ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення заяви про відкриття провадження у справі

"13" травня 2025 р. м. Одеса № 916/1573/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Мусієнко О.О.,

дослідивши матеріали заяви (вх. № 1612/25 від 22.04.2025) про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Одеської області із заявою від 16.04.2025 (вх. № 1612/25 від 22.04.2025) про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.04.2025 вищевказану заяву залишено без руху; зобов`язано фізичну особу ОСОБА_1 надати у десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення заяви про відкриття провадження у справі без руху заяву про усунення недоліків,

в якій має бути вказано:

- обґрунтування наявності підстав звернення до суду у відповідності до ч. 2 ст. 115 Кодексу України з процедур банкрутства (обґрунтувати природу і причини неплатоспроможності, надати інформацію щодо витрачання коштів, отриманих від кредиторів, та/або щодо руху основних активів з часу виникнення зобов`язань перед кредиторами, з підтверджуючими доказами);

до якої додано:

- належні та допустимі докази, які стали підставою для виникнення грошових зобов`язань і підтверджують розмір заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) по кожному кредитору (у тому числі виписки за картковими рахунками; правочини; первинні бухгалтерські документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення (зокрема банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні, довідки, листи, протоколи) та будь-які інші докази, що доводять факт невиконання боржником своїх зобов`язань;

- конкретизований список кредиторів і боржників із зазначенням загальної суми грошових вимог кредиторів (боржників), а також щодо кожного кредитора (боржника) його імені або найменування, його місцезнаходження або місця проживання, ідентифікаційного коду юридичної особи або реєстраційного номера облікової картки платника податків та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті), суми грошових вимог (загальної суми заборгованості, заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені окремо), підстав виникнення зобов`язань, а також строку їх виконання згідно із законом або договором за підписом боржника;

- опис майна боржника, що належить йому на праві власності, із зазначенням місцезнаходження або місця зберігання майна;

- відомості про всі наявні рахунки/електронні гаманці боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах, небанківських надавачах платіжних послуг, емітентах електронних грошей в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках, електронних гаманцях;

- докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією або угоду, укладену між заявником та обраним ним арбітражним керуючим із дотриманням умов, визначених Кодексом України з процедур банкрутства;

- докази наявності майна, достатнього для покриття витрат, пов`язаних із провадженням у справі боржника або відомості про відсутність такого.

ОСОБА_1 звернулася із заявою, яка сформована в системі Електронний суд 30.04.2025 (вх. № 13882/25 від 30.04.2025), про усунення недоліків.

У поданій заяві боржник повідомляє суд про наявність підстав для звернення відповідно до ч. 2 ст. 115 КУзПБ, а саме: п. 2 ч. 2 ст. 115 КУзПБ, що підтверджується наданими ним документами, зокрема відповідями кредиторів, розрахунками заборгованості та довідкою з Українського бюро кредитних історій; п. 3 ч. 2 ст. 115 КУзПБ відповідно до наданого опису майна боржника і декларацій про майновий стан, а також наданої інформації, сформованої за допомогою додатку "Реєстр нерухомості", що підтверджує відсутність у заявника нерухомого майна і знімки екрану з електронного кабінету водія, які свідчать про відсутність у заявника зареєстрованих транспортних засобів; у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення; наявні ознаки загрози неплатоспроможності (п. 4 ч. 2 ст. 115 КУзПБ). Боржник також вказала, що об`єктивно існують інші обставини, які свідчать про наявність загрози її неплатоспроможності, що виникли у 2022-2023 роках та діють на даний час, а саме: військова агресія проти України та введення в Україні воєнного стану з 24.02.2022; щомісячна девальвація національної валюти (гривні) з початку 2022 року; збільшення інфляції з початку 2022 року; відсутність динаміки зростання власних доходів боржника; вимушена міграція в умовах війни; боржник є одинокою матір`ю, зареєстрованою у с. Рибальче, Херсонської області населеному пункті, який наразі перебуває під тимчасовою окупацією; з початком активних бойових дій у регіоні боржник була змушена залишити місце постійного проживання та виїхати до Великої Британії.

Боржник вказує, що у заяві було зазначено всі доступні на момент її подання відомості щодо строків прострочення кредитних зобов`язань, зокрема, інформацію з довідки УБКІ. По кожному кредитору надано максимально повну інформацію про термін протермінування, яку можливо було встановити на підставі отриманих від кредиторів даних.

