ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2025 р. м. Рівне Справа № 918/186/25

Господарський суд Рівненської області у складі судді О. Андрійчук, за участю секретаря судового засідання С. Оліфер, розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"

до ОСОБА_1

про стягнення 3 342 010,50 грн,

за участю представників:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

УСТАНОВИВ:

У березні 2025 року Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення 3 342 010,50 грн, з яких: 3 045 658,58 грн заборгованості за кредитом та 296 351,92 грн заборгованості за відсотками за кредитним договором від 27.05.2022 № 37437232-КД-1 та договором поруки № 37437232-П-/1.

Стислий виклад позиції позивача, заперечень відповідача.

Згідно із позовною заявою, остання обгрунтована тим, що позичальник - ТОВ "СОТІК АГРО", отримав від позивача грошові кошти розмірі 4 000 000,00 грн за кредитним договором, у забезпечення виконання зобов`язань за яким з відповідачкою укладено договір поруки. Ухвалою Господарського суду Волинської області від 16.11.2023 відкрито провадження у справі № 903/1130/23 про банкрутство ТОВ "СОТІК АГРО", а ухвалою Господарського суду Волинської області від 14.03.2024 визнано грошові вимоги АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» на загальну суму 3 347 985,06 грн. Зважаючи, що позичальник у повному обсязі кредитні кошти не повернув, так само як і не сплатив процентів, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачки, як з поручителя, 3 342 010,50 грн, з яких: 3 045 658,58 грн - заборгованість за наданим кредитом (тiлом кредиту) та 296 351,92 грн - заборгованість за процентами.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на ст. 15, 509, 526, 530, 553, 554, 560, 612, 1046, 1049, 1054 ЦК України тощо.

Процесуальні рішення, заяви і клопотання учасників, результат їх розгляду.

Ухвалою суду від 13.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 14.04.2025.

14.03.2025 від представника позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання у цій справі в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду, яке ухвалою удуд від 14.03.2025 задоволене.

Ухвалою суду від 14.04.2025 закрито підготовче провадження у справі № 918/186/25, призначено справу до судового розгляду по суті на 28.04.2025.

25.04.2025 від представника позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання у цій справі в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду, яке ухвалою удуд від 25.04.2025 задоволене.

25.04.2025 від відповідача надійшло клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження.

Ухвалою суду від 28.04.2025 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про повернення до стадії підготовчого провадження відмовлено, оголошено перерву в судовому засіданні на 12.05.2025.

12.05.2025 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника, а від відповідача - про залучення третьої особи.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про залучення третьої особи, зазначає, що за правилами ч. 1 ст. 50 ГПК України залучення третьої особи відбувається до закінчення підготовчого провадження у справі, зважаючи, що підготовче провадження у справі закрито ухвалою суду від 14.04.2025, відтак підстави для задодолення клопотання відсутні.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, оцінивши подані докази, суд установив таке.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

27.05.2022 між позивачем та ТОВ "СОТІК АГРО" (позичальник) укладено кредитний договір № 37437232-КД-1 (кредитний договір), відповідно до умов якого позичальник було надано кредит у розмірі 4 000 000,00 грн (п. А.2. кредитного договору) із терміном повернення до 01.11.2022 (п. А.3., 1.2., 2.2.3. кредитного договору), який в подальшому був продовжений договорами про внесення змін до 01.12.2023.

Пунктом 6.1. кредитного договору визначено, що цей договір вважається укладеним з моменту його підписання шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису усіма його сторонами.

27.05.2022 між позивачем та позичальником укладена додаткова угода №1 до кредитного договору (додаткова угода), відповідно до підп. "а" п. 1 якої сторони узгодили, що протягом строку кредиту, зазначеного в п. А.3 договору, за умови належного виконання позичальником положень Порядку, Програми фінансової державної підтримки суб`єктів малого та середнього підприємництва (далі - "Програма") та умов цієї додаткової угоди, позичальник має право на отримання фінансової державної підтримки.

Згідно із п. 2.1. додаткової угоди за користування кредитом на умовах та в порядку, визначених цією додатковою угодою, позичальник сплачує банку базову процентну ставку, яка становить 13,2 % річних. Розмір базової процентної ставки визначений за формулою: Індекс UIRD (3 місяці) + 7%; Індекс UIRD - український індекс ставок за депозитами фізичних осіб, що розраховується на основі номінальних ставок ринку депозитів фізичних осіб, які оголошуються банками України на строк 3 місяці.

