ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2025м. ДніпроСправа № 904/5673/24

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Татарчука В.О. за участю секретаря судового засідання Анділахай В.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу:

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АДМ Юкрейн" (м. Київ)

до Селянсько-фермерського господарства "Граніт" (Дніпропетровська обл., Павлоградський р-н, с. Карабинівка)

про стягнення штрафних санкцій

Представники:

від позивача: Городецька А.Д.;

від відповідача: Забродіна О.В.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АДМ Юкрейн" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Селянсько-фермерського господарства "Граніт" про стягнення 1720001,92грн - штрафу за не поставку товару, 90991,77грн - інфляційних втрат за порушення грошових зобов`язань за період з 15.08.2024 до 23.12.2024, 18327,89грн - трьох відсотків річних за період з 16.08.2024 по 23.12.2024. Просить нараховувати на суму заборгованості 1720001,92грн та стягнути індекс інфляції за кожен місяць, а також 3% річних за кожен день прострочення перерахування грошових коштів протягом періоду з 24.12.2024 до моменту виконання судового рішення в частині сплати грошових коштів в сумі 1720001,92грн. Судові витрати по сплаті судового збору та на професійну правничу допомогу просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №519/1-155658 від 25.04.2024 в частині своєчасної та в повному обсязі поставки товару.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 23.01.2025.

22.01.2025 представник відповідача звернувся до суду з клопотаннями про відкладення підготовчого засідання та ознайомлення з матеріалами справи.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2025 відкладено підготовче засідання на 11.02.2025.

05.02.2025 представник відповідача подав до канцелярії суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та просить відмовити у позові в повному обсязі.

В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що поставка товару позивачу не відбулась за обставин непереборної сили, на підтвердження чого надав сертифікат Дніпропетровської торгово-промислової палати України №1200-25-0228 про форс-мажорні обставини, яким повною мірою підтверджено обставини непереборної сили на які посилається відповідач, що виникли в період з 05.05.2024 по 31.05.2024, та які безпосередньо вплинули на невиконання договору в частині поставки товару. Також зазначає, що про настання яких відповідач попередив позивача у встановлений строк згідно з умовами договору.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2025 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 06.03.2025.

21.02.2025 до канцелярії суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

В своїх поясненнях на заперечення відповідача зазначає, що відповідач мав повне право виростити таке зерно на інших землях, що йому належать, навіть якщо вони не знаходяться в межах населеного пункту, що зазначений у відзиві та/або купити товар у інших виробників для подальшої поставки покупцю. Також вважає, що жодного доказу та підстав для звільнення відповідача від відповідальності на підставі форс-мажорних обставин не надано. Разом з тим вказує, що відповідач не дотримався вимог пункту 7.3 договору та не повідомив позивача про настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у строк 10 днів після їх настання - а саме після 05.05.2024. Крім того, відповідачем не доведено настання форс-мажору (не надано підтверджуючих доказів) у порядку визначеному договором та законом. Відповідно, відсутні юридичні підстави для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання зобов`язання.

05.03.2025 представник відповідача подав до канцелярії суду заперечення на відповідь на відзив.

В своїх запереченнях відповідач зазначає, що договором не передбачено альтернативного шляху його виконання, окрім як поставку товару підприємством-виробником цього товару (власного врожаю). Поставка товару, який вироблено не відповідачем була б порушенням істотної умови договору та не відповідала б волевиявленню сторін угоди. Таким чином, у зв`язку із загибеллю врожаю (товару) внаслідок форс-мажорних обставин відповідач не мав можливості здійснити його поставку позивачу, оскільки інше не передбачено умовами договору. Також наголошує, що Дніпропетровська торгово-промислова палата є уповноваженою регіональною торгово-промисловою палатою, яка відповідно до закону має право засвідчувати форс-мажорні обставини. Відповідач вважає, що обставини форс-мажору та їх безпосередній зв`язок з неможливістю виконання договору підтверджено сукупністю доказів, при цьому, такі докази надані різними суб`єктами: державною установою, органом місцевого самоврядування та незалежною самоврядною організацією, що виключає будь-які сумніви у достовірності підтверджених обставин. Щодо строку повідомлення про форс-мажор вказує, що з`ясування факту неможливості здійснити поставку товару відбулось 28.05.2024 (27.05.2024 наказом керівника підприємства створено комісію для обстеження посівів), а вже 29.05.2024 відповідачем було направлено позивачу лист-повідомлення №021 від 29.05.2024 року про форс-мажорні обставини.

06.03.2025 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання у зв`язку з хворобою представника.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.03.2025 відкладено підготовче засідання на 27.03.2025.

