ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2025 Справа № 914/3247/24

За позовом Пустомитівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивача: Підберізцівської сільської ради Львівського району Львівської області, с.Підберізці Львівської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю АВЕНМОР, м.Львів

про: стягнення 84404,34 грн заборгованості за договором оренди земельної ділянки №6/12-19 від 17.12.2019 та розірвання договору оренди земельної ділянки №6/12-19 від 17.12.2019.

Суддя Ділай У.І.

Секретар Ю.І.Кохановська

За участі представників:

Від прокуратури: Н.Т.Леонтьєва

Від позивача: не з`явився

Від відповідача: не з`явився

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2024, справу №914/3247/24 розподілено судді У.І.Ділай.

Ухвалою від 01.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 28.01.2025.

Ухвалою від 28.01.2025 підготовче засідання відкладено на 25.02.2025.

Ухвалою від 25.02.2025 продовжено строку розгляду підготовчого провадження та підготовче засідання відкладено на 20.03.2025.

Ухвалою від 20.03.2025 підготовче засідання відкладено на 01.04.2025.

01.04.2025 від прокуратури надійшла заява (вх.№1346/25 від 01.04.2025) про зменшення розміру позовних вимог, де зазначається що у зв`язку із частковим погашенням відповідачем заборгованості, до стягнення з ТзОВ «Авенмор» станом на дату подання заяви підлягає 30404,34 грн орендної плати.

Ухвалою від 01.04.2025 прийнято до розгляду заяву Пустомитівської окружної прокуратури про зменшення розміру позовних вимог. Підготовче провадження закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті на 29.04.2025.

28.04.2025 від позивача до суду надійшло клопотання, в якому зазначено про підтримання позовних вимог з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 01.04.2025. Також в клопотанні позивач просить розгляд справи здійснювати без участі повноважного представника.

Представник прокуратури в судовому засіданні 29.04.2025 підтримав позов, з підстав наведених у позовній заяві та з посиланням на матеріали справи.

У судове засідання 29.04.2025 відповідач явку повноважного представника не забезпечив, причин неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

В процесі розгляду матеріалів справи суд

встановив:

17.12.2019 між Підберізцівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області (надалі позивач, орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авенмор» (надалі відповідач, орендар) укладено договір оренди земельної ділянки № 6/12-19 з кадастровим номером :01:004:0133, площею 0,6330 га для розміщення, будівництва, експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості в с. Підберізці по вул.Польова, 25а.

На вказаній земельній ділянці розміщена нежитлова будівля загальною площею 1456кв.м.

Договір укладено на 10 років (п.8 договору).

Згідно з п.9 договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі, в національній валюті України (гривня) у розмірі 9 відсотків від грошової оцінки землі, що складає 125570,30 грн в рік, та вноситься щомісячно рівними частинами на розрахунковий рахунок орендодавця.

Згідно з п.25 договору орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

У п.33 договору вказано, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором.

Відповідно до інформації Головного управління ДПС у Львівській області №9971/5/13-01-04-02-11 від 19.08.2024, більше трьох місяців та станом на 01.08.2024 не сплачено орендну плату за спірним договором (земельна ділянка з кадастровим номером :01:004:0133) в сумі 127,1тис.грн, борг виник з 29.11.2023.

Враховуючи наведене, окружною прокуратурою скеровано запит №14.55/04-32-5583вих-24 від 07.10.2024 до Головному управління ДПС у Львівській області про надання інформації щодо вжитих заходів до стягнення з орендаря до місцевого бюджету заборгованості з орендної плати. За результатами розгляду запиту, ГУ ДПС У Львівській області надано інформацію №11736/13-01-04-10 від 14.10.2024 про те, що станом на 10.10.2023 заборгованість з орендної плати за позивачем на спірну земельну ділянку становить 238707,97 грн за період з 24.05.2023 по 30.09.2024. Стосовно вжитих заходів щодо погашення боргу ДПС, відповідно до ст.59 Податкового кодексу України, сформовано та надіслано поштою податкову вимогу. Також згідно з ст.88 Податкового кодексу України зареєстровано податкову заставу в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та згідно з п.95.5 ст.95 Податкового кодексу України прийнято рішення про стягнення коштів з рахунків платника податків у банках.

