ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.05.2025м. ДніпроСправа № 904/1021/25

Господарський суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Перової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) представників сторін, матеріали справи

за позовом Комунального підприємства "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської Ради, 49081, м.Дніпро, пр.Слобожанський, буд.29, офіс 504,

до Юридично-консалтінгової приватної фірми "Класік", 49000, м.Дніпро, вул.Дзержинського, буд.1/3,

про стягнення заборгованості

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Комунальне підприємство "Теплоенерго" Дніпровської міської ради звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою про стягнення з Юридично-консалтінгової приватної фірми "Класік" заборгованості за теплопостачання у розмірі 86 989,66грн, 3 % річних - 1 698,36грн, інфляційних втрат - 7 562,64грн та пені - 11 518,25грн.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача сплачений судовий збір.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2025 справу № 904/1021/25 передано на розгляд судді Перовій О.В.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

26.03.2025 до канцелярії суду через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, якою просить суд стягнути 3 % річних у розмірі 1 698,36грн, інфляційні втрати у розмірі 7 562,64грн та пеню у розмірі 11 518,25грн. Також позивач просить суд повернути частину сплаченого судового збору на підставі статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Проаналізувавши заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, суд приймає зменшення позивачем розміру позовних вимог в частині заборгованості 3 % річних у розмірі 1 698,36грн, інфляційні втрати у розмірі 7 562,64грн та пеню у розмірі 11 518,25грн, оскільки це не протирічить діючому законодавству та не порушує нічиї права та охоронювані законом інтереси, а також є процесуальним правом сторони, відповідно до статті 46 Господарського процесуального кодексу України, та заяву подано з дотриманням вимог Господарського процесуального кодексу України. З урахуванням поданої позивачем заяви про зменшення розміру позовних вимог, предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 1 698,36грн, інфляційних втрат у розмірі 7 562,64грн та пені у розмірі 11 518,25грн.

31.03.2024 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача - Юридично-консалтінгової приватної фірми "Класік" - адвоката Дрозд Валерії Романівни надійшов відзив на позовну заяву. У своєму відзиві відповідач звертає увагу суду на те, що ним 20.03.2025 у добровільному порядку сплачено основну заборгованість у розмірі 86 990,00грн та просить суд в цій частині закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору. Відповідач не погоджується з нарахуванням позивачем 3 % річних, інфляційних втрат та пені з 16.07.2024, оскільки строк виконання зобов`язань зі сплати рахунку 16.07.2024 не настав.

04.04.2025 до канцелярії суду через систему «Електронний суд» від представника позивача - Комунального підприємства "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської Ради - адвоката Горяніної Альони Олександрівни надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже у статті 248 Господарського процесуального кодексу України законодавець визначив межі розумного строку для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, а саме: не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Крім того, згідно з частинами другою, третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини восьмої статті 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною четвертою статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

15.03.2010 між Міським комунальним підприємством "Дніпропетровські міські теплові мережі (далі - позивач, енергопостачальна компанія) та Юридично-консалтінговою приватною фірмою "Класік" (далі - відповідач, споживач) було укладено договір № 060499 про постачання теплової енергії.

Відповідно до умов пункту 1.1 договору енергопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

На підставі рішення Дніпропетровської міської ради № 28/12 від 27.07.2016 "Про надання дозволу на передачу з балансу КП "Дніпропетровські міські теплові мережі" на баланс КП "Теплоенерго" об`єктів і мереж теплопостачання", акта приймання - передачі об`єктів і мереж теплопостачання, Комунальне підприємство "Теплоенерго" отримало від Комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" засоби для теплопостачання приміщень відповідача.

23.12.2016 між КП "Теплоенерго" (далі - нова енергопостачальна організація), комунальним підприємством "Дніпропетровські міські теплові мережі" (далі - енергопостачальна компанія) та Юридично-консалтінговою приватною фірмою "Класік" (далі - споживач) була укладена додаткова угода до договору № 060499 про постачання теплової енергії від 15.03.2010 (особовий рахунок № 060499) (а.с.16).

Предметом додаткової угоди є зміна енергопостачальної організації та внесення відповідних змін до основного договору в частині його сторін та їх реквізитів.

Права, зобов`язання та відповідальність за основним договором переходять до нової енергопостачальної організації в тому обсязі, в якому вони належали енергопостачальній організації (пункт 1.1.4. додаткової угоди).

Умовами пункту 2.1. договору передбачено, що теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону (175 діб), гаряче водопостачання - протягом 350 діб, технологічні потреби - відповідно з виробничою програмою, кондиціювання повітря - по мірі необхідності.

Відповідно до пункту 5.2. договору облік споживання теплової енергії здійснюється за показами приладів обліку, встановлених на вводах опалення та гаряче водопостачання за адресою: вул.Дзержинського, 1/3 розрахунковим способом.

Тарифи на теплову енергію, що споживається згідно з цим договором встановлюються Дніпропетровською міською радою народних депутатів (розділ 6 договору).