27.03.2025 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшли письмові пояснення з урахуванням заперечень відповідача на відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 10.04.2025.

09.04.2025 представник відповідача подав до канцелярії суду клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з необхідністю надання відповідачем додаткових доказів по справі.

У судове засідання 10.04.2025 відповідач не забезпечив явку свого представника, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області 10.04.2025 відкладено розгляд справи по суті на 22.04.2025.

21.04.2025 до канцелярії суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи разом із клопотанням про оголошення перерви у судовому засіданні, призначеному на 22.04.2025.

За результатами судового засідання 22.04.2025 оголошено перерву до 30.04.2025.

21.04.2025 до канцелярії суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

29.04.2025 до канцелярії суду від представника відповідача надійшло клопотання про виклик свідка.

30.04.2025 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшли додаткові пояснення.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що ним були створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

У судовому засіданні 30.04.2025 проголошене скорочене рішення суду.

Під час розгляду справи судом досліджені докази, наявні в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд, -

УСТАНОВИВ:

25.04.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "АДМ Юкрейн" (далі покупець, позивач) та Селянсько-фермерським господарством "Граніт" (далі постачальник, відповідач) укладено договір поставки №519/1-155658 (далі договір).

Відповідно до пункту 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити та передати у власність, а покупець прийняти та оплатити насіння ріпаку 1 класу українського походження урожаю 2024 року, код товару згідно з УКТ ЗЕД 1205 - (далі товар) насипом на умовах, передбачених даним договором.

Згідно з пунктом 2.1 договору кількість товару складає 400,000тон (чотириста тон 000кг) +/-5% за вибором покупця та визначається згідно з складськими квитанціями на зерно, що видаються елеватором (далі елеватор), зазначеним у пункті 4.1 договору.

Пунктом 3.1 договору визначено, що ціна товару складає: 14473,68 (Чотирнадцять тисяч чотириста сімдесят три гривні 68 копійок) гривень за одну метричну тону, крім того ПДВ 2026,32 (Дві тисячі двадцять шість гривень 32 копійка) гривень.

Загальна вартість товару за договором з ПДВ складає: 6599998,08 (Шість мільйонів п`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто вісім гривень 08 копійок) гривень (пункт 3.2 договору).

За змістом пункту 4.1 договору постачальник здійснює поставку товару на умовах "ЕХМ (франко-склад) " згідно ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року Новомиколаївський елеватор ТОВ, вул. Суворова, буд. 1, смт Новомиколаївка, Верхньодніпровський район, Дніпропетровська обл., Україна,51658, в строк з 15.07.2024 до 15.08.2024.

Приписами пункту 6.3 договору встановлено, що у випадку якщо постачальник здійснить поставку товару пізніше, ніж передбачено пунктом 4.1 Розділу 4 "Строки та умови поставки", постачальник сплачує покупцю неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми непоставленого товару за кожен день прострочення.

За прострочення поставки понад 7 (сім) календарних днів за дійсним договором постачальник зобов`язується додатково сплатити покупцеві штраф у розмірі 10% від вартості невчасно поставленого товару (пункт 6.4 договору).

Згідно з пунктом 6.4.1 договору у випадку неправомірної відмови постачальника від поставки товару, а також за невиконання своїх зобов`язань з поставки товару, частково або повністю, постачальник зобов`язаний негайно повернути отриману від покупця оплату товару в повному розмірі, а також протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту одержання відповідної претензії виплатити покупцю штраф у сумі, яка є різницею між вартістю такого товару, розрахованого за ціною договору та вартістю, розрахованою за ринковою ціною, яка визначається як ціна товару, що склалася в області, в якій відбувається поставка, за аналогічних умов поставки в гривнях, включаючи ПДВ, згідно довідки незалежного аналітичного інформаційного агентства "АПК-Інформ" (код ЄДРПОУ - 32314753) та/або ТОВ "ЦМД Украгроконсалт" (код ЄДРПОУ - 30572764) за вибором та на замовлення покупця.

Відповідно до пункту 7.1 договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання своїх зобов`язань за даним договором у випадку, якщо невиконання було наслідком дії обставин непереборної сили, які одна або інша стороні не могли передбачити на момент укладання даного договору.

Пунктом 7.2 договору визначено, що до обставин непереборної сили відносяться: стихійні лиха, пожежі, військові конфлікти, терористичні акти, цивільні безлади, страйки, а також рішення і розпорядження урядових і державних органів, будь-які інші події та факти, які перебувають поза волею та контролем Сторін, і якщо ці обставини безпосередньо вплинули на виконання цього Договору. У цьому випадку строк виконання зобов`язань за Договором відкладається на час, протягом якого діяли форс-мажорні обставини.

