ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року Справа № 915/1604/24

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Семенчук Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Могила А.С.,

за участі представників учасників справи:

від позивача (представник позивача) - в судове засідання не з`явився,

від відповідача (представник відповідача) - в судове засідання не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Андімакс", вул.Алана Шепарда (Суворова), 35, м. Дніпро, 49089,

електронна пошта:

представник позивача, Самійленко-Войнаровська Ірена Олегівна

електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1

до відповідача: фізичної особи-підприємця Шапіренко Тетяни Володимирівни, АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1

про: стягнення 309 388,60 грн. (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 24.03.2025 (вх.№4547/25 від 24.03.2025)

Товариство з обмеженою відповідальністю "Андімакс" звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою, сформованою в системі "Електронний суд" 23.12.2024 (вх.№ 16221/24 від 23.12.2024) (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 24.03.2025 (вх.№4547/25 від 24.03.2025) про стягнення з фізичної особи-підприємця Шапіренко Тетяни Володимирівни заборгованості у загальному розмірі 309 388,60 грн. з якої:

- основний борг в сумі 108 529,12 грн.;

- Інфляційні втрати в розмірі 18 410, 76 грн.;

- 3% річних в розмірі 4 680, 88 грн.;

- штрафні санкції 10 % від загальної суми договору в розмірі 9 210, 77 грн.;

- пеня у розмірі 0,5 % за кожен день прострочення в розмірі 168 557, 07 грн.

Також просить суд стягнути з відповідача суму витрат по оплаті судового збору та витрат на правову допомогу.

В обґрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки № 01/05 від 17.05.2021 в частині своєчасної оплати за поставлений товар.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 30.12.2024 позовну заяву, сформовану в системі "Електронний суд" 23.12.2024 (вх. №16221/24 від 23.12.2024) Товариства з обмеженою відповідальністю "Андімакс" залишено без руху. Вказаною ухвалою позивачу надано строк для усунення недоліків, який не перевищує 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Позивач через систему "Електронний суд" надав заяву на виконання ухвали суду (вх.№60/25 від 03.01.2025) в якій повідомив, що ціна позову становить 385 074,86 грн., вказав у кого знаходяться оригінали документів доданих до позовної заяви та надав докази сплати (доплати) судового збору.

Ухвалою суду від 08.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 04.02.2025. Встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи.

Позивач через систему «Електронний суд» надав заяву від 04.02.2025 (вх.№1671/25 від 04.02.2025) в якій просить суд провести підготовче засідання призначене на 04.02.2025 о 13:00 без участі позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Ухвалою суду від 04.02.2025, яку занесено до протоколу судового засідання, підготовче засідання відкладено на 27.02.2025.

Позивач через систему «Електронний суд» надав клопотання про відкладення розгляду справи від 27.02.2025 (вх.№2983/25 від 27.02.2025) в якому зазначає, що відповідач відправив (повернув) частину товару, позивачу, оскільки первинні документи ще не підписані сторонами, просить суд відкласти підготовче засідання.

Ухвалою суду від 27.02.2025, яку занесено до протоколу судового засідання, у відповідності до ст.177 ГПК України продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 01.04.2025.

Позивач через систему «Електронний суд» надав заяву про зменшення позовних вимог від 24.03.2025 (вх.№4547/25 від 24.03.2025) в якій зазначає, що у зв`язку з тим, що відповідачем було повернуто частину товару на суму 75 686,26 грн., вважає за необхідне зменшити розмір позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача загальну заборгованість у розмірі 309 388,60 грн., яка складається з: - основний борг в сумі 108 529,12 грн.; - інфляційні втрати в розмірі 18 410, 76 грн.; - 3% річних в розмірі 4 680, 88 грн.; - штрафні санкції 10 % від загальної суми договору в розмірі 9 210, 77 грн.; - пеня у розмірі 0,5% за кожен день прострочення в розмірі 168 557, 07 грн. Також просить суд стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 25 000,00 грн. та повернути судовий збір (різницю) у розмірі 1 135,29 грн. (арк.79-85).

Ухвалою суду від 01.04.2025, яку занесено до протоколу судового засідання, у відповідності до ст.177, 182, 185 ГПК України закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 29.04.2025.

Ухвала Господарського суду Миколаївської області від 08.01.2025 про відкриття провадження у справі, ухвали повідомлення від 04.02.2025, від 27.02.2025, від 01.04.2025 направлені на адресу місця реєстрації відповідача, а саме: вул.Озерна, 13а, кв.95. м.Миколаїв, 54058.

Надіслані відповідачу поштові відправлення, повернулись до суду з зазначенням причин невручення "адресат відсутній за вказаною адресою" (арк.40-43, 61-63, 76-78, 99-101).

Відповідно до п.5 ч.6 ст.242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У відповідності до ч.7 ст.120 ГПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.

За приписами ч.1 ст.7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

В Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема, місцезнаходження юридичної особи (п.10 ч. 2 ст. 9 вказаного Закону).

Судом взято до уваги висновки, викладені Великою палатою Верховного Суду у постанові від 05.09.2024 у справі №990/152/24, відповідно до яких день проставлення у поштовому повідомленні відмітки «про відсутність адресата за вказаним нею місцем проживання (перебування)», може вважатися днем вручення копії ухвали.

У суду відсутня інформація щодо зміни місцезнаходження відповідача, ухвали суду надсилались судом за адресою, зазначеною позивачем у позовній заяві, яка відповідає відомостям, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Необхідно зазначити, що за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Ухвали Господарського суду Миколаївської області від 08.01.2025, від 04.02.2025, від 27.02.2025, від 01.04.2025 були оприлюднені на офіційному вебпорталі судової влади України.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України").

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про належне повідомлення відповідача у даній справі.

Відповідач своїм правом у визначений судом строк на подання відзиву на позов оформлений згідно вимог ст.165 ГПК України разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення не скористався.

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Представник позивача через систему «Електронний суд» надала заяву від 29.04.2025 (вх.№6457/25 від 29.04.2025) в якій просить суд провести судове засідання без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

17 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Андімакс" (далі - постачальник, позивач) та фізичною особою-підприємцем Шапіренко Тетяною Володимирівною (далі - покупець, відповідач) було укладено Договір поставки №01/25 (далі - Договір) (арк.11-12), у відповідності до умов якого, у порядку, строки та на умовах, визначених даним Договором або Специфікаціями до нього, постачальник зобов`язується передати товар у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його (п.1.1 Договору).

Згідно п.1.2 Договору, товаром за цим Договором є косметичні вироби (засоби) - конкретні види (асортимент), кількість та ціна яких визначається в товаросупроводжувальних документах або в Специфікаціях для кожної окремої партії.

За умови п.2.1 Договору, товар вважається поставленим постачальником і прийнятим покупцем в момент фактичної передачі його покупцю і підписання покупцем відповідних товаротранспортних документів. Перехід права власності на товар наступним чином:

2.1.1. в разі придбання товару на умовах «самовивіз зі складу постачальника» - в момент завантаження товару на транспортний засіб покупця на території складу постачальника. Під транспортним засобом покупця розуміється транспортний засіб, який належить покупцю або який надає послуги перевезення на підставі договору перевезення, укладеного з покупцем.

2.1.2. в разі придбання товару на умовах «доставка на склад покупця» в момент відвантаження товару на складі покупця. Під складом покупця розуміється територія, що належить покупцю, або територія, що використовується покупцем на підставі договорів, укладених покупцем.

2.1.3. в разі придбання товару на умовах «доставка на склад транспортної компанії» - в момент отримання товару на складі транспортної компанії покупцю. Під складом транспортної компанії розуміється територія, що належить транспортній компанії, або території, що використовується транспортною компанією, на підставі договорів, укладених транспортною компанією, на якій матеріальну відповідальність на збереження товару несе транспортна компанія.

У відповідності до п.3.1 Договору, покупець зобов`язується здійснити оплату у розмірі 100% протягом 14-ти календарних днів з моменту отримання товару. Оплата товару здійснюється покупцем в національній валюті, у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів платіжним дорученням на поточний рахунок постачальника. Оплата вважається здійснена з моменту зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Підставою для платежу є даний Договір (п.3.2 Договору).

Відповідно до п.4.1 Договору, договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами та діє протягом 12 календарних місяців з автоматичною пролонгацією на той самий термін за відсутності письмового заперечення будь-якої сторони.

Згідно п.4.2 Договору, закінчення строку цього Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

Пунктом 6.1 Договору визначено, що покупець зобов`язується, зокрема, оплатити товар відповідно до умов Договору.

У відповідності до п.6.6 Договору, кожна із сторін має право вимагати належного виконання від іншої сторони її зобов`язань та положень даного Договору. Перелік прав та обов`язків сторін не обмежується цим розділом Договору. Інші права і обов`язки сторін можуть міститься і в інших розділах Договору або визначатися законодавством України.

Договір підписаний сторонами.

На виконання умов договору позивачем (постачальником) поставлено відповідачу (покупцю) товар на суму 186 438,17 грн., що підтверджується видатковою накладною №340 від 30.01.2024, яка підписана сторонами без зауважень (арк.14).

Позивач у позовній заяві зазначає, що станом на 18.12.2024 заборгованість відповідача складає 184 215,38 грн.

У подальшому, відповідачем було повернуто частину товару який прийнято позивачем на суму 75 686,26 грн., про що зазначено в акті про невідповідність від 21.02.2025, наданого позивачем (арк.81).

Так, позивач у заяві про зменшення позовних вимог від 24.03.2025 (вх.№4547/24), у зв`язку з тим що відповідачем повернуто частину товару на суму 75 686,26 грн. зменшує розмір основної заборгованості та зазначає, що за відповідачем рахується заборгованість за поставлений позивачем товар у розмірі 108 529,12 грн., яку просить суд стягнути з відповідача.

Згідно з частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до частини першої статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини другої статті 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст.712 Цивільного Кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні - покупцеві товар (Товари), а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст.692 Цивільного Кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Так, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості в сумі 108 529,12 грн. за поставлений товар є обґрунтованими відповідно до вимог Закону та Договору та підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Відповідно ч.2 ст.625 Цивільного Кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказана норма є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд зауважує, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 Господарського процесуального кодексу України, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, позивач згідно наданого до суду розрахунку нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 4 680,88 грн. нараховані на суму заборгованості 184 215,38 грн. за період з 14.02.2024 по 19.12.2024.

Судом, за допомогою програми «ipLex» з урахуванням вірного визначення суми заборгованості, а саме 108 529,12 грн., здійснено перерахунок 3% річних та встановлено, що розмір 3% річних за період з 14.02.2024 по 19.12.2024 становить 2 757,71 грн., який підлягає стягненню з відповідача.

Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1 923,17 грн. (4 680,88 грн. - 2 757,71 грн.) задоволенню не підлягають.

Також, позивач згідно наданого до суду розрахунку нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 18 410,76 грн. нараховані на суму заборгованості 184 215,38 грн. за період з лютого 2024 року по листопад 2024 року.

Судом, за допомогою програми «ipLex» з урахуванням вірного визначення суми заборгованості, а саме 108 529,12 грн., здійснено перерахунок інфляційних втрат та встановлено, що розмір інфляційних втрат за період з лютого 2024 року по листопад 2024 року становить 10 846,56 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 7 564,20 грн. (18 410,76 грн. - 10 846,56 грн.) задоволенню не підлягають.

Щодо вимог про стягнення пені та штрафу суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Словосполучення "якщо інше не встановлено законом або договором", яке містить частина шоста статті 232 ГК України, потрібно розуміти так, що допускається існування іншого припису в законі, яке регулює відповідні відносини, або іншої умови договору, що регулює конкретні відносини сторін, які виконують функцію спеціальної норми стосовно загальної норми частини шостої статті 232 ГК України.

Відповідно до усталеної судової практики Верховного Суду із застосування частини шостої статті 232 ГК України у подібних правовідносинах, цим приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/15492/17, від 12.06.2018 у справі № 910/4164/17, від 22.11.2018 у справі № 903/962/17, від 19.11.2020 у справі №910/12765/19, постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.03.2021 №910/17317/17, від 20.08.2021 у справі №910/13575/20.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, а згідно статті 3 вказаного Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, за приписами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки і відповідно, якщо розмір пені, встановлений договором, є меншим від подвійної облікової ставки НБУ, застосовується розмір пені, встановлений договором.

У відповідності до п.7.2 Договору, за несвоєчасне здійснення розрахунків за цим Договором постачальник має право нараховувати покупцеві пеню у розмірі 0,5% від суми нездійсненого в строк платежу за кожний день прострочення платежу.

Так, позивач згідно розрахунку позовних вимог нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню нараховану за період з 20.06.2024 по 19.12.2024 на суму заборгованості 184 215,38 грн. в розмірі 168 557,07 грн.

Судом встановлено, що з урахуванням п.3.1 Договору датою, з якої починається відлік строку оплати товару є 30.01.2024 (дата отримання товару), а відповідно, гранична дата, до якої товар мав бути оплачений відповідачем, є 13.02.2024 (30.01.2024 + 14 календарних днів) включно.

Таким чином з 14.02.2024 у відповідача виникло прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, з урахуванням ч.6 ст.232 ЦК України позивач мав право нарахувати відповідачу пеню за період з 14.02.2024 по 14.08.2024.

Також, Господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені позивача та встановлено, що ним не враховано приписи статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", відповідно до яких розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Судом здійснено перерахунок пені з дотриманням вимог ч.6 ст.232 ЦК України, у відповідності до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" №543/96-ВР від 22.11.1996 (із змінами та доповненнями), з урахуванням вірного визначення періоду нарахування (в межах визначеного позивачем строку), а саме з 20.06.2024 по 14.08.2024 та вірного визначення суми заборгованості, а саме 108 529,12 грн., та визначено, що розмір пені становить 4 317,44 грн.

Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 164 239,63 грн. (168 557,07 грн. - 4 317,44) задоволенню не підлягають.

Згідно п.7.4 Договору, покупець зобов`язаний оплатити постачальнику штраф у розмірі 10% від загальної суми несвоєчасно оплаченого товару, у разі затримки оплати більше, ніж на 10-ть календарних днів.

Позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 10% штрафу від неоплачено в строк товару у розмірі 9 210,77 грн.

Судом, з урахуванням вірного визначення суми заборгованості, а саме 108 529,12 грн. перевірено розрахунок 10% штрафу та встановлено, що розмір 10% штрафу становить 10 852,91 грн. (108 529,12 грн. х 10%), але враховуючи принцип диспозитивності стягненню з відповідача підлягає штраф у розмірі 9 210,77 грн., який заявлений позивачем у позовні заяві.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За умовами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч.1, 2 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Будь - яких доказів того, що відповідач належним чином і в повному обсязі виконав свої зобов`язання, відповідач у порушення приписів ст.73,74 ГПК України, суду не надав, тобто не довів безпідставність позовних вимог, тоді як надані позивачем докази, як зазначалось вище, навпаки, підтверджують наявність вказаної у позові основної заборгованості.

Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд виходить з того що, згідно ст.129 ГПК України, у разі часткового задоволення позову, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 11, 13, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 195, 196, 210, 220, 232, 233, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Шапіренко Тетяни Володимирівни ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Андімакс" (вул.Алана Шепарда (Суворова), 35, м. Дніпро, 49089, ):

- основний борг в сумі 108 529,12 грн.;

- інфляційні втрати в розмірі 10 846,56 грн.;

- 3% річних в розмірі 2 757,71 грн.;

- штрафні санкції 10% від загальної суми договору в розмірі 9 210, 77 грн.;

- пеню у розмірі 4 317,44 грн.

- судовий збір у розмірі 2 035,00 грн.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Повне рішення складено 06.05.2025

Суддя Н.О.Семенчук