ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2025 р.м. ХарківСправа № 922/765/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Національного наукового центру "Інститут метрології" (61002, Харківська обл., місто Харків, вул. Мироносицька, буд. 42)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкам Фінанс" (69096 м. Запоріжжя, вул. Каховська,11-А, к. 8),
про стягнення коштів у розмірі 214 738, 56 грн
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Національний науковий центр "Інститут метрології", м. Харків, звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкам Фінанс", м. Запоріжжя, про стягнення заборгованості за договором поставки № 668/24 від 10.01.2024 у розмірі 214 738, 56 грн, з яких: 178 948, 80 грн - попередня оплата за неотриманий товар; 35 789, 76 грн штраф. Також просить суд покласти на відповідача понесені судові витрати.

Ухвалою господарського суду від 12.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/765/25. Розгляд справи № 922/765/25 вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачу у строк, протягом п`ятнадцяти днів, з дня вручення ухвали про відкриття провадження, надати суду відзив на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ГПК України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство.

Відповідач правом на участь у розгляді даного спору не скористався, відзив на позов не надав, заборгованість не спростував. Про розгляд даного спору Господарським судом Харківської області повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку 14.03.2025 до Електронного кабінету ТОВ "Інкам Фінанс" ухвали суду про відкриття провадження у справі № 922/765/25.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

Так, за висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Будь-яких заяв або клопотань, про можливість подання яких було роз`яснено ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.03.2025, на адресу суду від учасників справи не надходило, як і не надходило клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, відповідно до ст. 252 ГПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

Між ТОВ "Інкам Фінанс" (постачальник, відповідач) та ННЦ «Інститут метрології» (покупець, позивач) за результатами процедури закупівлі UA-2023-12-14-018677-а був укладений договір поставки № 668/24 від 10.01.2024, за яким постачальник зобов`язується поставити покупцю товар (ДК 021:2015 код 09130000-9 Нафта і дистиляти), зазначений у специфікації (додаток 1), що є невід`ємною частиною договору, а покупець зобов`язується прийняти такий товар і оплатити його.

Специфікацією визначений товар бензин А-95 та дизельне паливо Energy, ціни та кількість.

В ході виконання договору між сторонами були підписані дві додаткові угоди до нього у зв`язку з коливанням цін на товари на ринку нафтопродуктів, від 28.05.2024 та від 23.07.2024. Додатковою угодою № 2 від 23.07.2024 специфікація викладена в новій редакції та визначена ціна договору 440 051, 40 грн, в т.ч ПДВ 20 % - 73 341, 90 грн.

Відповідно до п. 4.2. договору покупець здійснює попередню оплату кожної окремої партії товару.

На виконання прийнятих на себе зобов`язань, визначених у п. 6.1.1 та 6.1.2 договору поставки, покупець своєчасно та в повному обсязі здійснював попередню оплату кожної окремої партії товару.

Закупівля здійснювалась як для поточної роботи автотранспорту наукової установи, так і з метою підготовки до роботи в зимовий період.

Відповідно до п. 5.3. договору видача (передача) товарів покупцю проводиться окремими партіями на автозаправних станціях. Місце та умови поставки товарів: самовивіз з АЗС України та Харківської області згідно зі списком АЗС. Перелік АЗС наведений у додатку 2, що є невід`ємною частиною договору № 668/24 від 10.01.2024.

Ст. 29 ГПК України регулюється підсудність справ за вибором позивача. Право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності. Відповідно до ч. 5 ст. 29 ГПК України, позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів. Із договору поставки № 668/24 від 10.01.2024 та додатку 2 до нього вбачається, що місцем виконання договору є місто Харків та Харківська область.

У п. 5.8. договору зафіксовано домовленість сторін про те, що з моменту переходу права власності на товар до моменту його фактичного отримання покупцем на АЗС товар знаходиться на безкоштовному відповідальному зберіганні постачальника.

Згідно умов договору постачальник зобов`язаний:

п. 6.3.1. Передавати товар у власність покупця у строки та на умовах, що встановлені цим договором.

п. 6.3.2. Забезпечити поставку товарів, якість яких відповідає умовам, установленим розділом 2 цього договору.