Сторона, для якої невиконання зобов`язань за даним договором стало неможливим внаслідок настання обставин непереборної сили, зобов`язана негайно, але не пізніше 10 (десяти) календарних днів після початку їх дії, письмові повідомити другу сторону про початок, можливий строк дії таких обставин. Зазначені обставини повинні буті належним чином підтверджені Торгово-промисловою палатою України. При несвоєчасному повідомленні сторона, втрачає право посилання на обставини непереборної сили (пункт 7.3 договору).

Згідно з пунктом 11.1 договір вступає в силу з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, що випливають з даного договору.

Договір підписаний сторонами та скріплений їх печатками без зауважень та заперечень до нього.

Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В матеріалах справи відсутні докази того, що договір визнавався недійсним в судовому порядку.

Позивач зазначає, що відповідач повинен був здійснити поставку товару в строк з 15.07.2024 до 15.08.2024, на час подачі позову свої зобов`язання за договором не виконав.

Листом Вих.№021 від 29.05.2024 відповідач проінформував позивача про неможливість постачання товару через настання форс-мажорних обставин (а.с. 37 том 1).

З метою досудового врегулювання спору, позивачем було направлено претензію №958/1 від 17.09.2024 про сплату штрафу у сумі 1720001,92грн. (а.с. 27-29 том 1).

У відповідь на зазначену претензію, відповідач надіслав лист №042 від 11.10.2024, в якому посилався на форс-мажорні обставини та долучив до нього лист Дніпропетровського регіонального центру з гідрометеорології №994-01-927/994-04 від 09.10.2024 (а.с. 38-42 том 1).

Зазначене і є причиною виникнення спору.

Предметом розгляду у даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача штрафу за непоставку товару, інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Предметом доказування у даній справі є: встановлення обставин укладення сторонами договору поставки, строк дії договору, умови та порядок поставки, наявність/відсутність форс-мажорних обставин, на які посилається відповідач, обставини повідомлення відповідачем позивача про настання форс-мажорних обставин, наявність/відсутність підстав для стягнення штрафних санкцій з відповідача.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (статті 626 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 174, 193 Господарського кодексу України, господарський договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (частина сьома статті 179 Господарського кодексу України).

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина перша статті 193 Господарського кодексу України).

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Відповідно до частини першої та другої статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Приписами статті 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

За змістом частини другої статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином, для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статтею 617 Цивільного кодексу України, статті 218 Господарського кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками.

Окрім того, повинен бути наявним елемент неможливості переборення особою перешкоди або її наслідків (альтернативне виконання). Відтак, для звільнення від відповідальності сторона також повинна довести неможливість альтернативного виконання зобов`язання.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, про невиконання ним своїх зобов`язань за відсутності вини з огляду на настання форс-мажорних обставин, що підтверджується сертифікатом про форс-мажорні обставини.

Позивач, в свою чергу, наголошує на тому, що відповідач позбавлений можливості посилатися на наявність форс-мажорних обставин внаслідок порушення порядку повідомлення про настання таких обставин.

Частиною першою статті 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

У відповідності до положень частини другої статті 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Згідно з пунктом 3.3 Регламенту (нова редакція) засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії Торгово-промисловою палатою України №44(5) від 18.12.2014, сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим регламентом.

Пунктом 4.1 Регламенту (нова редакція) засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено, що Торгово-промислова палата України відповідно до статті 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" здійснює засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з усіх питань договірних відносин, інших питань, а також зобов`язань/обов`язків, передбачених законодавчими, відомчими нормативними актами та актами органів місцевого самоврядування, крім договірних відносин, в яких сторонами уповноваженим органом із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено безпосередньо регіональну ТПП.

Підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у статті 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" в редакції від 02.09.2014, а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. До кожної окремої заяви додається окремий комплект документів (пункти 6.1, 6.2 Регламенту (нова редакція) засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили)).

Згідно з пунктом 6.12 Регламенту (нова редакція) засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), якщо Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) виданий щодо обставин, які на момент його видачі тривають та період дії яких встановити неможливо, Заявник після закінчення дії таких обставин має право звернутися до ТПП України/регіональної ТПП для засвідчення форс-мажорних обставин за подальший період з дня, наступного за датою видачі Сертифіката до дня їх закінчення.

