ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"12" травня 2025 р. м. Рівне Справа № 918/88/25

Господарський суд Рівненської області у складі судді О. Андрійчук, за участю секретаря судового засідання О. Гуменюк, розглянувши заяву Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про розстрочення виконання рішення у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація "Енергоресурс-Інвест"

до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення в сумі 1 482 722,63 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: О.Процун, дов. від 25.07.2024,

УСТАНОВИВ:

У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Корпорація "Енергоресурс-Інвест" (позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (відповідач) про стягнення в сумі 1 582 722, 63 грн, з яких: 1 469 995,20 грн основного боргу, 6 590,48 грн 1% річних та 106 136,95 грн інфляційних за договором поставки від 03.01.2024 №53-122-01-24-14247.

Рішенням суду від 28.04.2025 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація "Енергоресурс-Інвест" до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" про стягнення в сумі 1 482 722,63 грн задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація "Енергоресурс-Інвест" 1 369 995,20 грн основного боргу, 6 550,86 грн 1% річних та 106 136,95 грн інфляційних. У задоволенні позовних вимог про стягнення 39,62 грн 1% річних відмовлено. Стягнуто з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація "Енергоресурс-Інвест" 9 570,92 грн судового збору. Повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Корпорація "Енергоресурс-Інвест" з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 8 219,97 грн, сплачений згідно з платіжною інструкцією від 31.01.2025 № 19.

При подачі відзиву 28.02.2025 Акціонерним товариством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" була подана заява про розстрочення виконання рішення суду.

Ухвалою суду від 01.05.2025 заяву відповідача про розстрочення виконання судового рішення призначено до розгляду в судовому засіданні на 12.05.2025.

07.05.2025 від позивача надійшли додаткові пояснення на заяву про розстрочення виконання судового рішення.

У судове засідання з`явився представник відповідача, представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду заяви повідомлений належним чином.

Суд, розглянувши заяву про розстрочення виконання судового рішення, установив таке.

Заява про розстрочку виконання рішення обґрунтована тим, що відповідач відіграє надзвичайно важливу роль у забезпеченні енергетичної безпеки держави. Генерація та використання атомної енергії дозволяє зменшити залежність країни від імпортованих джерел енергії, таких як нафта чи природний газ. Завдяки компанії зменшуються у країні ризики енергетичних криз, оскільки вона є надійним гарантом постачання енергоресурсів. Дохід відповідача на 99 % складається з виручки від реалізації електричної енергії, що виробляється її відокремленими підрозділами - атомними електростанціями. На теперішній час відповідачем втрачено виробничі потужності, що забезпечували майже половину його доходу від реалізації електроенергії. Заразом відповідач продовжує нести витрати з утримання об`єктів і персоналу, не одержуючи від діяльності втрачених протужностей жодного доходу. Нові обстріли рф енергетичної інфраструктури призвели до масштабного дефіциту електроенергії в Україні, що стало підставою для застосування аварійних відключень світла по всій країні. За умов дефіциту потужності енергосистеми України є виправданим та обгрунтованим розстрочення виконання рішення суду щодо здійснення розрахунків підприємством, яке є одним з основних суб`єктів генерації електроенергії в країні. На даний час, з метою забезпечення ядерної енергії та радіаційної безпеки відповідач здійснюються заходи, а саме: відбуваються ремонти енергоблоків, виконуються роботи: технічного обслуговування та ремонту електротехнічного обладнання; виконується великий обсяг робіт стосовно укріплення та захисту електротехнічного обладнання на відкритих розподільчих пристроях для можливості стабільної передачі електричної енергії споживачам. Також у відповідача завжди повинні бути фінансові ресурси длянегайних закупівель, особливо для електротехнічного обладнання, яке здійснює генерацію та передачу електричної енергії для потреб країни, дизельного палива для ліквідації наслідків відмов обладнання, в тому числі з причин збройної агресії рф. Все обладнання забезпечує стабільну генерацію електричної енергії і втрата можливості придбати одну з необхідних деталей або робіт створює ризики для функціонування виробничих підрозділів відповідача. Додатковий тягар, який покладений на відповідача у зв`язку з примусовим списанням з його рахунків коштів, очевидно може призвести до кризової ситуації у діяльності. Окрім того, як зазначає відповідач, прохання про розстрочення виконання судового рішення ґрунтується на об`єктивних, виняткових обставинах, пов`язаних з ускладненням діяльності відповідача у зв`язку з військовою агресією рф проти України; подана відповідачем заява про розстрочення виконання судового рішення не свідчить про відсутність наміру його виконати в повному обсязі, на думку відповідача, розстрочення виконання рішення у цій справі в повній мірі буде відповідати принципам справедливого судового розгляду тощо. Ураховуючи викладене, відповідач просить суд розстрочити виконання судового рішення рівними частинами на шість місяців.