06.03.2024 Підберізцівською сільською радою подано до Господарського суду Львівської області позов (справа №914/631/24) до ТзОВ «Авенмор» про стягнення заборгованості в розмірі 404 097,35 грн, з яких: заборгованість з орендної плати 221 058,91 грн за період з 01.07.2022 до 31.01.2024.

За результатами судового розгляду, 12.06.2024 ухвалою Господарського суду Львівської області затверджено мирову угоду, відповідно до якої орендар зобов`язався сплатити орендну плату за період з 01.07.2022 до 31.04.2024 у розмірі 260 018,08 грн, суму інфляційного збільшення у розмірі 25 962,45 грн, 3% річних у розмірі 9 971,88 грн, пеню у розмірі 50 000,00 грн.

Як зазначила прокуратура із зазначеної в мировій угоді суми відповідач сплатив 50 000,00 грн. Заборгованість за мировою угодою становить 295 952,41 грн.

Крім того, прокуратура звернула увагу, що заборгованість відповідача за період, не охоплений мировою угодою, зокрема з 01.05.2024 до 01.12.2024, становить 84404,34грн, з них: заборгованість з орендної плати- 77918,34 грн; інфляційне збільшення 1690,96 грн; 3% річних- 496,04 грн; пеня 4299,00грн.

За твердженням прокуратури ТзОВ «Авенмор», незважаючи на ухвалення господарським судом рішення про затвердження мирової угоди у справі №914/631/24 і надалі здійснює систематичну не сплату орендної плати за землю.

Прокуратура вважає, що для захисту порушених прав та інтересів, необхідно припинити правовідносини, а також повернути земельну ділянку територіальній громаді с. Підберізці в особі Підберізцівської сільської ради, оскільки систематична несплата відповідачем орендної плати за землю, а також її сплата несвоєчасно та не в повному розмірі, порушує право держави в особі позивача на володіння, ефективне користування і розпорядження на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй; ослаблює економічні інтереси держави в цілому та, зокрема, органу місцевого самоврядування з огляду на наповненість місцевого бюджету через ненадходження коштів.

Спір виник внаслідок неналежного виконання відповідачем в повному обсязі взятих зобов`язань. Відтак, прокуратура подала позов до відповідача про стягнення 84404,34грн заборгованості та розірвання договору оренди земельної ділянки від 17.12.2019.

В обґрунтуванні наявності підстав для представництва та необхідність захисту інтересів держави прокуратура зазначила, що орендодавець, як сторона договору, незважаючи на очевидний характер порушень з боку відповідача, володіючи інформацією про допущені порушення, не вживав належних заходів для розірвання договору та стягнення заборгованості з орендної плати за землю в розмірі 30404,34грн.

Разом з тим, у запиті окружної прокуратури від 17.10.2024 №14.55/04-32-5828вих24 зазначено про необхідність надання інформації про вжиті Підберізцівською сільською радою ОТГ заходи реагування за наслідками виникнення заборгованості спірним договором, в т.ч. щодо звернення до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості з орендної плати або зазначити причини їх невжиття. У відповідь сільська рада повідомила, що за період з 01.05.2024 по 01.11.2024 заходи претензійно-позовного характеру не вживалися. Прокуратура вважає, що зазначені обставини свідчать про самоусунення органу місцевого самоврядування від реалізації функції захисту порушених державних інтересів, як наслідок наявність передбачених ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» підстав для їх представництва.

16.12.2024 прокуратура повідомила сільську раду про намір вжиття заходів представницького характеру в межах повноважень наданих ст.ст.23,24 Закону України «Про прокуратуру».

Позивач підтримав позовні вимоги, надавши такі пояснення. Відповідно до рішення Підберізцівської сільської ради №1120 від 10.12.2019 ТОВ «Авенмор» в оренду терміном на 10 років земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0133 площею 0,6330 га, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (розміщення виробничо-складського об`єкту) в с.Підберізці Пустомитівського (зараз Львівського) району Львівської області по вул. Польова, 25 а, та встановлено річну орендну плату за користування земельною ділянкою в розмірі 9% від розрахункової вартості, а після набрання чинності нормативною грошовою оцінкою земель с.Підберізці 9% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Таким чином орендна плата за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:004:0133 площею 0,6330 га становить 9% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Відповідно до Витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок №НВ-024 від 16.01.2024, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0133 у 2024 році становить 1 731 518,53 грн.