Системний аналіз вищенаведених положень дає підстави для висновку, що підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України, який засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) щодо певного податкового та/чи іншого зобов`язання/обов`язку, виконання якого настало згідно з умовами договору, проте, таке виконання стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Як вже було зазначено судом, у підтвердження настання форс-мажорних обставин відповідачем надано:

- лист Дніпропетровського регіонального центру гідрометеорології №994-01-899/994-04 від 09.10.2024 (а.с. 41, 42 том 1);

- протокол №1 чергового засідання комісії з питань ТЕБ та НС від 27.01.2025 Виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області (а.с. 53 зворотній аркуш 53 том 2);

- акт обстеження посівів озимого ріпаку від 28.05.2024 (а.с. 52 том 2);

- сертифікат Дніпропетровської торгово-промислової палати №1200-25-0228 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) №170/05-4 від 23.04.2025(а.с. 84 том 1);

- сертифікат Торгово-промислової палати України №3100-25-00678 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) №108/08-15 від 05.02.2025 (а.с. 129, 130 том 2).

Також, Виконавчим комітетом Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області на черговому засіданні було вирішено вважати обставини збору врожаю ріпаку такими, що відповідають коду 20324 класифікатора надзвичайних ситуацій ДК 019:2010, затвердженого наказом Держспоживстандарту України №457 від 11.10.2010, а саме - надзвичайна ситуація НС, пов`язана з масовим пошкодженням і загибеллю посівів, незібраним урожаєм, унаслідок заморозків.

При цьому, суд зауважує, що до настання строку виконання зобов`язання та до моменту отримання відповідачем сертифікату №1200-25-0228, останній листом за Вих.№021 від 29.05.2024 повідомив позивача про складні погодно-кліматичні умови, що спричинило загибель врожаю.

28.05.2024 комісія, створена відповідно до наказу від 27.05.2024 за №27-05/24-1(а.с. 51 том 2) провела обстеження посівів озимого ріпака Селянсько-фермерського господарства "Граніт" на полях №10-площею 106га, №6-площею 50га, №37-площею 50га, №36-площею 94га, що знаходяться за межами населеного пункту і встановила, що рослини ріпаку знаходяться в незадовільному стані внаслідок несприятливих погодно-кліматичних умов поточного року (заморозки). На 4 полях площею 300га у фазі утворення стручків озимого ріпака були пошкодження посівів заморозками та дефіцитом вологи ґрунту. В стручку озимого ріпака насіння частково загинуло, відбулось опадання листків, а молоді стручки були пошкоджені повністю.

За результатами обстеження комісія зробила висновок, що посіви озимого ріпака на 4 полях площею 300га Селянсько-фермерського господарства "Граніт" зазнали пошкоджень більше 70%.

За таких обставин, суд зазначає, що відповідачем було вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення та було завчасно повідомлено про неможливість виконання господарського зобов`язання.

При цьому, з огляду на встановлені обставини, суд доходить висновку про відсутність у відповідача можливості переборення останнім наявної перешкоди виконання зобов`язання та її наслідків, а також альтернативного виконання зобов`язання.

Крім того, враховуючи положення пункту 7.3 договору, якими визначено, що обставини непереборної сили або стихійного лиха (форс-мажор) підтверджуються сертифікатом Торгово-промислової палати України, встановлений пункті 7.3 договору десятиденний строк повідомлення сторони про настання і припинення обставин не може бути пов`язаний тільки з датою, коли стало відомо про такі обставини, а фактично пов`язується з датою отримання підтвердження настання та припинення таких обставин, засвідченого у відповідності до Регламенту та статті 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні".

Щодо посилання позивача на можливість постачальника виростити таке зерно на інших землях відповідача, суд зазначає наступне.

Відповідно до звіту про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2024 року, посівна площа озимого ріпака становила 300га. Разом з тим, відповідно до вищезгаданого акту про обстеження посівів озимого ріпака Селянсько-фермерського господарства "Граніт" посіви озимого ріпака на 4 полях площею 300га Селянсько-фермерського господарства "Граніт" зазнали пошкоджень більше 70%.

Враховуючи зазначене, у відповідача була відсутня можливість виростити таке зерно на інших землях, що йому належать.

Крім того, суд зазначає, що позивач розрахував суму штрафних санкцій на підставі відомостей, що містяться в довідці Товариства з обмеженою відповідальністю "АПК-ІНФОРМ ГРУП" за Вих.№20 від 13.09.2024 року (а.с. 44 том 1).

За змістом пункту 6.4.1 договору сума штрафу (неустойки) розраховується як різниця між ціною договору та вартістю товару за ринковою ціною, що склалася в області, в якій відбувається поставка.

Відповідно до пункту 4.1 договору, місце поставки: Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район, смт Новомиколаївка.

