізниці та для комерційних цілей ЄТТ з використанням ресурсів мережі (п. 2 угоди від 17.01.2002).

Відповідно до п. 1 угоди від 17.01.2002, мережа означає сукупність засобів і споруд зв`язку ЄТТ, об`єднаних у єдиному технологічному процесі для забезпечення пропуску телекомунікаційного трафіка на базі волоконно-оптичних ліній зв`язку в межах земель транспорту, що встановив і використовує ЄТТ.

За умовами п. 3.1 угоди від 17.01.2002, ЄТТ взяло на себе зобов`язання фінансування проектування, будівництва і експлуатації мережі (п.3.1.2.); організацію постачання необхідного обладнання, кабельної продукції, вимірювальної техніки, витратних матеріалів для створення мережі і її подальшої експлуатації (п.3.1.3).

Згідно з пп. 3.2.1 п. 3.2 угоди від 17.01.2002, Залізниця за окремими договорами з ЄТТ та в рамках цієї угоди надає право прокладання волоконно-оптичного кабелю в межах земель транспорту, яке буде оформлене сторонами відповідним актом.

В пп. 3.2.8 угоди від 17.01.2002 сторони погодили, що Залізниця забезпечує технічну експлуатацію лінійно-кабельних споруд, установок електроживлення та кондиціонерів і проведення відповідних ремонтно-відновлювальних робіт при пошкодженнях.

За умовами п. 6.1. угоди від 17.01.2002, після закінчення будівництва мережі взаємовідносини з питань експлуатації будуть здійснюватися на підставі додаткових договорів, укладеними сторонами.

Актом вибору траси прокладання волоконно-оптичного кабелю зв`язку на дільниці Долина Івано-Франківськ Коломия Чернівці, передбачено прокладення кабелю по землях транспорту в смузі відведення залізниці, в тому числі від станції Івано-Франківськ по лівій стороні до станції Коршів по лівій стороні.

Відповідно до акта про надання права на прокладання ВОЛЗ від 17.07.2004, складеного до угоди від 17.01.2002, Львівська залізниця надала право ТОВ «Євротранстелеком» на проведення робіт з прокладання волоконно-оптичних ліній зв`язку в межах земель транспорту на весь термін будівництва мережі зв`язку.

Відповідно до акта Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 12.02.2009, волоконно-оптичну лінію зв`язку Львів Чернівці (лінійні споруди), в тому числі дільниці Івано-Франківськ Коломия, прийнято в експлуатацію з такими технічними характеристиками: захисна поліетиленова труба ЗПТ 40/33 тип кабелю ВОК-18 (9 пар оптичних волокон), протяжність - 57,33 км, прокладено в смузі відводу земель залізниці на глибину 1,2 м., вартість будівельно-монтажних робіт з урахуванням ПДВ становить 5257489,34 грн.

За договором №280 від 01.08.2005, ТОВ «Євротранстелеком» (замовник) та Львівська державна залізниця (виконавець) погодили, що у відповідності з угодою про співробітництво від 17.01.2002 виконавець приймає на себе зобов`язання щодо виконання робіт з технічного обслуговування і аварійного відновлення ліній зв`язку (оптичних волокон волоконно-оптичної лінії зв`язку ВОЛЗ), перелік яких наводиться в додатку № 1, а замовник сплачує вартість цих робіт.

Додатковою угодою № 1 від 31.12.2009 до договору № 280, сторони п. 1.1 договору № 280 виклали в новій редакції, а саме: «У відповідності з угодою про співробітництво від 17.01.2002, що сторони уклали між собою, виконавець приймає на себе зобов`язання щодо виконання робіт з технічного обслуговування і аварійного відновлення ліній зв`язку (оптичних волокон волоконно-оптичної лінії зв`язку ВОЛЗ), перелік яких наводиться в додатках № 1 та № 1А, а замовник сплачує вартість цих робіт».

Відповідно до додатку № 1А до договору № 280, у перелік волокон ВОЛЗ, що підлягають технічному обслуговуванню, включені оптичні волокна на дільниці Івано-Франківськ Коломия, довжиною 57,331 км, кількість пар волокон 9.

