ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

"13" травня 2025 р. Справа № 924/1166/24

Суддя (суддя-доповідач у справі) Північно-західного апеляційного господарського суду Тимошенко О.М., перевіривши матеріали апеляційної скарги Приватного підприємства "Вітал" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 15.04.2025 (суддя Яроцький А.М., повний текст складено 16.04.2025) у справі № 924/1166/24

за позовом Заступника керівника Окружної прокуратури міста Хмельницького в інтересах держави в особі Хмельницької міської ради

до Приватного підприємства "Вітал"

про стягнення 1 422 497,96 грн безпідставно збережених коштів пайової участі

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 15.04.2025 позов задоволено. Стягнуто з Приватного підприємства "Вітал" на користь Хмельницької міської ради 1 422 497,96 грн безпідставно збережених коштів пайової участі. Стягнуто з Приватного підприємства "Вітал" на користь Хмельницької обласної прокуратури 21 337,47 грн судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Хмельницької області від 15.04.2025 скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Також апелянтом заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга сформована у підсистемі "Електронний суд" 03.05.2025 та надійшла до апеляційного господарського суду 05.05.2025.

Листом від 05.05.2025 справу витребувано із Господарського суду Хмельницької області.

Матеріали справи № 924/1166/24 надійшли до Північно-західного апеляційного господарського суду 08.05.2025.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги та додані до неї документи, суддя дійшов висновку, що подана апелянтом апеляційна скарга не відповідає вимогам Глави 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 258 ГПК України, до апеляційної скарги додається довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо скарга подана представником і в справі немає підтвердження його повноважень.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст.58 ГПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ГПК України повноваження адвоката, як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю, 2) ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.

Водночас, ордер є документом, який лише посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги, тоді як увесь обсяг повноважень адвоката діяти від імені клієнта обумовлюється предметом договору про надання правової допомоги та колом визначених в ньому повноважень адвоката.

Судом встановлено, що апеляційна скарга подана адвокатом - Смішною І.В., на підтвердження повноважень якої додано ордер від 19.02.2025 серії ВХ № 1089874, виданого на підставі договору про надання правничої допомоги № - від 13.02.2025, укладеним із Приватним підприємством "Вітал" на представництво у "будь-якої форми власності та будь-якої організаційно-правової форми".

З даного приводу суд вважає за необхідне зазначити про те, що звернення до суду з використанням правничої допомоги інших осіб, зокрема адвоката, при реалізації права на справедливий суд передбачає надання до суду належних доказів дійсної волі особи, що є учасником справи, на уповноваження іншої особи на право надання правничої допомоги. Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії (докази повинні бути в оригіналі або у формі копії, якісно оформленої особою, що є учасником справи, із зазначенням назви судового органу, у якому надається правова допомога позивачу), а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, що делеговані йому особою, що реалізує право на справедливий суд. Представник повинен демонструвати повагу до суду, підтверджуючи наявність повноважень на представництво, а також не позбавляти довірителя права знати про дії представника.

Ордер про надання правничої (правової) допомоги має містити назву органу, в якому надається правова допомога адвокатом, при цьому в ордері на надання правової допомоги має бути зазначено не абстрактний орган, а конкретна назва такого органу чи групи органів, зокрема судових органів.

Тобто, у разі надання адвокатом правової допомоги в суді ордер має містити назву суду або судові органи, в якому адвокат надає правову допомогу.

У свою чергу, якщо в графі "Назва органу, в якому надається правова допомога" зазначено, що адвокат надає правову допомогу в органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності і підпорядкування або ж узагальнено вказано "у всіх установах, підприємствах та організаціях України", такий ордер не можна вважати документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги у суді.

Схожий за змістом правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі № 9901/847/18, постановах Верховного Суду від 17.08.2020 у справі № 911/2636/19, від 24.02.2021 у справі № 554/213/19.

Враховуючи вищевикладене, апелянту слід надати суду докази підтвердження повноважень особи, яка подала апеляційну скаргу та здійснює представництво його інтересів у суді апеляційної інстанції, згідно ст. 60 ГПК України.

Разом з цим, згідно з п. 2 ст. 258 ГПК України до апеляційної скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.

Порядок справляння та розміри судового збору, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, відповідно до пп. 4 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду розмір судового збору складає 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Зважаючи на те, що оспорюваною скаржником сумою є 1 422 497,96 грн, розмір судового збору, що підлягає сплаті за подання апеляційної скарги складає 32 006,20 грн (1 422 497,96 грн х 1,5% х 150%).

