ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року Справа №906/478/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Петухов М.Г.

суддя Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Петрук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Фабрика м`яких меблів" на рішення Господарського суду Житомирської області від 31.01.2025 (суддя Кудряшова Ю.В., повне рішення складено 10.02.2025)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Фабрика м`яких меблів"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мастила і Комплектуючі"

про стягнення 1365565,89 грн

за участю представників:

позивача - Гнидка М.В., Ратушинська І.О.,

відповідача - Голуб Н.Є.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирського області від 31.01.2025 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Із врахуванням ст.22, 614, 780, 1166 ЦК України, положень договору №1ФММ0230008 від 10.05.2023, технічного висновку про пожежу, а також висновку судового експерта Житомирського НДЕКЦ МВС № СЕ-19/106-23/16801-ПТ від 21.02.2024, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено наявність усіх елементів складу правопорушення.

Господарський суд також не прийняв до уваги посилання на експертний висновок оцінки протипожежного стану орендованих приміщень ТОВ "Мастила і комплектуючі" згідно договору №1ФММ0230008 від 10.05.2023, оскільки вказав, що за даних обставин не можливо встановити склад правопорушення саме в діях відповідача, який проявився лише в недотриманні вимог пожежної безпеки, з урахуванням наявних у справі доказів, що причиною виникнення пожежі 19.10.2023 є занесення стороннього джерела запалювання або підпал.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Фабрика м`яких меблів" звернулось з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задоволити в повному обсязі.

Апелянт, зокрема, вказує, що позивач обґрунтовує свої вимоги не деліктом, а наявними між сторонами договірними зобов`язаннями, яким суд не надав оцінки. Суд не встановив, що договором сторони ризик випадкового знищення або пошкодження переданої в оренду речі покладено на орендаря. При цьому, договір не ставить відшкодування пошкодження майна в залежність від вини відповідача.

Вважає, що застосуванню у спірних правовідносинах підлягають ст.323 та 772 ЦК України щодо ризику випадкового знищення (пошкодження) речі. Однак, суд безпідставно застосував норми матеріального права, а саме ст.614 ЦК України щодо необхідності доведення позивачем вини відповідача в даних правовідносинах, а також невірно встановив, що для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків в даних правовідносинах необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення.

Крім того, скаржник зауважує, що при винесенні рішення судом першої інстанції не враховано положень ч.1 ст.1187 ЦК України щодо визначення поняття "джерела підвищеної небезпеки", оскільки як вбачається зі змісту акта про пожежу від 20.10.2023 року та не заперечується відповідачем, на момент пожежі відповідач зберігав в об`єкті оренди мастила, оливи та масла. Відтак, діяльність, яку здійснював відповідач в об`єкті оренди, зі зберігання горючих речовин, є джерелом підвищеної небезпеки.

У відповідності до ст.263 ГПК України відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому, зокрема, апеляційну скаргу не визнає та не підтримує, вважає її безпідставною та надуманою, такою що не підлягає задоволенню.

Відповідач, посилаючись на ст.322, 323 ЦК України, ч.12 ст.55 Кодексу цивільного захисту України, зазначає, що договір оренди нежитлового приміщення не містить такого положення як відповідальність за порушення вимог пожежної безпеки на об`єкті найму (оренди), а положення п.3.4, 3.5 договору оренди визначають, зокрема, що орендар зобов`язаний дотримуватися норм техніки безпеки, вживати заходів для підтримки протипожежної безпеки в приміщенні. Зауважує, що апелянту достеменно було відомо про майно (його характеристики), яке зберігалося в орендованому приміщенні.

Вважає, що суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги висновки щодо протипожежного стану. Апелянт (позивач) намагається перекласти тягар відповідальності за такий стан об`єкта оренди на орендаря, тоді як, пожежа виникла не через відсутність системи автоматичної пожежної сигналізації, системи оповіщення про пожежу, системи блискавкозахисту будівлі і не через відсутність пожежного рукава, а внаслідок підпалу занесення сторонньою особою всередину приміщення запального пристрою, що і стало причиною пожежі. Судом першої інстанції вірно встановлено відсутність в діях відповідача елементів складу правопорушення.