28.12.2005 між ТОВ «Євротранстелеком» (орендодавець) та Львівська державна залізниця (орендар) було укладено договір оренди майна № Л/Ш-051674/НЮ, відповідно до п. 2.1 якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування майно - оптичні волокна волоконно-оптичної лінії зв`язку у кількості 2-х оптичних пар (4-х оптичних волокон), які прокладені на всій протяжності мережі, що побудована згідно з генеральною угодою про співробітництво Укрзалізниці та ТОВ «Євротранстелеком» від 27.12.2001 № 589/01, дільниці якої визначені у додатку №1 (акти приймання-передачі волокон), у якому вказані назва дільниці, номер та колір модулю, де знаходяться волокна, довжина волокон, і який є невід`ємною частиною цього договору.

За умовами п. 4.1 цього договору, розмір орендної плати становить 0,05 грн за один кілометр волокон за місяць без ПДВ.

Додатковою угодою № 1 від 19.08.2009 сторони виклали в новій редакції п. 2.1 договору оренди майна № Л/Ш-051674/НЮ від 28.12.2005, а саме: «Орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування майно оптичні волокна волоконно-оптичної лінії зв`язку у кількості 2-х оптичних пар (4-х оптичних волокон), які прокладені на всій протяжності мережі, що побудована згідно з генеральною угодою про співробітництво Укрзалізниці та ТОВ Євротранстелеком від 27.12.2001 № 589/01, дільниці якої визначені у додатках № 1, № 1а, які є невід`ємною частиною цього договору».

Відповідно до додатку №1а до договору оренди майна № Л/Ш-051674/НЮ від 28.12.2005, ТОВ «Євротранстелеком» передало, а ДТГО «Львівська державна залізниця» прийняло в оренду оптичні волокна, в тому числі на дільниці Івано-Франківськ Коломия довжиною 57,331 км, кількістю 2 пари волокон.

З акта комісійного обстеження частини земельної ділянки, що знаходиться в постійному користуванні АТ «Укрзалізниця», здійсненого з метою укладення договору про встановлення земельного сервітуту від 15.11.2019 вбачається, що в окремих місцях земельної ділянки, щодо якої позивач просить встановити сервітут, знаходиться волоконно-оптична лінія зв`язку служби «Ш», тобто АТ «Українська залізниця».

За цим же актом, орієнтовна площа сервітуту становить 5376 м2, бажана мета сервітуту - доступ працівників ТОВ «Євротранстелеком» до мереж ВОЛЗ, який знаходиться від 141 км + 008 м до км 142+305 м з лівої сторони по ходу кілометра на відстані 6-17 від крайньої рейки, від 142 км + 352 м до 143 +008 м - правої сторони на відстані 4-6 м від крайньої рейки.

АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» листами за №НЗІ-10/5735 від 04.11.2019, за №НКМ-12/5 від 25.01.2024 зверталась до ТОВ «Євротранстелеком» з пропозицією укласти з АТ «Укрзалізниця» договори про встановлення земельних сервітутів, з метою прокладення та експлуатації ліній зв`язку.

Листом за №81 від 15.02.2024 ТОВ «Євротранстелеком» залишило звернення АТ «Укрзалізниця» без задоволення, мотивуючи своє рішення відсутністю правових підстав для укладення договорів про встановлення земельних сервітутів, оскільки прокладання волоконно-оптичних ліній зв`язку здійснено на підставі генеральної угоди про співробітництво від 27.12.2001 №589/01 та угоди про співробітництво від 17.01.2002.

Оскільки домовленості про встановлення земельного сервітуту позивач з відповідачем не досягли, АТ «Укрзалізниця» звернулось з даним позовом до суду.

Заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, з огляду на таке:

Приписами статті 395 ЦК України визначено види речових прав на чуже майно, якими відповідно до частини 1 цієї норми є: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій).

Згідно з частиною 1 статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут) (ч.2 ст.401 ЦК України).

Відповідно до ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки або особою, яка використовує земельну ділянку на праві емфітевзису, суперфіцію. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Відповідно до частин 1-3 ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном (ч.5 ст.403 ЦК України).