На дату укладання цієї додаткової угоди значення індексу береться на дату, що передує даті підписання цієї додаткової угоди, або остання, що опублікована на офіційному сайті Національного Банку України. Банк щокварталу з урахуванням зміни зазначеного індексу переглядає розміру базової процентної ставки. При перегляді розміру базової процентної ставки Банк використовує розмір індексу UIRD, що офіційно визначений на 14 число останнього місяця календарного кварталу або розміру, що є останнім до цієї дати та опублікованим на сайті Національного Банку України. Датою зміни розміру базової процентної ставки за користування кредитом є 1-ше число першого місяця календарного кварталу, що слідує за кварталом, в якому банк визначив розмір індексу UIRD для розрахунку базової процентної ставки на наступний календарний квартал.

Відповідно до п. 2.2. додаткової угоди у випадку прострочення понад 15 днів позичальником своїх зобов`язань по погашенню кредиту і /або процентів в розмірі, зазначеному в п.2.3, 2.7 цієї додаткової угоди, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом в порядку та розмірі: в період прострочення з 1-го до 15-го включно - в розмірі базової процентної ставки, що діяла на період прострочення; в період з 16 числа місяця, в якому виникла прострочена заборгованість до дати її погашення - в розмірі, визначеному за формулою: розмір базової процентної ставки з урахуванням її зміни згідно з п. 2.1 цієї додаткової угоди + 5% річних в період з дати погашення заборгованості до кінця місяця, в якому існувала заборгованість - в розмірі базової процентної ставки, що діяла на дату сплати.

30.05.2022 на поточний рахунок ТОВ "СОТІК АГРО" 6448 перераховано кредитні кошти у розмірі 4 000 000,00 грн, що підтверджується випискою по рахунку.

Для здійснення погашення кредиту та сплати інших платежів за кредитним договором позичальникк відкрито рахунок НОМЕР_1 (п. А.4. Кредитного договору).

27.05.2022 між позивачем та відповідачкою укладено договір поруки № 37437232-ДП-1/1 (договір поруки), предметом якого є надання поруки відповідачем за виконання зобов`язань ТОВ "СОТІК АГРО", які виникають з кредитного договору (п. 1.1. договору поруки).

24.10.2022 між позивачем та позичальником укладено договір про внесення змін до кредитного договору, а між позивачем та відповідачкою, відповідно, укладено договір про внесення змін до договору поруки, відповідно до яких кінцевий термін повернення кредиту - 01.04.2023 року (включно).

31.03.2023 між позивачем та позичальником укладено договір про внесення змін до кредитного договору, а між позивачем та відповідачкою, відповідно, укладено договір про внесення змін до договору поруки, за якими кінцевий термін повернення кредиту - 01.06.2023. Окрім того, внесені зміни такі зміни: за користування кредитом на умовах та в порядку, визначених цією додатковою угодою, позичальник сплачує банку базову процентну ставку. Базова процентна ставка за кредитом змінювана та становить на дату укладання цієї додаткової угоди розмір 21.91 % річних. Розмір базової процентної ставки визначений за формулою: Індекс UIRD (3 міс.) + 9%; де Індекс UIRD - український індекс ставок за депозитами фізичних осіб, що розраховується на основі номінальних ставок ринку депозитів фізичних осіб, які оголошуються банками України на строк 3 місяці. На дату укладання цієї додаткової угоди значення індексу береться на дату, що передує даті підписання цієї додаткової угоди, або остання, що опублікована на офіційному сайті Національного Банку України. Дані про величину індексу UIRD є загальнодоступними в мережі інтернет на офіційному сайті Національного Банку України. Разом з тим максимальний розмір базової процентної ставки, що може бути застосований за кредитом суб`єкта підприємництва, не може бути більшим 30 % річних. Банк щокварталу з урахуванням зміни зазначеного індексу переглядає розмір базової процентної ставки. При перегляді розміру базової процентної ставки Банк використовує розмір індексу UIRD, що офіційно визначений на 14 число останнього місяця календарного кварталу або розміру, що є останнім до цієї дати та опублікованим на сайті Національного Банку України. Датою зміни розміру базової процентної ставки за користування кредитом є 1-ше число першого місяця календарного кварталу, що слідує за кварталом, в якому банк визначив розмір індексу UIRD для розрахунку базової процентної ставки на наступний календарний квартал.