Отже, орендна плата ТОВ «Авенмор» за спірним договором оренди у 2024 році становить 155836,67 грн в рік. Місячна орендна плата в 2024 році становить 12986,39 грн.

З огляду на зазначене, станом на 01.12.2024 заборгованість відповідача за спірним договором оренди землі становила 77918,34 грн за період з 01.05.2024 до 01.12.2024.

Позивач звернув увагу, що з 2019 року (укладення договору оренди) сільська рада тричі подавала позов до ТОВ «Авенмор» про стягнення заборгованості орендних платежів за земельну ділянку (справа №914/1756/22 укладено мирову угоду, справа №914/631/24 укладено мирову угоду, та ця справа №914/3247/24). Відповідач добровільно та в примусовому порядку сплачував заборгованість за мировими угодами. Проте, станом на 01.12.2024 залишок заборгованості складає 30404,34грн.

Відповідач заперечив проти позову, зазначивши таке.

У позові зазначено, що заборгованість ТзОВ «Авенмор» за період з 01 травня 2024 року до 01 грудня 2024 року становить 84 404,34 грн 34 коп., з яких: заборгованість з орендної плати - 77918,34 грн, інфляційне збільшення - 1690,96 грн 3% річних - 496,04 грн, пеня - 4299,00 грн. Однак, відповідач заперечив проти зазначеного розрахунку.

За розрахунком відповідача, річний розмір орендної плати становить 125570,30 грн. Таким чином, щомісяця за оренду землі повинно вноситися по 10464 грн 19 коп. Відповідно, орендна плата за землю за період з 01 травня 2024 року по 01 грудня 2024 року у сумі становить 73249 грн 34 коп. При цьому, з зазначеної суми 54000 грн орендної плати товариством було сплачено ще 12 грудня 2024 року, відповідно до платіжної інструкції № 2109 від 12 грудня 2024 року

Також відповідач наголосив, що задовго до подання прокурором позову товариством повністю ліквідовано заборгованість, яка передбачена згаданою у позовній заяві мировою угодою від 12 червня 2024 року, та сплачено 226 006,37 грн. На підтвердження долучено платіжні інструкції: від 15 жовтня 2024 року № OAFC0ZK09I, від 17 жовтня 2024 року № OAHCOQWMVE. Також відповідач повідомив, що 17 жовтня 2024 року було списано 126800грн за вимогою приватного виконавця. За твердженням відповідача відповідно до відомостей ДПС у Львівській області в товариства повністю відсутня заборгованість з орендної плати.

За міркуваннями відповідача вимоги позивача про розірвання договору оренди не можуть бути задоволені, оскільки прокурором не доведено наявність обставини істотності порушення умов договору оренди землі як підстави для його розірвання у судовому порядку у розумінні частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України). Незважаючи на деяку несвоєчасність виконання товариством умов спірного договору у частині сплати орендної плати та за практично відсутньої заборгованості, відповідач вважає, що пріоритетним є суспільний інтерес орендодавця у збереженні договірних відносин, недоцільності розірвання спірного договору під час широкомасштабної воєнної агресії російської федерації на території України, оскільки розірвання договору призведе до втрати певної частини доходу бюджету місцевої територіальної громади.

Крім цього, відповідач зауважив, що будівля, яка розташована на орендованій земельній ділянці, належить товариству, а тому малоймовірно, що хтось інший буде прагнути орендувати зазначену у спірному договорі земельну ділянку. Відтак, розірвання договору у цьому конкретному випадку не буде сприяти цілям досягнення "справедливого балансу" між інтересами сторін.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Щодо права прокуратури на звернення до суду з даним позовом, суд враховує наступне.

Як встановлено судом та не заперечено сторонами, Підберізцівською сільською радою Львівського району Львівської області, за наявності підстав, не вжито достатніх заходів щодо захисту інтересів держави з метою надходження коштів до місцевого бюджету.

Відповідно до частин третьої - п`ятої статті 53 ГПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Підставою для звернення з даним позовом до суду прокурором вказано те, що наслідком несплати коштів є ненадходження коштів до місцевого бюджету України, що, на думку прокуратури, суттєво порушує інтереси держави, а тому є підставою для звернення до суду з позовом на захист інтересів держави в особі Підберізцівської сільської ради Львівського району Львівської області. Таким чином, дії позивача: Підберізцівської сільської ради Львівського району Львівської області свідчать саме про пасивність поведінки останнього, який, розуміючи порушення інтересів держави та маючи відповідні повноваження для їх захисту, за відповідним захистом не звертався.