Відповідач просив рішення Господарського суду Житомирської області від 31.01.2025 залишити без змін, апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Відповідно до ч.1, 4 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в них, відзив на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 10.05.2023 між Приватним акціонерним товариством "Фабрика м`яких меблів" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мастила і комплектуючі" (орендар) укладено договір оренди нежитлових приміщень №1ФММ0230008 (т.1, а.с.13-19), відповідно до п.1.1. якого орендодавець передав, а орендар прийняв у платне строкове користування приміщення, загальною площею 133,7 кв.м, яке розташоване в будівлі, що знаходиться за адресою: м.Житомир, вул. Кооперативна, 1.

Термін користування приміщенням починається з дати початку та триває до 30.11.2023. Приміщення надається в оренду для розташування в ньому складу орендаря (п.3.1., 3.2. договору).

У відповідності до акта №1 від 01.06.2023 орендодавець передав, а орендар прийняв об`єкт оренди (т.1, а.с.18 зворот).

19.10.2023 орієнтовно о 21:50 годині в орендованому відповідачем приміщенні виникла пожежа, про що Житомирським районним управлінням ГУ Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області складено акт про пожежу від 20.10.2023 (т.1, а.с.20).

Згідно зі змістом вказаного акта, наслідком пожежі стало знищення та пошкодження майна ПрАТ "Фабрика м`яких меблів" (власник), ТОВ "Мастила і комплектуючі" (орендар), а саме - приміщень за адресою м. Житомир, вул. Кооперативна, 1. Пожежею знищено покрівлю та перекриття площею 120 кв.м, вікна, двері, готова продукція та складований товар (мастила, оливи, масла та комплектуючі) згідно з додатками до заяви на збитки від ТОВ "Мастила і комплектуючі". На момент пожежі орендар зберігав в орендованому приміщенні мастила, оливи та масла.

Із повідомлення ГУ ДСНС України у Житомирській області від 22.12.2023 вбачається, що через значне вигорання ймовірну причину пожежі на місці події слідчо-оперативною групою не встановлено. Згідно технічного висновку, підготовленого спеціалістом дослідно-випробувальної лабораторії аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління, найбільш вірогідною причиною виникнення пожежі є підпал.

На замовлення позивача проведено оцінку протипожежного стану орендованих приміщень ТОВ "Мастила і комплектуючі" по вул. Кооперативній, 1, м. Житомир, загальною площею 133,3 кв.м. згідно Договору №1ФММ0230008 від 10.05.2023.

За результатами проведеної оцінки експертом пожежної безпеки складено висновок від 27.04.2024, яким встановлено, що станом на 19.10.2023 керівником ТОВ "Мастила і комплектуючі" були порушені вимоги нормативних та правових актів з пожежної безпеки (т.1, а.с.52-56).

15.12.2023 року ПрАТ "Фабрика м`яких меблів" звернулося до ТОВ "Центр будівельних та земельних експертиз" із заявою щодо проведення судової будівельно-технічної експертизи для визначення матеріальної шкоди заподіяної об`єкту нерухомого майна.

Згідно висновку експерта від 17.01.2024 (т.1, а.с.22-35) вбачається, що експерт розрахував вартість відновлювального ремонту, матеріалів, виробів та конструкцій, врахував коефіцієнт фізичного зносу та дійшов висновку, що вартість матеріальної шкоди, завданої ПрАТ "Фабрика м`яких меблів" внаслідок пожежі, що відбулася на об`єкті оренди 19.10.2023 року, в діючих цінах на момент проведення дослідження складає 1365565,89 грн.

На підставі вказаного, ПрАТ "Фабрика м`яких меблів" було направлено ТОВ "Мастила і комплектуючі" претензії №3001 від 30.01.2024 року та №03/04 від 03.04.2024 року з вимогою відшкодувати завдану майнову шкоду в розмірі 1365565,89 грн.

Враховуючи відсутність відповіді на вказані претензії та відповідно не відшкодування майнової шкоди орендарем, ПрАТ "Фабрика м`яких меблів" звернулось з даним позовом до суду.

Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду справи по суті заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

За змістом положень статей 626, 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст.525, 526, 629 ЦК України та ст.193 Господарського кодексу України (далі ГК України), договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1, 2 ст.22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У відповідності до ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю, зокрема майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що договірна відповідальність виникає при порушенні цивільного договірного зобов`язання, яке може полягати у невиконанні або у неналежному виконанні стороною свого зобов`язання.

Натомість, деліктна відповідальність на відміну від договірної передбачає встановлення наявності протиправного винного діяння (дія або бездіяльність) щодо заподіяння шкоди майну потерпілої особи.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 19.10.2023 в орендованому відповідачем приміщенні виникла пожежа, про що Житомирським районним управлінням ГУ Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області складено акт про пожежу від 20.10.2023, згідно зі змістом якого наслідком пожежі стало знищення та пошкодження майна (приміщення за адресою м. Житомир, вул. Кооперативна, 1) ПрАТ "Фабрика м`яких меблів" (власник), ТОВ "Мастила і комплектуючі" (орендар).