31.05.2023 між позивачем та позичальником укладено договір про внесення змін до кредитного договору, а між позивачем та відповідачкою, відповідно, укладено договір про внесення змін до договору поруки, відповідно до яких кінцевий термін повернення кредиту - 01.12.2023 (включно).

Також між сторонами узгоджено Графік погашення заборгованості, який є додатком №1 до договору про внесення змін від 31.05.2023.

Окрім того, як установлено судом, ухвалою Господарського суду Волинської області від 16.11.2023, зокрема відкрито провадження у справі №903/1130/23 про банкрутство ТОВ "СОТІК АГРО"; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном ТОВ "СОТІК АГРО" строком на сто сімдесят календарних днів до 04.05.2024 включно; розпорядником майна призначено арбітражного керуючого О. Мачульського.

Заборгованість ТОВ «Сотік Агро» перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором, розмір якої за період з моменту виникнення по 15.11.2023 (дата, що передує даті відкриття провадження у справі про банкрутство) становила 3 342 617, 06 грн, з яких: 3 045 658,58 грн - заборгованість за кредитом, 296 958,48 грн - заборгованість за процентами.

14.03.2024 Господарський суд Волинської області, розглянувши заяву АТ КБ "Приват банк" про визнання грошових вимог у справі № 903/1130/23, визнав грошові вимоги на загальну суму 3 347 985,06 грн.

16.10.2024 здійснено погашення заборгованості у розмірі 606,56 грн, які зараховано в погашення заборгованості за процентами, що підтверджується випискою по рахунку НОМЕР_1 .

Отже, станом на дату пред`явлення позовної заяви заборгованість за кредитним договором № 37437232-КД-1 від 27.05.2022 становить 3 342 010,50 грн, з яких: 3 045 658,58 грн - заборгованість за наданим кредитом (тiлом кредиту) та 296 351,92 грн - заборгованість за процентами, які позивач просить стягнути з відповідачки.

Підсудність спору.

Спір між кредитором-юридичною особою та фізичною особою-поручителем за договором поруки про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним із юридичною особою, з 15.12.2017 підлягає розгляду в порядку господарського судочинства за основним договором (постанови ВП ВС від 02.10.2018 у справі № 910/1733/18, від 19.03.2019 у справі № 904/2530/18).

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У силу вимог ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Частинами 1-3 ст. 1056-1 ЦК України врегульовано, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1ст. 1048 ЦК України).

Отже, зобов`язання з кредитного договору передбачає єдиний обов`язок боржника - повернути кредит у повному розмірі та сплатити проценти за користування кредитом.

Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У силу вимог ст. 525, 526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як установлено судом із фактичних обставин справи, банк перерахував позичальнику кредитні кошти у розмірі 4 000 000,00 грн, що підтверджується випискою по рахунку, натомість останній повернув їх частково, внаслідок чого заборгованості позичальника перед позивачем становить 3 342 010,50 грн, з яких: 3 045 658,58 грн - заборгованість за наданим кредитом (тiлом кредиту) та 296 351,92 грн - заборгованість за процентами (з урахуванням частково оплати на суму 606,56 грн), про що свідчить ухвала Господарського суду Волинської області у справі № 903/1130/23 від 14.03.2024.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили (постанова КГС ВС від 28.01.2020 у справі № 917/1335/18).

Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії (постанова КГС ВС від 10.12.2019 по справі №910/6356/19). Отже, дана норма визначає преюдиційні підстави звільнення осіб, які беруть участь у справі, від доказування обставин з метою досягнення процесуальної економії - за наявності цих підстав у суду не буде необхідності досліджувати докази для встановлення певних обставин (постанова КАС ВС від 15.10.2019 по справі №813/8801/14).

Відповідачка розміру боргу, заявленого позивачем до стягнення, не спростувала, доказів у підтвердження його часткової чи повної сплати суду не надала.