Боржник зазначає, що норма ст. 34 КУзПБ міститься в книзі четвертій Кодексу та відноситься виключно до юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

До заяви про усунення недоліків додано: список кредиторів та боржників станом на 15.04.2025, відомості про всі наявні рахунки боржника, опис майна, які підписані електронним цифровим підписом Прокопенко Тетяни Володимирівни; витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; додаткову угоду № 1 від 30.04.2025 до угоди від 16.04.2025.

Розглянувши заяву про усунення недоліків, суд констатує, що до неї не додано доказів на підтвердження усунення заявником всіх недоліків, встановлення яких судом в ухвалі від 28.04.2025 обумовило залишення заяви без руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі КУзПБ) передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 113 КУзПБ провадження у справах про неплатоспроможність боржника фізичної особи, фізичної особи-підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Суд застосовує висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 22.09.2021 у справі № 910/6639/20, згідно з яким з огляду на мету та цілі КУзПБ інститут неплатоспроможності фізичних осіб призначений для зняття з боржника фізичної особи тягаря боргів, які мають значний розмір та не можуть бути погашені за рахунок поточних доходів і належного цій особі майна. Правове регулювання відносин, що виникають між боржником та іншими учасниками справи про неплатоспроможність, має на меті поетапно створити для боржника фізичної особи найбільш сприятливі умови для погашення боргів шляхом їх реструктуризації, а при нерезультативності таких заходів забезпечити ефективний механізм продажу активів боржника.

За такого підходу у судових процедурах неплатоспроможності фізичної особи скористатися правом на реабілітацію, зокрема у спосіб, що певною мірою утискає інтереси кредиторів, заслуговує лише чесний і сумлінний боржник, інше б суперечило принципу добросовісності, який ґрунтується на приписах статей 3 та 13 ЦК України, відповідно до яких дії учасників правовідносин мають бути добросовісними (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України), тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, а також завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частини 2, 3 статті 13 ЦК України).

До боржника фізичної особи КУзПБ установлює спеціальні вимоги щодо його добросовісності, як запоруку досягнення компромісу між сторонами стосовно погашення боргів, що має ґрунтуватися на поступках кредиторів та сумлінній співпраці боржника з керуючим реструктуризацією і кредиторами, а також на його відкритій взаємодії з судом, яка полягає у добросовісному користуванні процесуальними правами та сумлінному виконанні процесуальних обов`язків.

Зокрема, задля отримання бажаного результату відновлення платоспроможності у судовій процедурі реструктуризації боргів КУзПБ покладає на боржника обов`язки:

- повідомити про обставини, що стали підставою для звернення до суду (пункт 3 частини другої статті 116 КУзПБ), тобто обґрунтувати природу і причини неплатоспроможності, надати інформацію щодо витрачання коштів, отриманих від кредитора (кредитодавця, позикодавця), та/або щодо руху основних активів з часу виникнення зобов`язань перед кредиторами тощо;

- надати повну і достовірну інформацію про власний майновий стан та членів його сім`ї, щодо розміру та джерел доходів (пункти 4-11 частини третьої статті 116 КУзПБ), а в разі необхідності і додаткові пояснення чи документи на підтвердження належного виконання цих вимог;

- подати проект плану реструктуризації боргів та співпрацювати з керуючим реструктуризацією і зборами кредиторів при погодженні його змісту (частина четверта статті 116, частина сьома статті 126 КУзПБ);

- повністю погасити окремі види заборгованості до затвердження судом плану реструктуризації боргів боржника (стаття 125 КУзПБ);

- погашати вимоги кредиторів згідно з умовами плану реструктуризації боргів у разі його затвердження (частина перша статі 128 КУзПБ).

КУзПБ містить низку процесуальних запобіжників задля уникнення недобросовісного використання боржником судових процедур неплатоспроможності, зокрема передбачає:

- відмову у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність у разі, якщо боржника притягнуто до адміністративної або кримінальної відповідальності за неправомірні дії, пов`язані з неплатоспроможністю чи визнано банкрутом протягом попередніх п`яти років (пункти 3, 4 частини 4 статті 119 КУзПБ), а також заборону відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи-боржника протягом року з дня закриття такого провадження стосовно того ж боржника з підстав, передбачених частиною 7 статті 123 КУзПБ;

- закриття провадження у справі про неплатоспроможність у випадку ненадання боржником повної і достовірної інформації про власне майно, доходи і витрати його та членів його сім`ї; приховування боржником власних активів через їх передачу членам сім`ї; якщо боржника притягнуто до адміністративної чи кримінальної відповідальності за неправомірні дії, пов`язані з неплатоспроможністю (пункти 1-3 частини 7 статті 123 КУзПБ);