У цій справі орган прокуратури не здійснює повноважень щодо управління майном, звертаючись до суду з позовом в інтересах держави, Натомість просить стягнути заборгованість та розірвати договір оренди землі внаслідок порушення його умов.

Відповідно до частини третьої статті 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи № 806/1000/17).

У справі, що розглядається, прокурор обґрунтував наявність "інтересів держави" несплатою коштів відповідачем та ненадходженням коштів до Державного бюджету України.

Водночас пункт 3 частини першої статті 131-1 Конституції передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках.

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Оцінюючи підстави для звернення прокурора з даним позовом, судом проаналізовано поведінку органу місцевого самоврядування, у повноваження якого володіння, ефективне користування і розпорядження на свій розсуд і в своїх інтересах належним майном. Про порушення умов договору оренди орендодавець - сільська рада знала, ще до того, як орган прокуратури звертався з запитами та листами для встановлення підстав для представництва, оскільки не отримувала орендної плати значний період.

Отже, протягом розумного строку Підберізцівська сільська рада Львівського району Львівської області знала про порушення її прав та не зверталася до суду за захистом таких, що є підставою вважати що рада не здійснила захисту інтересів держави.

За таких обставин, господарський суд приходить до висновку, що в даному випадку прокурор правомірно звернувся до суду в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування та належним чином обґрунтував порушення інтересів держави, необхідність їх захисту та неналежного здійснення такого захисту позивачем.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Як підтверджено матеріалами справи, Підберізцівська сільська рада Львівського району Львівської області та відповідач уклали договір оренди земельної ділянки №6/12-19 від 17.12.2019, у зв`язку з чим набули взаємних прав і обов`язків.

У матеріалах справи відсутні та сторонами не надані докази визнання недійсними спірних договорів чи визнання неукладеними в певній частині. Також відсутні докази про розірвання спірних договорів.

У частині 1 статті 2 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України (надалі ЗК України), ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України "Про оренду землі", яка кореспондується із частиною 1 статті 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати (частина 1 статті 24 Закону України "Про оренду землі").

За змістом статті 25 зазначеного Закону орендар земельної ділянки зобов`язаний: приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку; виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; у п`ятиденний строк після державної реєстрації договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності надати копію договору відповідному органу доходів і зборів.

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку, в силу пункту 288.1 статті 288 Податкового кодексу України, є договір оренди такої земельної ділянки.

Відповідно до пунктів 289.1, 289.2 статті 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за певною формулою.

Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати.

Згідно з п.9 договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі, в національній валюті України (гривня) у розмірі 9 відсотків від грошової оцінки землі та вноситься щомісячно рівними частинами на розрахунковий рахунок орендодавця.

Відомості про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (стаття 20 Закону України "Про оцінку земель").

Відповідно до Витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок №НВ-024 від 16.01.2024, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0133 у 2024 році становить 1 731 518,53 грн.

Отже, орендна плата ТОВ «Авенмор» за спірним договором оренди у 2024 році становить 155836,67 грн в рік. Місячна орендна плата в 2024 році становить 12986,39 грн.

Натомість відповідач не сплачував своєчасно та в повному розмірі орендну плату за договором протягом 2022 - 2024 років, що підтверджено судовими рішеннями у справах №914/1756/22 та №914/631/24, а також довідкою №261 від 19.03.2025, яка долучена до цієї справи.

Доказів на підтвердження сплати заборгованості з орендної плати станом на 01.12.2024 в сумі 30404,34 грн відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності вказаного боргу, шляхом надання належних доказів, не спростував.

За таких обставин, господарський суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з оплати орендної плати, яка утворилася станом на 01.12.2024 за договором оренди земельної ділянки від 17.12.20219 в сумі 30404,34 грн обґрунтованими, доведеними і такими, що слід задоволити.

Щодо позовної вимоги про розірвання договору оренди землі на підставі пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України Господарський суд Львівської області звертає увагу на постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі №918/391/23, в якій проаналізовано співвідношення загальних та спеціальних норм у вирішенні питання про розірвання договору оренди землі, досліджувалось питання розірвання договору оренди землі на підставі пункту "д" частини першої статті 141 Земельного кодексу України, а також на підставі частини другої статті 651 Цивільного кодексу України.