Заразом, як установлено судом, грошові вимоги позивача заявлені у цій до боржника-поручителя, який не є боржником в основному зобов`язанні.

З метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні договорів, насамперед інтересів кредитора, у главі 49 ЦК України визначено види забезпечення виконання зобов`язання.

Інститут забезпечення виконання зобов`язання спрямований на підвищення гарантій дотримання майнових інтересів сторін договору, належного його виконання, а також усунення можливих негативних наслідків неналежного виконання боржником взятих на себе зобов`язань.

Частинами 1, 2 ст. 528 ЦК України врегульовано, що виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. У разі невиконання або неналежного виконання обов`язку боржника іншою особою цей обов`язок боржник повинен виконати сам.

Відповідно до ч. 1 ст. 540 ЦК України якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Частинами 1 та 2 ст. 543 ЦК України встановлено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

За ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Статтею 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки (ст. 554 ЦК України).

Отже, у випадку невиконання або неналежного виконання умов цивільного договору на боржника покладається додаткова відповідальність, а в ряді випадків до відповідальності за невиконання зобов`язання також притягуються разом із боржником треті особи, зокрема поручителі, заставодавці (іпотекодавці).

У цій справі обов`язковим є урахування похідного (акцесорного) характеру виникнення зобов`язання за договором поруки, коли факт визнання грошових вимог до основного боржника у справі про його банкрутство створює доказову презумпцію обґрунтованості таких вимог і для боржника-поручителя.

Верховний Суд у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові 16.08.2023 у справі №910/23952/15 зауважив, що "господарські суди, з огляду на похідний (акцесорний) характер виникнення зобов`язання, визначаючи розмір кредиторських вимог до боржника - іпотекодавця (заставодавця), за наявності провадження у справі про банкрутство основного боржника, зобов`язані враховувати розмір кредиторських вимог, визнаних у такій справі про банкрутство основного боржника під час встановлення та визначення розміру кредиторських вимог до боржника - іпотекодавця. Така вимога зумовлена тим, що розмір зобов`язання майнового поручителя визначається виходячи із дійсних на відповідний момент зобов`язань боржника (позичальника), які існують за основним зобов`язанням (кредитним договором), з урахуванням обсягу забезпечення за умовами забезпечувального договору, що, в свою чергу, зумовлює висновок про те, що розмір пред`явлених кредиторських вимог до боржника - іпотекодавця не може бути більшим за розмір кредиторських вимог, пред`явлених до боржника за основним зобов`язанням" (аналогічні висновки були враховані (постанова Верховного Суду від 07.03.2024 у справі № 914/40/22 у питанні доведення кредитором обґрунтованості грошових вимог до боржника, який є фінансовим поручителем).

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах 16.08.2023 у справі № 910/23952/15 та від 07.03.2024 у справі № 914/40/22, розмір грошових вимог до боржника-поручителя, який є солідарним, а не основним боржником за основним зобов`язанням, не може бути більшим за розмір кредиторських вимог, пред`явлених до боржника за основним зобов`язанням.

Оскільки грошові вимоги позивача до відповідачки мають похідний (акцесорний) характер виникнення зобов`язання від основного та з урахуванням визнання таких вимог у справі про банкрутство основного боржника, не потребують додаткового підтвердження первинними документами, а тому, з урахуванням всіх обставин, є обґрунтованими, а отже, такими, що підлягають до задоволення.

Висновки суду за результатами вирішення спору.

За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

У позовній заяві позивачем зазначено попередній розрахунок судових витрат, що складаються, зокрема із судового збору в розмірі 40 118,68 грн (з урахуванням вимог ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір").

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов задоволено, відтак судовий збір покладається на відповідачку.

Керуючись ст. 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 130, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення 3 342 010,50 грн задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (вул. Грушевскього, 1-Д, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 14360570) 3 342 010,50 грн, з яких: 3 045 658,58 грн - заборгованість за наданим кредитом (тiлом кредиту) та 296 351,92 грн - заборгованість за процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (вул. Грушевскього, 1-Д, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 14360570) 40 118,68 грн судового збору.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (вул. Грушевскього, 1-Д, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 14360570).

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію у справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за вебадресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повне рішення складене та підписане 12.05.2025.

Суддя О.Андрійчук