ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

05 травня 2025 року м. ЧернівціСправа № 926/3350/24

Суддя Господарського суду Чернівецької області Миронюк Сергій Олександрович, розглянувши заяву відповідача про розстрочення виконання рішення від 14.04.2025 у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Еско, м. Чернівці

про стягнення заборгованості в сумі 521201,21 грн

представники сторін:

від позивача не з`явився

від відповідача Роскрут В.В., ордер серія СЕ №1102563 від 15.01.2025

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Еско про стягнення заборгованості в сумі 521201,21 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати поставленого у січні-лютому 2024 природного газу на умовах договору постачання природного газу постачальником останньої надії, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 521201,21 грн., з яких: 400000,00 грн основний борг, 10551,64 грн 3% річних, 70331,72 грн пеня, 40317,85 грн інфляційні втрати.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.12.2024 справу №926/3350/24 передано на розгляд судді Миронюку С.О.

Ухвалою від 27.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Рішенням від 27.03.2025 позов задоволено, стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Еско на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" заборгованість в сумі 521201,21 грн. (з яких: 400000,00 грн основний борг, 10551,64 грн 3% річних, 70331,72 грн пеня, 40317,85 грн інфляційні втрати) та 6254,41 грн судового збору.

15.04.2025 до суду від відповідача надійшла заява про розстрочення виконання рішення суду.

Ухвалою від 16.04.2025 призначено розгляд заяви відповідача про розстрочення виконання рішення від 14.04.2025 в судовому засіданні на 05.05.2025.

29.04.2025 для виконання рішення Господарського суду Чернівецької області від 27.03.2025 видано відповідний наказ.

02.05.2025 до суду від позивача надійшли заперечення на заяву про розстрочення виконання рішення суду.

У судовому 05.05.2025 представник відповідача просив задовольнити заяву про розстрочення виконання рішення суду. Представник позивача у судове засідання не з`явився.

В силу приписів ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами.

Днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи (п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно довідки про доставку електронного листа ухвала від 16.04.2025 з повідомленням про дату, час і місце судового засідання 16.04.2025 доставлена до електронного кабінету позивача та його представника.

Довідка про доставку документа в електронному вигляді до Електронного кабінету є достовірним доказом отримання адресатом судового рішення (правова позиція, викладена в постановах Верховного Суду від 30.08.2022 по справі № 459/3660/21, від 23.08.2023 по справі № 380/24487/21).

Оскільки скаржник має зареєстрований "Електронний кабінет" у підсистемі "Електронний суд" ЄСІТС і судом апеляційної інстанції копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху було направлено саме до такого "Електронного кабінету", колегія суддів Верховного Суду вважає, що порушень норм процесуального права, якими регулюється питання вручення судового рішення при такому направленні не відбулося (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.02.2024 у справі №904/4199/20).

Ухвалою від 16.04.2025 у зв`язку з наявністю технічної можливості призначено проведення судового засідання 05.05.2025 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за участю представника позивача. Проте, 05.05.2025 представник позивача не забезпечив участь у судовому засіданні в режимі відеоконференціїї у зв`язку з технічною неможливістю позивача приєднатись до відеоконференції.

Відповідно до ч. 5 ст. 197 Господарського процесуального кодексу України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву, крім випадку коли суд після призначення судового засідання чи під час такого засідання втратив технічну можливість забезпечити проведення відеоконференції.

Відтак, враховуючи належне повідомлення сторін про дату, час і місце проведення судового засідання, з метою дотримання балансу прав та інтересів сторін у справі, беручи до уваги, що ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву, суд дійшов висновку про те, що неявка в судове засідання представника позивача не перешкоджає розгляду заяви відповідача про розстрочення виконання рішення від 14.04.2025.

Розглянувши заяву відповідача про розстрочення виконання рішення від 14.04.2025, суд зазначає наступне.

В обгрунтування відповідач вказує, що фінансовий стан ОСББ «ЕСКО» є досить скрутним, відповідно банківських виписок на рахунках відповідача станом на 14.04.2025 є грошові кошти сумі розмірі 32744,63 грн., інших коштів ОБББ не має, будь-якого майна, на яке можливо звернути стягнення, не має.