Так, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що приписи про підстави припинення права користування земельною ділянкою, визначені пунктом "д" частини першої статті 141 Земельного кодексу України (систематична несплата орендної плати), та правила частини другої статті 651 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, співвідносяться як такі, що не суперечать одні одним, а навпаки - доповнюють одні одних.

Аналізуючи питання розірвання договору оренди землі на підставі пункту "д" частини першої статті 141 Земельного кодексу України, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для того щоб констатувати наявність підстав для припинення права користування земельною ділянкою згідно з пунктом "д" частини першої статті 141 Земельного кодексу України, суд має встановити такі обставини, як "систематичність" та "несплату", зокрема, орендної плати.

Під систематичністю під час вирішення приватноправових спорів розуміються два та більше випадки несплати орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами договору. Натомість разове порушення такої умови договору не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання.

Щодо поняття "несплата", вжите у пункті "д" частини першої статті 141 Земельного кодексу України, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що його потрібно розуміти саме як повну несплату орендної плати.

Такий висновок є логічним та виправданим, оскільки поняття "несплата" та "недоплата" не є тотожними. Оскільки в конструкції згаданої правової норми не наведено жодного означення до слова "несплата", можна виснувати, що законодавець у згаданій правовій нормі не передбачив жодної альтернативи повної несплати, тобто не визначив, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є не лише систематична несплата, а й систематична недоплата орендної плати.

У зв`язку з чим Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом "д" частини першої статті 141 Земельного кодексу України є саме систематична, тобто неодноразова (два та більше випадків), повна несплата орендної плати. Ця спеціальна правова норма у такому випадку є самостійною та достатньою, і звертатися до більш загальної норми частини другої статті 651 Цивільного кодексу України немає потреби, оскільки вона передбачає саме додаткову (до основної) підставу для розірвання договору оренди землі.

Досліджуючи питання розірвання договору оренди землі на підставі частини другої статті 651 Цивільного кодексу України, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків.

Головна ідея, на якій ґрунтується правило частини другої статті 651 Цивільного кодексу України, полягає у тому, що не будь-яке, а лише істотне порушення умов договору може бути підставою для вимоги про його розірвання або зміну. Неістотні (незначні) порушення умов договору є недостатніми для обґрунтованого та правомірного застосування такого крайнього заходу, як розірвання договору або його зміна в судовому порядку.

Ця ідея спирається на принцип, який називається принципом збереження договору (preservation of contract). Договірні відносини мають підтримуватися, допоки це можливо й економічно доцільно для сторін. Розірвання договору має бути крайнім заходом задля мінімізації витрат, пов`язаних з укладенням та виконанням договору.

Ураховувати істотність порушення важливо, оскільки протилежне тлумачення норм права може призвести до того, що управнена сторона договору, яка має відповідно до закону або договору право на відмову від нього або розірвання, може ним скористатися за найменший відступ від умов договору. Таке становище є неприпустимим, оскільки може порушити стабільність цивільного обороту і є надзвичайно несправедливим нехтуванням правовим принципом пропорційності між тяжкістю порушення договірних умов і відповідальністю, яка застосовується за таке порушення. Незастосування критерію істотності порушення позбавляє зобов`язану сторону договору можливості заперечувати проти розірвання договору і провокує управнену сторону відмовлятися від договору (розривати його) за найменшого порушення.

Одним із факторів, що може братися до уваги під час оцінки істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання, є те, наскільки зобов`язана сторона, яка порушила договір, реально заінтересована у збереженні договору, а також те, чи не спричинить розірвання договору для неї значної шкоди.

Розірвання договору як санкція має бути максимально збалансованим і відповідати тяжкості допущеного порушення. Вирішальне значення для застосування зазначеного припису закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення має вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09.12.2020 у справі № 199/3846/19).

Отже, законодавство в питанні розірвання договору дбає не лише про інтереси управненої сторони, а й про інтереси зобов`язаної сторони, оскільки розірвання договору може завдати значних збитків стороні, яка допустила незначне порушення, тобто законодавець прагне досягти справедливого балансу між інтересами сторін договору.