п. 6.3.3. Зберігати придбаний покупцем товар та видавати товари зі зберігання через мережу автозаправних станцій згідно з переліком (додаток 2), який є невід`ємною частиною цього договору, при пред`явленні покупцем скретч-карток (талонів).

П. 7.4. договору поставки № 668/24 від 10.01.2024 визначено, що у разі відмови від видачі товару зі зберігання постачальник сплачує покупцю штраф в розмірі 20 % від вартості недопоставленого товару.

Відповідно до п. 10.1 договору поставки договір діє до 31 грудня 2024 року, а в частині використання оплачених скретч-карток (талонів) до повного виконання.

Як вказує позивач, починаючи з січня 2025 року ННЦ «Інститут метрології» не може отримати на АЗС паливо в необхідній кількості за оплаченими скретч-картками. Отже, фактична поставка палива в оплаченому обсязі не відбулася з незалежних від позивача обставин. На теперішній час позивач не має можливості отримати товар на АЗС за скретч-картками (талонами), виданими за видатковими накладними/специфікаціями, наданими до позовної заяви. Скретч-картки не є простроченими, враховуючи, що мають діяти не менше одного року з моменту їх отримання. В порушення договірних зобов`язань, ТОВ «Інкам Фінанс» не видає товар зі зберігання через мережу автозаправних станцій, які визначені у переліку в додатку 2 до договору № 668/24 від 10.01.2024 та не повернув отримані за нього кошти.

Претензія ННЦ «Інститут метрології» від 13.02.2025 № 008/14-187 про повернення коштів, оплачених за неотриманий товар, направлена на адресу ТОВ "Інкам Фінанс", залишена останнім без відповіді, вимоги не виконані, умов добровільного врегулювання спору в досудовому порядку відповідачем не запропоновано.

Отже, загальна вартість невиданого позивачу товару складає 178 948, 80 грн з ПДВ, в т.ч :

- бензин А-95 в кількості 1480 л за ціною 54,35 грн на суму 80 452, 80 грн.

- дизельне паливо в кількості 1900 л за ціною 51,84 грн на суму 98 496, 00 грн

Вищевикладені обставини і стали підставою для звернення позивача з даним позовом до Господарського суду Харківської області за захистом свого порушеного права.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд керується наступним.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

У відповідності до ч. 1, 5, 6 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Поставка товарів без укладення договору поставки може здійснюватися лише у випадках і порядку, передбачених законом. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Ст. 712 ЦК України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Ст. 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року № 281/171/578/155, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 вересня 2008 року за № 805/15496, затверджена Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (надалі - Інструкція).

Інструкція встановлює єдиний порядок організації та виконання робіт, пов`язаних, зокрема, з відпуском нафтопродуктів всіх марок і видів.

Відповідно до пункту 4 Інструкції, талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафто продукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

Порядок відпуску нафтопродуктів за таланами, визначений у пп. 10.3.3 Інструкції, а саме:

- форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона. При цьому необхідними елементами змісту талона є його серійний та порядковий номери ( пп. 10.3.3.1);

- заправлення за талонами відображається у змінному звіті АЗС за формою N 17-НП ( пп. 10.3.3.2).

Таким чином, талон виступає документом, який засвідчує право його власника отримати пальне на АЗС. Так само заправку автомобіля можна здійснити з використанням паливних карток. Однак сам факт придбання пального треба підтвердити окремим первинним документом. Зазвичай роль такого документа відіграє видаткова накладна.

Видаткову накладну чи інший первинний документ, який виконує аналогічні функції, продавець переважно надає покупцю одночасно з видачею талона чи паливної картки.

При цьому, саме видатковими накладними підтверджується кількість переданого палива у відповідних одиницях вимірювання, його марка та ціна, а не кількістю виданих талонів (штук) чи паливних карток.

Встановлені обставини справи доводять, дата видачі видаткової накладної фіксує й перехід права власності на пальне від постачальника (відповідача) до покупця (позивача).

Отримавши талон або паливну картку, покупець фактично ще не одержує пальне, а вартість останнього відображає на балансі підприємства. Адже на АЗС таке пальне перебуває лише на зберіганні, допоки покупець не вирішить його забрати.

Фактичне отримання пального відбуватиметься лише на АЗС, що підтверджуватимуть первинні документи.