- відмову у затвердженні плану реструктуризації боргів боржника у справі про неплатоспроможність, якщо: порушено порядок розроблення та погодження цього плану; умови реструктуризації боргів суперечать законодавству; боржник не погасив борги, що підлягають обов`язковій сплаті згідно з частиною 3 статті 125 КУзПБ або боржник вчиняє дії, спрямовані на перешкоджання проведенню стосовно нього процедур, передбачених цим Кодексом (пункти 1, 2, 5, 6 частини 8 статті 126 КУзПБ);

- дискрецію господарського суду у вирішенні питання щодо можливості подальшого руху справи про неплатоспроможність, якщо протягом трьох місяців з дня введення процедури реструктуризації боргів боржника мета цієї процедури не досягнута (частина одинадцята статті 126 КУзПБ).

Системне тлумачення цих приписів свідчить, що за їх змістом законодавець закріпив у спеціальних нормах КУзПБ принцип добросовісної поведінки боржника фізичної особи, за яким право на звільнення від боргів та відновлення платоспроможності у судових процедурах неплатоспроможності фізичної особи набуває лише добросовісний боржник, який не за своїм неправомірним умислом потрапив у стан неплатоспроможності, сумлінно виконує обов`язки боржника та не приховує обставин, що можуть вплинути на розгляд справи чи задоволення кредиторських вимог, при цьому демонструє дієве прагнення до компромісу з кредиторами щодо умов реструктуризації боргів та в межах об`єктивних можливостей вживає заходів до задоволення їх вимог.

Саме такий боржник реалізує право ініціювати провадження у справі про власну неплатоспроможність не на шкоду кредиторам, а для досягнення легітимної мети цього провадження соціальної реабілітації добросовісного боржника за спеціальною судовою процедурою шляхом реструктуризації заборгованості та/або звільнення від боргів задля відновлення його платоспроможності (подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 31.01.2024 у cправі №911/2140/22, від 15.02.2024 у справі №904/7413/21, від 25.01.2024 у справі №916/1575/21, від 18.04.2024 у справі №920/1398/21).

На даному етапі суд досліджує відповідність поданої боржником заяви вимогам статті 116 КУзПБ та вирішує питання про прийняття такої заяви до розгляду. Така перевірка включає в себе виключно наявність/відсутність встановлених КУзПБ додатків до заяви, оформлення заяви, встановлення права суб`єкта на звернення з такою заявою, наявність підпису у заяві, сплати авансування винагороди арбітражному керуючому, тощо.

Суд аналізує заяву про усунення недоліків на предмет виконання ухвали від 28.04.2025.

В ч. 1 ст. 116 КУзПБ передбачено, що заява про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність подається боржником за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, а саме підстав, визначених у ч. 2 ст. 115 КУзПБ, згідно з якою:

Пункт 1 частини другої статті 115 виключено на підставі Закону № 2971-IX від 20.03.2023\

2) боржник припинив погашення кредитів чи здійснення інших планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців;

3) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

Пункт 3 частини другої статті 115 в редакції Закону № 2971-IX від 20.03.2023\

4) наявні ознаки загрози неплатоспроможності.

Пункт 4 частини другої статті 115 в редакції Закону № 3985-IX від 19.09.2024.

Отже, звертаючись до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізична особа повинна зазначити конкретні обставини, які безпосередньо вплинули на заявника та вказують на настання загрози його неплатоспроможності (у визначений зобов`язанням строк або в майбутньому), та надати на підтвердження зазначеного відповідні докази.

Оскільки відкриття провадження у справі про неплатоспроможність має відповідні правові наслідки процесуального та майнового характеру, то на фізичну особу-боржника (як єдиного суб`єкта звернення із заявою про відкриття провадження у такій справі) покладається обов`язок підтверджувати обставини його неплатоспроможності чи її загрози доказами у відповідному (достатньому) обсязі, у тому числі первинними документами, задля забезпечення перевірки господарським судом підстав та моменту виникнення зазначених боржником грошових вимог кредиторів, встановлення їх характеру та розміру.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.05.2024 у справі № 922/5486/23.

Боржник у заяві про усунення недоліків вказує обставинами, що спричинили її неплатоспроможність: військова агресія проти України та введення в Україні воєнного стану з 24.02.2022; щомісячна девальвація національної валюти (гривні) з початку 2022 року; збільшення інфляції з початку 2022 року; відсутність динаміки зростання власних доходів боржника; вимушена міграція в умовах війни.