Також потрібно враховувати, що у відносинах оренди землі основним їх регулятором, крім спеціального законодавства, є договір оренди землі. Враховуючи, що договір є регулятором відносин з використання земельної ділянки, на ці відносини поширюються правила статті 3 Цивільного кодексу України, яка визначає, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Тож і приписи чинного законодавства, і умови договору потрібно застосовувати крізь призму загальних засад статті 3 Цивільного кодексу України. Відповідно істотність за абзацом другим частини другої статті 651 Цивільного кодексу України має оцінюватися так само з точки зору справедливості, добросовісності та розумності, які сукупно утворюють цільний засадничий принцип регулювання приватноправових відносин.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у разі якщо має місце сплата орендної плати у меншому розмірі, аніж визначеного умовами договору оренди землі, тобто орендар допустив часткову несплату (недоплату) орендної плати, застосуванню підлягає не спеціальна норма пункту "д" частини першої статті 141 Земельного кодексу України, а загальне правило частини другої статті 651 Цивільного кодексу України - у разі істотності порушення договору іншою стороною.

Якщо суд дійде висновку, що орендар істотно порушив умови договору та внаслідок часткової недоплати орендної плати орендодавець значною мірою був позбавлений того, на що розраховував, то договір має бути розірваний на підставі частини другої статті 651 Цивільного кодексу України.

Натомість у разі неістотної часткової несплати орендної плати, а так само у разі виникнення спору щодо її розміру, порядку здійснення платежів тощо, у власника завжди є право на звернення до суду з позовом про стягнення таких орендних платежів, 3 % річних, інфляційних втрат, неустойки тощо. Такий спосіб захисту буде ефективним та пропорційним, відновлюватиме порушене право орендодавця та зберігатиме договір оренди землі виходячи з балансу інтересів обох сторін.

На підставі викладеного Велика Палата Верховного Суду виснувала, що у контексті частини другої статті 651 Цивільного кодексу України систематична несплата може підтверджувати ненадійність контрагента і те, що кредитор не може бути впевнений у належному виконанні договору в майбутньому, і такий висновок не спростовується подальшим погашенням заборгованості. У пункті "д" частини першої статті 141 Земельного кодексу України йдеться про факт систематичної повної несплати, і такий факт уже завершився в минулому, тому підстава для пред`явлення позову (і для його задоволення) продовжує існувати.

Відтак, у разі неодноразової (два та більше випадків) повної несплати орендарем орендної плати, наявні підстави для розірвання договору оренди на підставі пункту "д" частини першої статті 141 Земельного кодексу України, при цьому, така несплата є самостійною підставою для розірвання договору.

Натомість у випадку часткової сплати орендної плати (у розмірі, меншому за визначений умовами договору оренди землі), підлягають застосуванню положення частини другої статті 651 Цивільного кодексу України. У цьому контексті підлягає дослідженню питання істотності порушення умов договору іншою стороною, що потребує належної оцінки відповідно до положень договору оренди та обставин, пов`язаних з такою несплатою.

За обставинами цієї справи встановлено, що з боку ТОВ «Авенмор» відбувалось неодноразове (два і більше випадків) порушення обов`язку зі сплати орендної плати, що відповідно до пункту "д" частини першої статті 141 Земельного кодексу України та частини другої статті 651 Цивільного кодексу України є підставою для розірвання Договору оренди.

Отже, вимога про розірвання договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0133 площею 0,6330 га є підставною та підлягає задоволенню.

Судовий збір покладається на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Керуючись статтями 4, 7, 13, 14, 73, 74, 76-79, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задоволити.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авенмор» (79034, Львівська область, місто Львів, вулиця Навроцького, 1, офіс 505, ідентифікаційний код 41984224) на користь Підберізцівської сільської ради Львівського району Львівської області (81146, Львівська область, Львівський район, село Підберізці, вулиця Шевченка,25, ідентифікаційний код 22372802) 30404,34 грн заборгованості зі сплати орендної плати за договором №6/12-19 від 17.12.2019.

3.Розірвати договір оренди земельної ділянки від 17.12.2019 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0133 площею 0,6330 га, що укладений між Підберізцівською сільською радою Львівського району Львівської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авенмор» (ідентифікаційний код 41984224).

4.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авенмор» (79034, Львівська область, місто Львів, вулиця Навроцького, 1, офіс 505, ідентифікаційний код 41984224) на користь Львівської обласної прокуратури (79005, Львівська область, місто Львів, проспект Шевченка, 17/19, ідентифікаційний код 02910031) 4844,80 грн судового збору.

4.Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.ст. 241, 256, 257 ГПК України та може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 09.05.2025.

Суддя Уляна ДІЛАЙ