Позивач, заперечуючи про задоволення заяви про розстрочення виконання судового рішення, зазначає, що розстрочення виконання судового рішення є винятковим засобом, який застосовується судом за наявності обґрунтованих доказів того, що негайне виконання рішення призведе до суттєвого погіршення фінансового стану заявника або до інших критичних наслідків. Проте відповідач, посилаючись у заяві на несприятливі умови для здійснення господарської діяльності в енергетичній галузі України, спричинені військовою агресією російської федерації проти України, а також на втрату виробничих потужностей, спричинену ракетними ударами по об`єктах інфраструктури та окупацією ЗапорізькоїАЕС, що вкрай негативно вплинуло на його фінансовий стан, не надав жодного доказу на підтвердження впливу вказаних фактів та обставин на можливість одномоментного виконання рішення суду в цій справі. Відтак відповідачем не доведено наявності обставин для розстрочення виконання рішення суду в цій справі, а тому у задоволенні заяви слід відмовити.

Даючи оцінку доводам сторін та встановленим фактичним обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Частина третя цієї статті передбачає, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Розстрочка - це виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі.

За приписами частини четвертої статті 331 ГПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

З аналізу вказаної норми права вбачається, що розстрочення виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду (судова дискреція або "суддівський розсуд"), яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав. При вирішенні питання про розстрочку виконання судового рішення враховуються, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Тобто, законодавець пов`язує розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють виконання судового рішення.

При цьому норми чинного господарського процесуального законодавства не містять вичерпного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення суду чи ускладнюють його виконання.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання розстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування. Тобто особа, яка подала заяву про розстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення у цій справі або роблять таке виконання неможливим.

Питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися з урахуванням балансу інтересів сторін, слугувати досягненню мети виконання судового рішення з максимальним дотриманням співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи і заперечення як позивача, так і відповідача.

Розстрочення виконання судового рішення не повинно сприяти ухиленню від його виконання та впливати на фінансовий стан позивача.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.06.2013 №5-пр/2013 вказав, що підставою для застосування відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є наявність обставин, які ускладнюють або роблять неможливим застосування загального порядку примусового виконання рішень. Розстрочка або відстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Основною конституційною засадою судочинства, серед іншого, є обов`язковість судового рішення (пункт 9 частини другої статті 129 Конституції України, частина друга статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"), що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд враховує, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року №18-рп/2012). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Horsby v. Greece" від 19.03.1997, пункт 40); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення у справі "Immobiliare Saffi v. Italy" № 22774/93, пункт 74).

На державу покладено позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чижов проти України", заява № 6962/02).

Враховуючи те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання ухваленого на її користь судового рішення та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

У цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів, обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої ухвалено рішення. Тобто відстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Згідно з матеріалами справи, в обґрунтування заяви про розстрочення виконання судового рішення відповідач посилається на військову агресію рф проти України, внаслідок якої втрачено виробничі потужності, що забезпечували майже половину його доходу від реалізації електроенергії, необхідністю утримання об`єктів і персоналу, не одержуючи від діяльності втрачених потужностей жодного доходу, а також дефіциту електроенергії в Україні, що стало підставою для застосування аварійних відключень світла по всій країні. Відповідач змушений здійснювати ремонт енергоблоків, виконувати роботи з технічного обслуговування та ремонту електротехнічного обладнання, укріплення та захисту електротехнічного обладнання на відкритих розподільчих пристроях для можливості стабільної передачі електричної енергії споживачам тощо. Відтак, як стверджує відповідач, заява про розстрочення виконання судового рішення ґрунтується на об`єктивних, виняткових обставинах, пов`язаних з ускладненням діяльності відповідача у зв`язку з військовою агресією рф проти України, не свідчить про відсутність наміру виконати судове рішення та відповідатиме принципам справедливого судового розгляду

Відповідно до висновків Верховного Суду щодо застосування частини другої статті 218 ГК України та статті 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" під час дослідження обставин форс-мажору, наявності причинно-наслідкового зв`язку між певними обставинами та невиконанням (неналежним виконанням) господарського зобов`язання, викладених у постановах від 17.12.2020 у справі № 913/785/17, від 10.03.2021 у справі № 922/1093/22, від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17, від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21 форс-мажорні обставини мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін і мають оцінюватися судом виходячи з обставин конкретної справи. Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

У вказаних постановах Верховний Суд зазначив, що у разі наявності певних обставин (форс-мажорних), які засвідчені для конкретної особи відповідним сертифікатом Торгово-промислової палати України, суд має оцінити зазначений доказ у сукупності з іншими доказами відповідно до статті 86 ГПК України. Водночас, настання форс-мажорних обставин не є підставою для невиконання стороною зобов`язання, строк виконання якого настав до дати настання таких обставин, а також для звільнення сторони від відповідальності в такому випадку.