Згідно зі ст. 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

Частиною 1 ст. 98 ЗК України визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

За змістом частин 2-4 статті 98 ЗК України земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Строк дії земельного сервітуту, що встановлюється договором між особою, яка вимагає його встановлення, та землекористувачем, не може бути більшим за строк, на який така земельна ділянка передана у користування землекористувачу. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення земельних сервітутів, перелік окремих видів яких наведено у статті 99 ЗК України, зокрема - право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, електронних комунікаційних мереж, трубопроводів, інших лінійних комунікацій.

У відповідності до ст. 99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів, зокрема: право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, електронних комунікаційних мереж, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; інші земельні сервітути.

Згідно зі статтею 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (землекористувачем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 11 статті 79-1 Земельного кодексу України, державна реєстрація прав суборенди, сервітуту, які поширюються на частину земельної ділянки, здійснюється після внесення відомостей про таку частину до Державного земельного кадастру.

Згідно з ч. 6 статті 21 Закону України «Про державний земельний кадастр», відомості про межі частини земельної ділянки, на яку поширюється право суборенди, сервітуту, вносяться до Державного земельного кадастру на підставі затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право суборенди, сервітуту, а також на підставі інших видів документації із землеустрою, за якою здійснюється формування земельної ділянки.

Отже, підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у тому числі і у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужим майном - сервітуту.

Стаття 649 ЦК України не обмежує власника земельної ділянки, відносно якої планується встановити сервітут або фактично складаються сервітутні відносини, в можливості ініціювання як укладення договору, так і у випадках, встановлених законом або за домовленістю сторін, звернутись за вирішенням спору до суду.

Потреба у заявленні такого позову саме власником (користувачем) земельної ділянки може бути викликана, зокрема, необхідністю врегулювання використання його земельної ділянки, яке фактично склалось між сторонами, забезпечення такого користування в найменш обтяжливий для нього спосіб, компенсації витрат та збитків, тощо.

Речове право у вигляді сервітуту дає змогу власникові повною мірою реалізувати надані йому правомочності щодо належного цій особі майна і забезпечити його ефективне використання, а також передбачає право на задоволення немайнових інтересів інших осіб, речове право яких на чужу річ не пов`язано зі здійсненням майнових прав, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, наведеній постанові від 15.12.2021 у справі №918/303/21.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Тобто, суть земельного сервітуту полягає у можливості використовувати чужу земельну ділянкою. Водночас спірна земельна ділянка перебуває не у власності АТ «Українська залізниця», а в постійному користуванні.

Суб`єктивне право постійного користування земельною ділянкою суттєво відрізняється від суб`єктивного права власності на землю та суб`єктивного права оренди. Хоча власники землі та орендарі поряд із повноваженнями щодо володіння та користування наділяються і повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками (орендарі - в частині передачі земель у суборенду за згодою власника), а постійні користувачі такої можливості позбавлені.

Положення земельного законодавства не надають постійному землекористувачу права розпоряджатися відповідною земельною ділянкою, в тому числі шляхом надання її в оплатне користування, оскільки цим правом наділений саме відповідний орган, уповноважений державною на здійснення таких функцій (правова позиція наведена Верховним Судом у постанові від 29.09.2022 справа № 918/351/21).

Як вбачається з матеріалів справи, сторін даного спору пов`язують правовідносини, які виникли, з виконання генеральної угоди № 589/01 та угоди про співробітництво від 17 січня 2002.

Умовами генеральної угоди № 589/01 та угоди про співробітництво від 17 січня 2002 року передбачалось надання ДТГО «Львівська державна залізниця» (правонаступником якого є позивач) товариству «Євротранстелеком» права на прокладення волоконно-оптичного кабелю в межах земель транспорту, натомість виділення для ДТГО «Львівська залізниця» 4-х оптичних волокон на всій протяжності магістральної мережі, згідно з первинною редакцією угод на праві безоплатного користування, а після внесення змін на умовах оренди зі сплатою 0,05 грн за 1 км волокон в місяць. Вказані угоди укладені на весь строк експлуатації мережі та є чинними на час розгляду справи. Роботи з технічного обслуговування і аварійного відновлення ліній зв`язку виконує позивач за договором № 280.