Однак, доказів на підтвердження наведених боржником обставин, які спричинили її неплатоспроможність до заяви про усунення недоліків не надано.

Надані заявником у якості доказів кредитні договори можуть свідчити про домовленість сторін та можуть бути доказами у справі про наявність дійсного основного зобов`язання боржника перед фінансовими установами, суми заборгованості та строку прострочки по платежам за основним зобов`язанням лише у сукупності з іншими доказами, зокрема, первинними документами, які заявником не додано до заяви на підтвердження факту отримання кредитних коштів.

Кредитний звіт із сайту Українського бюро кредитних історій не може бути належним, допустимим та достатнім доказом, що підтверджує обставини про суми грошових вимог кредиторів (заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо), підстави виникнення зобов`язань, а також строку їх виконання згідно із договорами.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Однак, боржником не надано належних та допустимих доказів, які стали підставою для виникнення грошових зобов`язань і підтверджують розмір заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) по кожному кредитору (у тому числі виписки за картковими рахунками; правочини; первинні бухгалтерські документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення (зокрема банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні, довідки, листи, протоколи) та будь-які інші докази, що доводять факт невиконання боржником своїх зобов`язань.

Тобто, боржник не виконала вимоги ухвали суду від 28.04.2025 стосовно обґрунтування наявності підстав звернення до суду у відповідності до ч. 2 ст. 115 Кодексу України з процедур банкрутства та надання належних та допустимих доказів, які стали підставою для виникнення грошових зобов`язань і підтверджують розмір заборгованості за основним зобов`язанням та сумою неустойки (штрафу, пені) по кожному кредитору.

Стосовно доказів авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією або укладення угоди між заявником та обраним ним арбітражним керуючим із дотриманням умов, визначених Кодексом України з процедур банкрутства.

Ч. 3 ст. 116 КУзПБ передбачений перелік документів, які мають додаватись до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, зокрема: докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень.

Положеннями ч. 2 ст. 30 КУзПБ встановлено, що розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень керуючого реструктуризацією становить п`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожен місяць виконання арбітражним керуючим повноважень.

Відповідно до ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2025 рік прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць з 01 січня 2025 р. складає 3028 грн.

Таким чином, розмір авансування винагороди арбітражному керуючому за три місяці виконання повноважень, який повинен сплатити боржник на депозитний рахунок суду складає 45 420 грн.

Однак, заявником ані на момент звернення із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, ані на момент подання заяви про усунення недоліків, доказів авансування на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією у розмірі 45 420 грн не надано.

П. 1-6 Розділу Прикінцеві та перехідні положення Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що стосовно боржника справу про банкрутство (неплатоспроможність) може бути відкрито без здійснення авансування передбаченої цим Кодексом винагороди арбітражному керуючому на депозитний рахунок суду. У такому разі до заяви про відкриття справи про банкрутство (неплатоспроможність) додається копія укладеної заявником угоди з обраним ним арбітражним керуючим про виконання арбітражним керуючим повноважень у справі про банкрутство (неплатоспроможність) до її закриття з виплатою на умовах, визначених цією угодою, винагороди в розмірі, що не має перевищувати розмір, встановлений цим Кодексом. Господарський суд, відкриваючи провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) відповідно до цього пункту, призначає розпорядником майна або керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого, з яким заявником укладено угоду.

Проаналізувавши зазначене у сукупності із абз. 7 п. 1-6 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ, суд дійшов висновку, що законодавцем надано право особі подати відповідну угоду лише в частині виплати арбітражному керуючому грошової винагороди, у зв`язку з чим, сторони вказаного договору не можуть відступити від положень КУзПБ у цій частині в силу їх імперативності.

Тобто, при зверненні до суду із заявою про неплатоспроможність боржника фізичної особи заявник альтернативно може або здійснити авансування передбаченої цим Кодексом винагороди арбітражному керуючому на депозитний рахунок суду та надати відповідні докази такого авансування на виконання п. 12 ч. 3 ст. 116 КУзПБ, або без здійснення такого авансування надати до заяви копію угоди, укладену між заявником та обраним ним арбітражним керуючим.

При цьому, суд зазначає, що відповідна угода повинна бути укладена у порядку визначеному Цивільним кодексом України із дотриманням умов, визначених Кодексом України з процедур банкрутства.