Натомість, довідка Товариства з обмеженою відповідальністю "АПК-ІНФОРМ ГРУП" містить відомості про ціну товару, що склалась на всій території України, що суперечить вимогам пункту 6.4.1 договору.

Окрім цього, відповідно до згаданої довідки, середня ціна на товар розрахована з 12.08.2024 до 16.08.2024. Натомість, відповідно до пункту 4.1 договору, поставка товару повинна була відбуватись в строк з 15.07.2024 до 15.08.2024 тобто, впродовж 30днів.

Таким чином, базою для визначення середньої ціни товару з метою розрахунку суми штрафу було прийнято лише 5 днів замість 30 днів за умовами поставки визначеними пунктом 4.1 договору.

Наведене дозволяє стверджувати про те, що позивачем здійснений розрахунок штрафу з порушенням порядку, встановленого договором поставки №519/1-155658 від 25.04.2024.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 90991,77грн - інфляційних втрат, 18327,89грн - трьох відсотків річних. Наведені суми позивач нараховує на суму штрафних санкцій в розмірі 1720001,92грн та з посиланням на ст. 625 Цивільного кодексу України.

Слід зазначити, що стаття 625 Цивільного кодексу України передбачає обов`язок боржника сплатити саме суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції і три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наведена норма не передбачає можливості застосування індексу інфляції та відсотків річних щодо штрафу, а тому є також необґрунтованими вимоги позивача про стягнення 90991,77грн - інфляційних втрат, 18327,89грн - трьох відсотків річних.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 89 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи всі вказані вище обставини, суд приходить до висновку, що докази на підтвердження правомірності вимог позивача щодо стягнення 1720001,92грн штрафу, 90991,77грн інфляційних втрат, 18327,89грн трьох відсотків річних є менш вірогідними, ніж наявні в матеріалах докази на їх спростування, у зв`язку з чим, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Щодо клопотання відповідача про виклик свідка, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 66 Господарського процесуального кодексу України, свідком може бути будь-яка дієздатна фізична особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи.

Статтею 87 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.

Статтею 88 Господарського процесуального кодексу України визначено, що показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка.

У заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень.

Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом.

Заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів.

Стаття 89 Господарського процесуального кодексу України встановлює процесуальний механізм виклику свідка та визначає:

1. Свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти.

2. Суд має право зобов`язати учасника справи, який подав заяву свідка, забезпечити явку свідка до суду або його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Якщо свідок без поважних причин не з`явився в судове засідання або не взяв участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, суд не бере до уваги його показання.

3. В ухвалі про виклик свідка суд попереджає свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.

Зміст наведених норм свідчить про те, що участь у господарському процесі свідків обумовлена наявністю певних обмежень та умов, визначених Господарським процесуальним кодексом України.

Так, процесуальний закон встановлює як передумову виклику свідка наявність його заяви, оформленої у відповідності до вимог статті 88 Господарського процесуального кодексу України.

Відсутність такої заяви унеможливлює здійснення судом процесуальних дії з виклику осіб у відповідному процесуальному статусі, визначеному статті 66 Господарського процесуального кодексу України.

Для здійснення процесуальної дії з виклику свідка законом також встановлені певні умови, а саме: встановлення в ході здійснення господарським судом судочинства суперечливості обставин, викладених свідком у заяві іншим доказам; виникнення у суду сумнівів щодо змісту обставин, викладених свідком у заяві; виникнення у суду сумнівів щодо достовірності чи повноти, викладених свідком у заяві обставин.

За відсутності зазначених умов у суду відсутні підстави для здійснення процесуальних дій з виклику свідків.

Як вбачається з матеріалів справи жодної заяви свідка вказаною особою до матеріалів даної справи подано не було.

З огляду на відсутність поданої до суду заяви свідка, як наслідок недотримання відповідачем процедури, яка встановлена Господарським процесуальним кодексом України для виклику свідка, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про виклик свідка.

Стосовно інших доводів позивача і відповідача суд зазначає наступне.

Враховуючи положення частини першої статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 р. (заява №4909/04), відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи позивача і відповідача та надана їм правова оцінка. Решта доводів та заперечень позивача і відповідача судом до уваги не береться, оскільки не спростовують наведених вище висновків.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору за подання позову слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77 79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "АДМ Юкрейн" до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Селянсько-фермерського господарства "Граніт" про стягнення 1720001,92грн - штрафу, 90991,77грн - інфляційних втрат, 18327,89грн - трьох відсотків річних.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 12.05.2025.

Суддя В.О. Татарчук