Тариф для розрахунків за цим договором складає: теплова енергія 1 Гкал з 02.06.2009 - 686,50грн (пункт 6.2. договору).

Пунктом 7.1. договору сторонами встановлено, що розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів, або за згодою сторін будь-яким іншим шляхом, не забороненим чинним законодавством України.

Розрахунковим періодом є календарний місяць, по результатам якого підписується акт (в 2-х примірниках) на відпуск - отримання теплової енергії по формі додатку 4 (пункт 7.2. договору).

Відповідно до пункту 7.3. договору споживач зобов`язаний не пізніше ніж за 5 діб до початку розрахункового періоду сплачувати енергопостачальній організації вартість теплової енергії згідно з її кількістю, передбаченою у додатку 1 до цього договору, по власним платіжним дорученням з зазначенням періоду, за який він сплачує.

Остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію проводиться споживачем впродовж 5 діб після одержання рахунку енергопостачальної організації, яка зобов`язана направити споживачу не пізніше 10 числа місяця наступного за розрахунковим; у випадку утворення переплати, вона зараховується в рахунок наступних платежів (пункт 7.4. договору).

При зміні тарифів на теплову енергію її розрахункова вартість у додатку 1 змінюється енергопостачальною організацією з дати нового тарифу за діючим договором без додаткової угоди (пункт 7.9. договору).

В разі несвоєчасної оплати за спожиту теплову енергію - нараховується пеня в розмірі 1%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочки (пункт 8.2.3 договору).

Відповідно до пункту 11.1. договору цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 15.03.2013.

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (пункт 11.4. договору).

Докази, які б свідчили про припинення дії договору в матеріалах справи відсутні, а отже договір є чинним.

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками без зауважень та заперечень до нього.

До договору сторонами було підписано додатки №№ 1 - 5.

Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Матеріали справи не містять доказів того, що спірний договір визнавався недійсним у судовому порядку.

На виконання умов договору відповідач у період з листопада 2022 по грудень 2023 отримав теплову енергію на загальну суму 86 989,66грн, що підтверджується актом приймання - передачі № 060499 від 30.06.2024 на суму 86 989,66грн (а.с.24).

Для оплати поставленої теплової енергії позивачем сформований рахунок № 060499 від 30.06.2024 за період з листопада 2022 по грудень 2023 на суму 86 989,66грн (а.с.23 зі звороту).

Зазначені рахунки та акт приймання-передачі теплової енергії були надіслані 10.07.2024 на електронну адресу відповідача - , що підтверджується доданим до позовної заяви електронним листом (а.с.30).

Позивачем 17.07.2024 на електронну адресу відповідача була направлена претензія (досудова вимога). Зазначена вимога була залишена відповідачем без відповіді.

03.09.2024 на адресу відповідача були направлені акт звіряння взаємних розрахунків від 02.09.2024, досудова вимога від 02.09.2024, рахунок від 30.06.2024 та акт прийому-передачі послуги від 30.06.2024, що підтверджується вкладенням до цінного листа, накладною Укрпошти 050404364 та списком згрупованих відправлень (а.с.32-34).

Зазначена вимога була залишена відповідачем без відповіді.

26.03.2025 до канцелярії суду через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, якою повідомив про погашення відповідачем основної заборгованості, просить суд стягнути 3 % річних у розмірі 1 698,36грн, інфляційні втрати у розмірі 7 562,64грн, пеню у розмірі 11 518,25грн.

Предметом доказування у справі є обставини щодо наявності/відсутності правових підстав для стягнення з відповідача заявлених до стягнення заборгованості за теплопостачання, правомірності заявлених до стягнення 3 % річних, інфляційних втрат та пені.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи у їх сукупності, ураховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог з огляду на таке.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами першою та другою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

26.03.2025 позивач до канцелярії суду через систему «Електронний суд» подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, якою зазначив, що 20.03.2025 відповідачем погашена заборгованість за теплопостачання згідно рахунку № 060499 від 17.01.2025 у розмірі 86 990,00грн, у зв`язку із чим позивач просить суд зменшити розмір позовних вимог та стягнути 3 % річних у розмірі 1 698,36грн, інфляційні втрати у розмірі 7 562,64грн, пеню у розмірі 11 518,25грн. На підтвердження сплати основного боргу позивачем до заяви додано квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки № ПН327 від 20.03.2025 у розмірі 86 990,00грн (а.с.65).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Як з`ясовано судом та не заперечується сторонами, основна заборгованість у розмірі 86 989,66грн була сплачена відповідачем після звернення позивача до суду з даним позовом.

Ураховуючи викладене, провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 86 989,66грн підлягає закриттю на підставі пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Щодо стягнення 3 % річних у розмірі 1 698,36грн за період з 16.07.2024 по 06.03.2025, інфляційних втрат у розмірі 7 562,64грн за період з серпня 2024 по січень 2025 та пені у розмірі 11 518,25грн за період з 16.07.2024 по 16.01.2025.