З наведеного слідує, що волоконно-оптичний кабель ТОВ «Євротранстелеком», для експлуатації та обслуговування якого позивач просить встановити сервітут, прокладений в інтересах обох сторін в межах правовідносин за договором про спільну діяльність, узгоджених між позивачем та відповідачем в генеральній угоді № 589/01 та угоді про співробітництво від 17 січня 2002 року, а також у інших правочинах, що укладались в рамках цих угод.

З огляду на те, що в результаті укладення між сторонами договорів в межах їх спільної діяльності, сторони узгодили між собою умови прокладення, технічного обслуговування та аварійного відновлення волоконно-оптичних ліній зв`язку, зокрема виконання робіт з технічного обслуговування та аварійного відновлення самим позивачем, який є землекористувачем земельної ділянки, позивач не довів суду необхідності встановлення сервітуту для відповідача та не довів неможливості задоволення потреб відповідача в інший спосіб, ніж як через встановлення сервітуту.

Судова колегія вважає за доцільне зауважити, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання, умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном (наведену правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 07.02.2023 справа № 1527/2-109/11).

В межах даного спору позивач бажає встановити сервітут на користь відповідача щодо обслуговування та експлуатації волоконно-оптичного кабелю, побудованого в межах співробітництва сторін спору. При цьому, позивач (АТ «Українська залізниця») самостійно використовує частину волоконно-оптичного кабелю, а також експлуатує та обслуговує волоконно-оптичний кабель.

З наведеного вбачається, що встановлення сервітуту з метою обслуговування та експлуатації волоконно-оптичного кабелю не вплине на фактичне становище суб`єктів спору та не надасть жодних прав відповідачу як сервітуарію. Позивач не довів обов`язковість встановлення земельного сервітуту для відповідача.

Разом з тим, суд вказує, що правова природа сервітуту передбачає, що однією з умов його встановлення є неможливість власника майна задовольнити власні потреби без встановлення користування чужим майном. Крім цього, обов`язковою умовою для встановлення сервітуту є вжиття особою (в даному випадку позивачем), яка вимагає такого встановлення, заходів щодо встановлення сервітуту в добровільному порядку, а якщо особа до звернення до суду не вчиняла дій щодо встановлення сервітуту за домовленістю сторін (зокрема, не звернулася до іншої сторони з пропозицією про укладення договору про встановлення сервітуту), то у суду не має правових підстав для задоволення позовних вимог (постанова Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 926/603/18).

Судова колегія зазначає, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, які дії вчинялися товариством «Укрзалізниця» щодо укладення сторонами договору сервітуту, як і не подав суду доказів, що АТ «Укрзалізниця» зверталося до ТОВ «Євротранстелеком» з пропозиціями щодо встановлення сервітуту, що включає в себе подання проекту відповідного договору, тощо. Водночас, листи позивача за №НЗІ-10/5735 від 04.11.2019, за №НКМ-12/5 від 25.01.2024, з якими він звертався до ТОВ «Євротранстелеком» з пропозицією укласти з АТ «Укрзалізниця» договори про встановлення земельних сервітутів, з метою прокладення та експлуатації ліній зв`язку, оцінюються судом критично, позаяк такі не містять конкретних умов та критеріїв, необхідних для встановлення сервітуту.

При цьому, як слушно зауважив суд першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог свідчить також і недоведення належними доказами площі і меж тієї частини земельної ділянки, щодо якої позивач просить встановити сервітут, оскільки площа встановлення сервітуту безпосередньо впливає на плату за сервітут, а зазначена в позовній заяві площа земельної ділянки для встановлення сервітуту не прив`язана до координат земельної ділянки.

З огляду на вказані обставини, судова колегія вважає, що місцевий господарський суд дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні вимог позовних вимог.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Арґументи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, не доводять порушення або неправильного застосування судом під час розгляду справи норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для зміни чи скасування ухваленого у цій справі рішення.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні вимог апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» відмовити.

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.10.2024 у справі № 909/457/24 залишити без змін.

Судові витрати покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Справу повернути в Господарський суд Івано-Франківської області.

повна постанова складена 09.05.2025.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік