ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
13 травня 2025 рокуСправа № 921/273/25
Господарський суд Тернопільської області
у складі судді Чопка Ю.О.
розглянувши заяву №б/н від 09.05.2025 (вх.№3442 від 12.05.2025) Товариства з обмеженою відповідальністю Аграрного підприємства "КОЛОС-2" про забезпечення позову у справі
про визнання протиправним та скасування рішення; визнання укладеною додаткової угоди
без виклику представників сторін
Товариство з обмеженою відповідальністю Аграрне підприємство "КОЛОС-2" звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Теребовлянської міської ради про :
- визнання протиправним та скасування рішення Теребовлянської міської ради від 10.04.2025 №5481 "Про відмову в укладенні договору оренди землі на новий строк та внесення змін до договору оренди землі від 16.03.2018 з ТОВ "КОЛОС-2" ;
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 02.05.2025, головуючим суддею для розгляду справи № 921/273/25 визначено суддю Чопка Ю.О.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 06.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №921/273/25 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 28 травня 2025 року.
Позивач через систему "Електронний суд" звернувся до суду з заявою №б/н від 09.05.2025 (вх.№3442 від 12.05.2025) про забезпечення позову якою просить:
В обґрунтування поданої заяви зазначив, що на підставі договору оренди від 16.03.2018 орендував спірну земельну ділянку. Протягом строку дії Договору Орендар, належним чином виконував його умови, зокрема, в повному обсязі та в строки передбачені договором вносив орендну плату, дотримувався режиму природоохоронного використання земель, тощо. Разом з тим, рішенням Теребовлянської міської ради від 10.04.2025 № 5481 товариству було відмовлено у продовженні (поновленні) терміну дії Договору.
Таким чином позивач вважає, що є обґрунтовані обставини, що Теребовлянська міська рада має намір виставити право оренди земельної ділянки, яка знаходяться у користуванні ТОВ АП "КОЛОС-2", на земельні торги у формі електронного аукціону.
Вжиття таких заходів забезпечення позову, на думку позивача, сприятиме захисту та поновленню порушених прав позивача та виконанню в подальшому рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Розглянувши заяву про забезпечення позову, оцінюючи обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття визначеного ним заходу до забезпечення позову, господарський суд не вбачає підстав для вжиття такого, з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст.136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
За правилами цієї статті заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.
Отже, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
За змістом наведеної норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.
В силу приписів ч.1 ст.137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
За приписами ч.1 ст.140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 5, 6 ст. 140 ГПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.
При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів (така правова позиція Верховного Суду викладена, зокрема, в постанові від 04.11.2021 у справі №907/416/21).
Тобто такого рішення на момент звернення позивача з заявою про забезпечення позову відповідачем не прийнято.
Також, сам позивач в заяві вказує на те, що процедура проведення торгів ще не розпочата.
Таким чином, суд констатує, що заявляючи про необхідність вжиття заходів до забезпечення позову, позивач не навів обставин та не подав належних доказів, із якими законодавство пов`язує необхідність їх застосування.
Крім того, згідно з ч.3 ст.24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.
У відповідності до п.34 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.
За приписами статті 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад.
Відповідно до ч.1 ст.317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1, 2 ст.319 Цивільного кодексу України).
У той же час, слід зауважити, що заборона власнику приймати рішення та здійснювати будь-які дії щодо своєї власності є крайньою мірою судового примусу і може застосовуватись у виняткових випадках, інакше таке обмеження може призвести до істотних негативних наслідків, а саме, порушення прав та охоронюваних законом інтересів власника земельної ділянки.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.03.2021 у справі № 912/1711/20.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 136, 137, 143, 234 Господарського процесуального кодексу України, суддя
1.Відмовити у задоволені заяви №б/н від 09.05.2025 (вх.№3442 від 12.05.2025) Товариства з обмеженою відповідальністю Аграрного підприємства "КОЛОС-2" про забезпечення позову у справі №921/273/25.
2. хвала набирає законної сили з моменту її підписання.
3.Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду на підставі ст.255 ГПК України протягом 10 днів.
Cуддя Ю.О. Чопко