Водночас, згідно частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Відтак, оскільки апеляційна скарга подана в електронній формі, розмір судового збору за її подання із застосуванням коефіцієнту 0,8 для пониження його ставки становить 25 604,96 грн.

В порушення зазначених вимог скаржником до апеляційної скарги не додано ні документів, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі, ні доказів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору.

Натомість, апелянтом подано клопотання про відстрочення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Зазначене клопотання обґрунтоване тим, що на даний час на підставі ухвали Господарського суду Хмельницької області від 03.03.2025 накладено арешт на грошові кошти, що належать Приватному підприємству "Вітал", як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову та належать підприємству у межах суми позовних вимог на загальну суму 1 422 497,96 грн в рамках виконавчого провадження № 77380352. На підтвердження вищезазначеного надано копії постанов від 05.03.2025 та від 06.03.2025 про арешт коштів боржника у ВП № 77380352.

Розглянувши клопотання про відстрочення сплати судового збору, суд не вбачає підстав для його задоволення, з огляду на таке.

Статтею 8 Закону України "Про судовий збір" встановлено чіткий перелік підстав, у разі наявності яких існує можливість для відстрочення або розстрочення сплати судового збору.

Так, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині 1 цієї статті.

Із системного аналізу змісту норм зазначеної статті вбачається, що норми пунктів 1 та 2 частини 1 статті 8 Закону "Про судовий збір" не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а норми пункту 3 частини 1 цієї статті можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі № 0940/2276/18).

Велика Палата Верховного Суду у пункті 48 постанови від 14.01.2021 у справі № 0940/2276/18 зазначила, що "юридична особа не позбавлена права звернутися із клопотанням про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, і суд за результатами розгляду цього клопотання не обмежений у праві на власний розсуд відстрочити або розстрочити таку сплату…"

Проте, відповідно до пункту 37 цієї постанови навіть за наявності умов для відстрочення сплати судового збору, таке відстрочення за змістом статті 8 Закону України "Про судовий збір" є правом, а не обов`язком суду.

Оскільки предметом спору у справі не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, а положення пунктів 1, 2 частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір" не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію, тому й підстави для відстрочення сплати судового збору у цій справі відсутні (подібна за змістом правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 05.03.2021 у справі № 910/9741/20, від 06.01.2021 у справі № 927/579/19, від 31.03.2021 у справі № 903/465/20, від 26.04.2021 у справі № 5028/19/59/2012, від 22.02.2021 у справі № 910/17424/19, від 19.04.2021 у справі № 908/859/20, у постанові від 25.03.2021 у справі № 912/3514/20).

Доступ до правосуддя у контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не привести судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений ГПК України.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Враховуючи положення ст. 129 Конституції України, а також положення статті 5 Закону України "Про судовий збір", господарський суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні в тому числі й у питанні відстрочення чи звільнення від сплати судового збору.

Таким чином, положеннями ст. 8 Закону України "Про судовий збір" не передбачено можливості відстрочення сплати судового збору відповідачу з підстав, викладених ним у клопотанні.

Тому, апелянту за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Хмельницької області від 15.04.2025 необхідно також сплатити судовий збір у розмірі 25 604,96 грн.

Частиною 2 статті 260 ГПК України встановлено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 ГПК України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржником не виконано вимоги статті 258 ГПК України, що відповідно до вимог статті 260 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без руху з наданням строку для усунення вказаних недоліків.

Керуючись статтями 174, 234, 258, 260 Господарського процесуального кодексу України, суддя

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні клопотання Приватного підприємства "Вітал" про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Хмельницької області від 15.04.2025 у справі № 924/1166/24.

2. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Вітал" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 15.04.2025 у справі № 924/1166/24 - залишити без руху.

3. Запропонувати апелянту усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки шляхом подання до суду підтвердження повноважень особи, яка подала апеляційну скаргу на здійснення представництва Приватного підприємства "Вітал" у Північно - західному апеляційному господарському суді (належним чином оформлений ордер) та доказів сплати судового збору у розмірі 25 604,96 грн (отримувач коштів: ГУК у Рівн.обл/Рiвненськ.м.тг/22030101; код отримувача: код за ; банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.); рахунок отримувача: UA2017527; код класифікації доходів бюджету: 22030101) протягом 10 днів із дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

4. Роз`яснити скаржнику, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається останньому.

5. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання головуючим суддею та не підлягає оскарженню.

Суддя Тимошенко О.М.