Як встановлено судом фактична поставка відповідачем палива в оплаченому позивачем обсязі не відбулася. Позивач не має можливості отримати товар на АЗС за скретч-картками (талонами), виданими за видатковими накладними/специфікаціями. При цьому скретч-картки не є простроченими, враховуючи, що мають діяти не менше одного року з моменту їх отримання.

Доказів здійснення обміну відповідачем скретч-картки/талонів на бензин А-95 в кількості 1480 л за ціною 54,35 грн на суму 80 452, 80 грн та дизельного палива в кількості 1900 л за ціною 51,84 грн на суму 98 496, 00 грн, матеріали справи не містять.

Відповідачем доказів протилежного суду не доведено.

Ч. 2 ст. 693 ЦК України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Так, за результатами аналізу наявних у справі доказів, судом визначено правову природу заявленої до стягнення суми коштів у розмірі 178 948, 80 грн, як попередня оплата, тобто кошти, які попередньо оплачені стороною договору на користь іншої сторони з метою виконання нею своїх зобов`язань.

Постановою Верховного Суду від 08.02.2019 у справі № 909/524/18 зазначено, що правова природа зазначених коштів внаслідок невиконання будь-якою стороною своїх зобов`язань за договором - не змінюється і залишається такою доти, поки сторони двосторонньо не узгодять іншої їх правової природи або не вчинять дій, які змінять правову природу перерахованої суми.

При цьому, ч. 2 ст. 693 ЦК України містить в собі альтернативу щодо реалізації покупцем своїх прав у випадку не поставки товару у встановлений договором строк, а саме: покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Тобто наведена норма наділяє покупця, як сторону правочину, саме правами, і яке з них сторона реалізує - є виключно її волевиявленням.

В свою чергу суд зазначає, що волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Як свідчать матеріали справи, позивач звертався до відповідача з претензією від 13.02.2025 № 008/14-187 про повернення коштів, оплачених за неотриманий товар.

Доказів задоволення відповідачем зазначених вимог та повернення грошових коштів (попередньої оплати) позивачу, як і належних та допустимих доказів здійснення поставки товару, суду не надано.

При цьому, відсутність дій відповідача щодо поставки товару, надає позивачу право на "законне очікування", що йому будуть повернуті кошти попередньо сплачені останнім. Не повернення відповідачем цих коштів прирівнюється до порушення права на мирне володіння майном (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Брумареску проти Румунії", "Пономарьов проти України", "Агрокомплекс проти України").

Отже, матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача 178 948, 80 грн заборгованості (сплаченої позивачем в якості попередньої оплати), відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення в порядку, передбачено ГПК України, суду не надано, а тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у цій частині позову.

Також позивачем заявлено до стягнення штраф у розмірі 35 789, 76 грн, нарахований на підставі п. 7.4. договору поставки № 668/24 від 10.01.2024.

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Згідно ч. 1 ст. 199 ГК України, виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу.

Ч. 1 ст. 230 ГК України встановлено, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

П. 7.4. договору поставки № 668/24 від 10.01.2024 визначено, що у разі відмови від видачі товару зі зберігання постачальник сплачує покупцю штраф в розмірі 20 % від вартості недопоставленого товару.

Оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання за договором, позовні вимоги до відповідача сплатити позивачу штрафні санкції, визначені п.7.4 договору у розмірі 35 789, 76 грн (178 948, 80 грн х 20), є правомірними та підлягають задоволенню.

Згідно ст. 73 ГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, в силу вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Національного наукового центру "Інститут метрології", є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до положень ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 4, 20, 29, 74, 76, 77, 86, 129, 165, 237, 238, 241, 252, 256 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкам Фінанс» (69096, м. Запоріжжя, вул. Каховська, буд. 11-А, к.8, ) на користь Національного наукового центру «Інститут метрології» (61002, м. Харків, вул. Мироносицька, буд. 42, ) заборгованість, яка складається з: 178 948, 80 грн попередньої оплати за неотриманий товар; 35 789, 76 грн штрафу, а також судовий збір у розмірі 3 221, 08 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі з сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за вебадресою http://court.gov.ua/.

Позивач - Національний науковий центр «Інститут метрології» (61002, м. Харків, вул. Мироносицька, буд. 42, );

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Інкам Фінанс» (69096, м. Запоріжжя, вул. Каховська, буд. 11-А, к.8, ).

Повне рішення складено 13.05.2025.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/765/25