Положеннями статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 617 Цивільного кодексу України встановлено підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, а саме: особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Норми статей 614, 617 Цивільного кодексу України кореспондуються із нормами статті 218 Господарського кодексу України, згідно з якими учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Особливості регулювання грошових зобов`язань встановлено статтею 625 Цивільного кодексу України, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 Цивільного кодексу України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів.

Відповідно до пункту 8.2.3 договору в разі несвоєчасної оплати за спожиту теплову енергію - нараховується пеня в розмірі 1%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочки.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 7.4 договору остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію проводиться споживачем впродовж 5 діб після одержання рахунку енергопостачальної організації, яка зобов`язана направити споживачу не пізніше 10 числа місяця наступного за розрахунковим; у випадку утворення переплати, вона зараховується в рахунок наступних платежів (пункт 7.4. договору).

Відповідач не погоджується з доводами позивача про отримання рахунку та акту приймання передачі за червень 2024 у розмірі 86 989,66грн на електронну пошту , як контактну електронну пошту відповідача, оскільки ані договір про постачання теплової енергії №060499 від 15.03.2010, ані додаткова угода до нього не містять положень, відповідно до яких сторонами погоджено, що направлення рахунку на електронну пошту споживача прирівнюється до його одержання.

З доданих позивачем до позовної заяви документів вбачається, що реєстри отримання рахунків нарахування та актів виконаних робіт споживачами теплової енергії за квітень 2018, листопад 2018 № 180, 209 були отримані нарочно представником відповідача - Юридично-консалтінгової приватної фірми "Класік" із зазначенням електронної адреси - .

Водночас в матеріалах справи відсутні будь-які заяви із запереченнями щодо зазначеної електронної адреси в реєстрі отримання рахунків нарахування та актів виконаних робіт споживачами теплової енергії, зміни такої електронної адреси або неотримання рахунків та актів.

З довідки позивача вбачається, що кожного місяця в програмному продукті системи НАS відділу збуту теплової енергії (юр. особи) Служби реалізації та збору платежів формуються рахунки та акти прийому-передачі послуги з постачання теплової енергії та направляються з поштової скриньки абонентського відділу через застосунок-органайзер Місrosoft Оutlooк на електронні адреси споживачів комунальної послуги (а.с.29 зі звороту).

Водночас умовами договору не передбачено яким чином енергопостачальна компанія повинна надати розрахунок споживачу (електронною поштою, засобами поштового зв`язку, тощо).

Отже належним доказом направлення на адресу відповідача документів (рахунку № 060499 від 30.06.2024 та акту прийому-передачі № 060499 від 30.06.2024 ) у цій справі суд визнає електронний лист позивача від 10.07.2024 (а.с.30).

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов`язання, вимоги про стягнення з нього 3 % річних за період з 16.07.2024 по 06.03.2025, інфляційних втрат за період з серпня 2024 по січень 2025 та пені за період з 16.07.2024 по 16.01.2025 заявлено позивачем обґрунтовано.

Контррозрахунок відповідачем не надано.

Перевіривши розрахунок позивача, суд приходить до висновку, що він є правомірним, обґрунтованим, відповідає вимогам чинного законодавства, тому в цій частині позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76-79 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За викладеного, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних у розмірі 1 698,36грн за період з 16.07.2024 по 06.03.2025, інфляційних втрат у розмірі 7 562,64грн за період з серпня 2024 по січень 2025 та пені у розмірі 11 518,25грн за період з 16.07.2024 по 16.01.2025.

Щодо судових витрат.

Згідно із частиною першою статті 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Закон України "Про судовий збір" визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із частиною третьою статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Оскільки при зверненні до Господарського суду Дніпропетровської області через систему "Електронний суд" заявлено вимогу майнового характеру (107 768,91грн), то позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 422,40грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 9640 від 06.03.2025.

Господарським судом Дніпропетровської області закрито провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 86 989,66грн, за подання до суду позовної заяви про стягнення з відповідача 107 768,91грн.

Водночас, оскільки при подання позовної заяви через систему «Електронний суд» позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40грн, що не може бути меншою відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір", суд не повертає частину сплаченого судового збору на підставі пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір у справі покладається на відповідача у розмірі 2 422,40грн.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Закрити провадження у справі № 904/1021/25 в частині стягнення заборгованості у розмірі 86 989,66грн у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Позовні вимоги Комунального підприємства "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської Ради до Юридично-консалтінгової приватної фірми "Класік" про стягнення заборгованості задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Юридично-консалтінгової приватної фірми "Класік", 49000, м.Дніпро, вул.Дзержинського, буд.1/3, на користь Комунального підприємства "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської Ради, 49081, м.Дніпро, пр.Слобожанський, буд.29, офіс 504, 3 % річних у розмірі 1 698,36грн (одна тисяча шістсот дев`яносто вісім гривень 36 копійок), інфляційних втрат у розмірі 7 562,64грн (сім тисяч п`ятсот шістдесят дві гривні 64 копійки), пеню у розмірі 11 518,25грн (одинадцять тисяч п`ятсот вісімнадцять гривень 25 копійок) та судовий збір у розмірі 2 422,40грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 09.05.2025

Суддя О.В. Перова