Із наявних у матеріалах справи доказів (технічного висновку про пожежу, повідомлення ГУ ДСНС України у Житомирській області від 22.12.2023) вбачається, що найбільш ймовірною причиною виникнення пожежі 19.10.2023 є занесення стороннього джерела запалювання або підпал.

20.10.2023 зареєстровано кримінальне провадження №0003206 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, тобто умисного знищення чи пошкодження чужого майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах, вчинене шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом, або заподіяло майнову шкоду в особливо великих розмірах.

Згідно постанови від 06.05.2024 орендаря, ТОВ "Мастила і комплектуючі", визнано потерпілим у вказаному кримінальному провадженні, в межах якого наразі ведеться досудове розслідування.

Доказів встановлення винної особи, яка ймовірно могла вчинити дії, що призвели до загоряння, а тим більше доказів притягнення до кримінальної відповідальності цієї особи сторонами суду надано не було, а тому в суду апеляційної інстанції відсутні підстави для висновку про оцінку спірних правовідносин як деліктних.

Разом з тим, судами встановлено, що 10.05.2023 між Приватним акціонерним товариством "Фабрика м`яких меблів" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мастила і комплектуючі" (орендар) укладено договір оренди нежитлових приміщень №1ФММ0230008, який є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань відповідно до положень ст.173, 174 ГК України та ст.11, 202, 509 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст.759 за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Згідно ч. 1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ст.638 ЦК України, яка кореспондується зі ст.180 ГК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі судового рішення (відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №916/5073/15).

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Колегія суддів, враховуючи презумпцію правомірності правочину, встановлену ст.204 ЦК України, яка не спростована жодною стороною, та відповідно відсутність обставин визнання недійсним договору у даній справі, дійшла висновку, що договір оренди нежитлових приміщень №1ФММ0230008 від 10.05.2023 року є таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки сторін господарського зобов`язання, є обов`язковим для виконання сторонами в силу ст. 629 ЦК України та містить в собі погоджені ними умови, на яких сторони домовилися реалізувати свої права та обов`язки.

Пунктами 3.4., 3.5. договору оренди встановлено, що під час користування об`єктом оренди орендар зобов`язаний забезпечити дотримання санітарно-гігієнічних норм, техніки безпеки, а також додержуватися інших встановлених загальнообов`язкових нормативів і вимог при використанні приміщення. Також орендар зобов`язаний самостійно, своєчасно і за власний рахунок вживати всі необхідні заходи для підтримки протипожежної безпеки у приміщенні (у тому числі виконувати обов`язки, передбачені Кодексом цивільного захисту України).

Пунктом 3.8 договору оренди встановлено, що орендар зобов`язаний утримуватися від дій, що можуть спричинити порушення прав орендодавця на приміщення, а також можливих прав третіх осіб, включаючи права на безперешкодне користування сусідніми приміщеннями, розташованими в будинку, об`єктами, розташованими в безпосередній близькості від приміщень та ін.

Відповідно до п.3.10. договору орендар зобов`язується не допускати псування або пошкодження приміщення, в тому числі власними співробітниками, відвідувачам, клієнтами, третіми особами тощо.

Згідно п. 9.2. договору якщо орендодавцем будуть установлені факти пошкодження або псування приміщення з боку орендаря, що призвели до матеріальних збитків орендодавця, орендар зобов`язаний компенсувати орендодавцю зазначені збитки.

Із аналізу вказаних положень договору вбачається, що орендодавець має право на відшкодування матеріальних збитків у випадку пошкодження або псування приміщення з боку орендаря.

З огляду на викладене, з урахуванням наведених вище підстав і положень п.3.4., 3.5, 9.2. договору, апеляційний суд погоджується з доводами апелянта про покладення ризиків випадкового знищення або пошкодження речі на орендаря згідно ст.323, 772 ЦК України.

Однак, пунктом 4.5. договору сторони конкретизували порядок своїх дій при виникненні таких ситуацій та погодили, що орендар зобов`язаний негайно повідомляти орендодавця про будь-які пошкодження, аварії або інші події, внаслідок яких нанесені (можуть бути нанесені) збитки приміщенню, а також своєчасно вжити всіх можливих заходів до запобігання пошкодження (знищення) приміщення.