Додатково необхідно зазначити, що посилання на наявність обставин форс-мажору використовується стороною, яка позбавлена можливості виконувати договірні зобов`язання належним чином, для того, щоб уникнути застосування до неї негативних наслідків такого невиконання. Інша ж сторона договору може доводити лише невиконання/неналежне виконання договору контрагентом, а не наявність у нього форс-мажорних обставин (як обставин, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання). Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору. Такі висновки сформовано Верховним Судом у постановах від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17 та від 07.06.2023 у справі № 906/540/22.

Згідно з наведеними позиціями Верховного Суду факт наявності для сторони форс-мажорних обставин слід встановлювати в кожному конкретному випадку на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Як зазначалося, позивач заперечуючи проти задоволення заяви, вказує, що відповідач не надав жодного доказу на підтвердження впливу військової агресії рф на можливість одномоментного виконання рішення суду в цій справі.

Заразом суд звертає увагу на приписи ч. 3 ст. 75 ГПК України, за якими обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Загальновідомими є обставини, які відомі широкому колу осіб, в тому числі і складу суду. Вони не потребують доказування тому, що об`єктивність їх існування очевидна. Загальновідомі обставини не потребують доказування незалежно від згоди сторін, оскільки вони достеменно відомі суду.

Зважаючи на викладене, суд зазначає, що окупація ВП ЗАЕС, обстріли рф енергетичної інфраструктури України, які мають наслідком зниження частоти в енергосистемі України та спрацюванні на енергоблоках системи аварійного захисту, внаслідок чого енергоблоки автоматично відключаються та працюють у проєктному режимі, без генерації у вітчизняну енергосистему, дефіцит електроенергії тощо, є загальновідомими фактами, які не потребують доведення, адже це ті умови, в яких живуть Українці та працює бізнес, починаючи з повномасштабного вторгнення рф на територію України.

Очевидно, що вказані обставини вплинули та продовжують впливати на роботу відповідача та його фінансове становище.

Так само очевидно, що вказані обставини є надзвичайними (оскільки війна є такою за визначенням).

При цьому відповідача внесено до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки. Безпека держави та населення України знаходяться у безпосередній залежності від сталої роботи об`єктів ДП «НАЕК «Енергоатом». У свою чергу, стала робота енергетичних об`єктів відповідача, вочевидь, залежить від повного та своєчасного фінансування всіх виробничих потреб цих об`єктів.

Хоча військова агресія рф вплинула на всіх без винятку суб`єктів господарювання, які здійснюють свою діяльність в Україні, зокрема і на позивача, проте ступінь впливу відповідних обставин на позивача і відповідача є різним, як і можливості для повноцінного ведення господарської діяльності за цих умов.

Отже, суд враховує загальновідомі обставини, зокрема, військову агресію рф проти України, втрату частину потужностей відповідача, масоване знищення електричної інфраструктури внаслідок обстрілів тощо, а також те, що негайне виконання судового рішення може призвести до суттєвого ускладнення роботи стратегічного важливого підприємства.

Розстрочення виконання рішення суду надасть можливість ефективно виконати рішення суду, зберігаючи ресурси для належної та безперебійної роботи відповідача у період воєнного стану (від якої залежить робота і позивача у справі), враховуючи відсутність можливостей для повноцінного ведення господарської діяльності.

При цьому суд враховує, що надання розстрочки на 3 місяців (з моменту поставлення ухвали, а не з моменту набрання рішенням законної сили, як про це просить відповідач) забезпечує стабільний графік погашення заборгованості, який сприяє поступовому виконанню зобов`язань відповідачем та отримання позивачем належних йому сум. Вказаний період розстрочки не є надмірно тривалим для позивача, а також забезпечить дотримання справедливого балансу інтересів сторін у спорі.

Згідно з частиною сьомою статті 331 ГПК України про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Керуючись статтями 234, 235, 331 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, ідентифікаційний код 24584661) в особі філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (34400, Рівненська область. м. Вараш, ідентифікаційний код 054 25046) про розстрочку виконання рішення Господасрького суду Рівненської області від 28.04.2025 у справі № 918/88/25 задовольнити частково.

2. Розстрочити виконання рішення Господарського суду Рівненської області від 28.04.2025 у справі № 918/88/25 на три місяці таким чином: 494 227,67 грн до 31.05.2025, 494 227,67 грн до 30.06.2025, 494 227,67 грн до 31.07.2025.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена у порядку та строки, передбачені статтями 254-257 ГПК України.

Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: https://court.gov.ua/sud5019/.

Ухвала підписана 12.05.2025.

Суддя О. Андрійчук