Вказані положення КУзПБ передбачають можливість укладення угоди між боржником та арбітражним керуючим як альтернативне виконання обов`язку щодо здійснення авансування винагороди арбітражного керуючого, а не автоматичне її застосування.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 КУзПБ арбітражний керуючий є суб`єктом незалежної професійної діяльності.

Ч. 1 ст. 13 КУзПБ передбачено, що арбітражний керуючий під час здійснення своїх повноважень є незалежним. Забороняється будь-який незаконний вплив, тиск або втручання в діяльність арбітражного керуючого. Незалежність арбітражного керуючого забезпечується гарантуванням виплати винагороди арбітражному керуючому та відшкодування витрат арбітражного керуючого в порядку і розмірах, визначених цим Кодексом (пункт 2 частини 2 цієї статті).

Відсутність вказаної гарантії може створити для арбітражного керуючого:

- потенційний конфлікт інтересів з боржником у разі отримання оплати з неофіційних джерел Боржника поза межами справи, виражений у наявності в арбітражного керуючого приватного інтересу щодо виконання своїх професійних обов`язків з перевірки декларації про майновий стан боржника, виявлення майна, розробки плану реструктуризації та інше в інтересах Боржника, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийнятих ним рішень та вчинених чи невчинених дій під час виконання зазначених повноважень;

- наявність обґрунтованих підстав у кредиторів та суду вважати арбітражного керуючого заінтересованою особою щодо боржника у разі фактичної відмови від права на отримання оплати грошової винагороди за рахунок авансованих грошових коштів на рахунок господарського суду та погодження виконання повноважень у справі без перспективи виконання боржником грошового зобов`язання у розмірі встановленому Кодексом України з процедур банкрутства.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 28 КУзПБ розпорядником майна, керуючим реструктуризацією, керуючим санацією, ліквідатором, керуючим реалізацією не можуть бути призначені арбітражні керуючі, які є заінтересованими особами у цій справі, які мають реальний чи потенційний конфлікт інтересів.

Крім того суд зауважує, що арбітражний керуючий може бути відсторонений господарським судом від виконання повноважень розпорядника майна, керуючого реструктуризацією, керуючого санацією, ліквідатора, керуючого реалізацією за клопотанням учасника провадження у справі або за власною ініціативою у випадках, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства.

Таким чином, непризначення арбітражного керуючого, з яким підписано договір, або його відсторонення судом, фактично призведе до того, що призначеному/новопризначеному судом арбітражному керуючому у разі відсутності авансованої боржником винагороди не буде гарантовано оплату праці у встановленому законодавством розмірі.

Додану до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність угоду від 16.04.2025, укладену між арбітражним керуючим Каратуном Євгеном Євгеновичем та Прокопенко Тетяною Володимирівною, суд не прийняв, як належний доказ альтернативного виконання обов`язку щодо здійснення авансування винагороди арбітражного керуючого, виходячи з наступного.

За умовами вказаної угоди виплата винагороди здійснюється замовником безготівковим платежем на поточний рахунок (картковий рахунок) Арбітражного керуючого, зазначений в розділі VI цієї Угоди або в іншому обумовленому сторонами порядку (п. 2 р. ІІІ).

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У свою чергу, ст. 6 ЦК України, зокрема, визначено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

З наведеного можна зробити висновок, що особам надається право вибору: використати вже існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на свій розсуд. Відтак цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі сторін щодо врегулювання їхніх правовідносин на власний розсуд (у межах, встановлених законом), тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін договору, регулятором їх відносин.

Приписи ч. 2 та 3 ст. 6 та ст. 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства і договором. Допустимість конкуренції між актами цивільного законодавства і договором випливає з того, що вказані норми передбачають ситуації, коли сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, і коли вони не вправі цього робити.

Свобода договору, як одна з принципових засад цивільного законодавства, є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Водночас сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий в силу прямої вказівки акта законодавства, а також якщо відносини сторін регулюються імперативними нормами.

Відповідно сторони не можуть врегулювати свої відносини (визначити взаємні права та обов`язки) у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим ст. 3 ЦК України, які обмежують свободу договору. Домовленість сторін договору про врегулювання своїх відносин всупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення.

Законодавством не передбачено жодних альтернативних можливостей авансуванню на депозитний рахунок суду оплати послуг арбітражного керуючого.