У разі, якщо приміщення було частково пошкоджено, зруйновано або постраждало від інших зовнішніх факторів внаслідок дій або бездіяльності орендаря, його працівників, агентів, підрядників, відвідувачів, запрошених осіб тощо, орендар зобов`язаний здійснити роботи з усунення таких пошкоджень та приведення приміщення до попереднього стану за власною ініціативою або на підставі письмової вимоги орендодавця, в якій зазначається строк для здійснення таких робіт.

У випадку відмови орендаря здійснити такі роботи, затягування здійснення таких робіт, орендодавець має право від свого імені та за рахунок орендаря залучити підрядні організації для здійснення таких робіт, витрати на оплату яких орендар зобов`язаний відшкодувати протягом п`яти банківських днів з моменту надання орендодавцем рахунку та відповідних документів, які підтверджують такі витрати. Якщо орендар не відшкодує орендодавцю витрати у зазначені строки, орендодавець вправі вирахувати таку суму грошових коштів з суми сплаченої орендарем плати за оренду, що призведе до виникнення заборгованості орендаря зі сплати плати за оренду з усіма наслідками, які з цього випливають.

Отже, враховуючи принцип свободи договору, який передбачений ст.6,ст.627 ЦК України та полягає у наданні сторонам права та можливості визначити зміст договору на власний розсуд, приймаючи до уваги підписання договору уповноваженими представниками сторін, скріплення їх підписів печатками підприємств, та аналізуючи вказані пункти договору, вбачається погодження та врегулювання сторонами договору детального порядку і послідовності дій кожної з них у випадку часткового пошкодження або руйнування приміщення як внаслідок будь-яких зовнішніх факторів, так і дій чи бездіяльності орендаря, його працівників, агентів, підрядників, відвідувачів, запрошених осіб тощо.

Наведені умови договору не наділяють орендодавця безумовним правом стягнення збитків заподіяних майну та містять умови реалізації такого права, зокрема через необхідність самостійного проведення орендарем ремонтних робіт для відновлення пошкодженого приміщення, а у випадку відмови здійснити такі роботи - оплатити вартість виконаних орендодавцем робіт.

Доказів реалізації порядку, погодженого сторонами у п.4.5. договору, з боку орендодавця суду надано не було, а тому станом на час звернення з позовом до суду з урахуванням ст.629 ЦК України, яка встановлює ключовий принцип обов`язковості умов договору для його сторін, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апелянта про не врахування судом першої інстанції ст.1187 ЦК України, зважаючи на висновки апеляційного суду щодо оцінки спірних правовідносин як договірних, не заслуговують на увагу, оскільки зазначена правова норма визначає особливості відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, що не є предметом розгляду в даній справі.

Відтак, посилання позивача на правові позиції, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №461/8496/15-ц, щодо застосування ст.1187 ЦК України, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки висновки, викладені у вказаній постанові, не є релевантними при перегляді оскаржуваного рішення та розгляді спірних правовідносин.

Згідно п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

За приписами п.1, 4 ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, нез`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.4 ст.277 ГПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Зважаючи на порушення судом першої інстанції вимог процесуального закону щодо всебічності, повноти та об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів, та як наслідок відсутність надання оцінки договірним зобов`язанням між сторонами, погоджених між ними згідно умов договору оренди нежитлових приміщень №1ФММ0230008 від 10.05.2023 року, а також безпідставне дослідження судом в межах спірних правовідносин наявності складу правопорушення для застосування відповідальності у вигляді стягнення збитків, колегія суддів вважає за необхідне, відповідно до ч.4 ст. 277 ГПК України, змінити мотивувальну частину рішення суду першої інстанції та викласти її в редакції даної постанови.

При цьому, судовий збір за подачу апеляційної скарги залишається за скаржником згідно ст.129 ГПК України, оскільки зміна мотивувальної частини оскаржуваного рішення та викладення її в редакції даної постанови, ніяким чином не відновлює будь-які права позивача.

Керуючись ст. 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Фабрика м`яких меблів" на рішення Господарського суду Житомирської області від 31.01.2025 у справі №906/478/24 відмовити.

2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 31.01.2025 у справі №906/478/24 змінити в мотивувальній частині та викласти її в редакції даної постанови.

3. У решті рішення Господарського суду Житомирської області від 31.01.2025 у справі №906/478/24 залишити без змін.

4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена "12" травня 2025 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Олексюк Г.Є.