До заяви про усунення недоліків додано додаткову угоду № 1 від 30.04.2025 до угоди від 16.04.2025 про наступне: «пункт 1 розділу V Угоди викласти в наступній редакції: угода набирає чинності з дня її підписання сторонами та діє до закриття справи про неплатоспроможність. Інші умови угоди залишаються незмінними».

Тобто, заявником лише частково внесено зміни до угоди від 16.04.2025, інші умови є ідентичними (без змін, направлених на усунення недоліків).

Таким чином, вимоги ухвали суду від 28.04.2025 щодо надання доказів авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією або укладеної угоди, між заявником та обраним ним арбітражним керуючим на умовах, визначених Кодексом України з процедур банкрутства, ОСОБА_1 не виконано.

Кодекс України з процедур банкрутства містить застереження щодо боржника, який ініціює своє банкрутство, а саме, боржник подає заяву до господарського суду за наявності майна, достатнього для покриття витрат, пов`язаних із провадженням у справі, якщо інше не передбачено цим Кодексом (ч. 5 ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства).

Отже, нормами Кодексу України з процедур банкрутства передбачено додаткову вимогу щодо заяви боржника, у разі ініціювання ним провадження у справі про власне банкрутство (неплатоспроможність) обов`язкову наявність у такого заявника майна, достатнього для покриття судових витрат, пов`язаних із здійсненням провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи. У визначенні таких витрат слід враховувати, зокрема, оплату винагороди арбітражному керуючому у мінімальному розмірі не менше ніж за 120 днів в процедурі реструктуризації боргів боржника; в процедурі погашення боргів боржника; відшкодування судового збору, сплаченого кредиторами за подачу грошових вимог, згідно переліку кредиторів, який визнає боржник та їх правової допомоги, тощо.

Однак, таких доказів заявником не надано.

З огляду на викладене, судом встановлено, що заявником вимоги ухвали Господарського суду Одеської області від 28.04.2025 не виконано, недоліки усунено частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 37 КУзПБ господарський суд залишає без руху заяву про відкриття провадження у справі з підстав, передбачених статтею 174 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням вимог цього Кодексу.

Положеннями ст. 174 ГПК України передбачено наслідки усунення недоліків заяви та наслідки їх не усунення.

Ч. 4 ст. 174 ГПК України передбачено, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Згідно з ч.ч. 6, 7 ст. 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді.

Позиція щодо необхідності повернення без розгляду заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність за умови не усунення виявлених судом недоліків вказаної заяви також викладена у постанові Верховного Cуду у складі Касаційного господарського суду від 13.05.2024 у справі № 922/5486/23.

Враховуючи те, що заявником вказані в ухвалі Господарського суду Одеської області від 28.04.2025 недоліки усунено частково (не вказано обґрунтування наявності підстав звернення до суду у відповідності до ч. 2 ст. 115 Кодексу України з процедур банкрутства (обґрунтувати природу і причини неплатоспроможності, надати інформацію щодо витрачання коштів, отриманих від кредиторів, та/або щодо руху основних активів з часу виникнення зобов`язань перед кредиторами, з підтверджуючими доказами); не надано: належних та допустимих доказів, які стали підставою для виникнення грошових зобов`язань і підтверджують розмір заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) по кожному кредитору (у тому числі виписки за картковими рахунками; правочини; первинні бухгалтерські документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення (зокрема банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні, довідки, листи, протоколи) та будь-які інші докази, що доводять факт невиконання боржником своїх зобов`язань; докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією або угоди, укладеної між заявником та обраним ним арбітражним керуючим із дотриманням умов, визначених Кодексом України з процедур банкрутства; доказів наявності майна, достатнього для покриття витрат, пов`язаних із провадженням у справі боржника або відомості про відсутність такого), суд повертає заяву (вх. № 1612/25 від 22.04.2025) ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Суд зазначає, що повернення заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність пов`язано виключно з поведінкою заявника та його представника; ухвала, як один із видів судового рішення, підлягає обов`язковому виконанню.

Суд повідомляє, що відповідно до ч. 3 ст. 38 КУзПБ та ч. 8 ст. 174 ГПК України повернення заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Керуючись ст. ст. 115, 116 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 174, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Повернути заяву (вх. № 1612/25 від 28.04.2025) ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність з доданими до неї документами.

Додаток: заява про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність з доданими до неї додатками.

Ухвала набирає законної сили 13 травня 2025 року з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства.

Копію ухвали з додатком надіслати: представнику ОСОБА_1 Савченко (Войтович) Л.В. ( АДРЕСА_2 ).

Суддя О.О. Мусієнко