Також, відповідач є неприбутковою організацією, створеною для задоволення потреб мешканців багатоквартирного будинку щодо утримання будинку та прибудинкової території. Сума грошових коштів, яка залишилася до сплати є неспіврозмірною до фінансових можливостей ОСББ, оскільки ці кошти є додатковим фінансовим тягарем для мешканців будинку і Правління ОСББ «ЕСКО» проводить організацію з активізації проведення оплат мешканцями за спожиті комунальні послуги.

Відповідач стверджує, що ОСББ «ЕСКО» вживаються всі можливі дії щодо погашення заборгованості перед ТОВ "ГК "Нафтогаз України", натомість розстрочення виконання рішення наддасть можливість поступово та реально виконати рішення суду за рахунок щомісячних платежів, строком на чотири місяці зі сплатою щомісячно рівними частинами по 50000,00 грн.

Окрім того, відповідач звертає увагу, що на виконання рішення суду ОСББ "ЕСКО" 04 квітня 2025 року сплатило на рахунок ТОВ "ГК "Нафтогаз України" 321201,21 грн суми заборгованості та 6254,41 судового збору. Проте, несплаченими залишилося 200000,00 грн. заборгованості за рішенням суду.

Як наслідок, відповідач просить розстрочити виконання судового рішення строком на чотири місяці зі сплатою щомісячно рівними частинами: до 15.05.2025 (включно) 50000,00 грн., до 15.06.2025 (включно) 50000,00 грн., до 15.07.2025 (включно) 50000,00 грн., до 15.08.2025 (включно) 50000,00 грн.

У запереченнях на заяву про розстрочення виконання рішення суду позивач зазначає, що надані боржником докази не можуть свідчити про відсутність можливості виконати судове рішення без надання розстрочки, не спростовують наявність вини боржника у виникненні заборгованості та її несплаті.

Також, позивач звертає увагу, що товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», як суб`єкт господарювання державного сектору економіки, яка забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом, має стратегічне значення для безпеки та економіки держави. За спірним договором постачався імпортований природний газ, закуплений за зовнішньоекономічними контрактами, умовами яких встановлені чіткі строки розрахунків за поставлений газ, а також жорсткі санкції за порушення цих строків, аж до припинення постачання природного газу на територію України.

Саме тому, стягувач розраховує на вчасне виконання боржником своїх зобов`язань, в тому числі й за судовими рішеннями, мінімізує ризик невчасних розрахунків за поставлений за зовнішньоекономічними контрактами імпортований природний газ, зменшить можливі фінансові втрати стягувача та позбавить необхідності залучати комерційні кредити для розрахунків з постачальниками імпортованого природного газу.

Як наслідок, просить відмовити у задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення від 14.04.2025.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Статтею 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Як передбачено ч. 1 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України, виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням від 27.03.2025 позов задоволено, стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Еско на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" заборгованість в сумі 521201,21 грн. (з яких: 400000,00 грн основний борг, 10551,64 грн 3% річних, 70331,72 грн пеня, 40317,85 грн інфляційні втрати) та 6254,41 грн судового збору.

29.04.2025 для виконання рішення Господарського суду Чернівецької області від 27.03.2025 видано відповідний наказ.

Судом встановлено, що на виконання рішення від 27.03.2025 відповідачем в добровільному порядку сплачено позивачу заборгованість в сумі 321201,21 грн та судовий збір в сумі 6254,41 грн., що підтверджується платіжними інструкціями №2398, №176, №177 від 04.04.2025.

Таким чином, несплаченою за рішенням суду залишилась заборгованість в сумі 200000,00 грн.

Окрім того, відповідно до банківських виписок залишок грошових коштів на рахунках відповідача станом на 14.04.2025 становить 32744,63 грн.

Відповідно до ст. 160 Господарського процесуального кодексу України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню або відстрочити чи розстрочити або змінити спосіб чи порядок його виконання в порядку, встановленому статтями 328, 331 цього Кодексу.

Згідно ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Якщо судове рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, чи рішення, що підлягає виконанню, набрало законної сили, то відсутність матеріалів судової справи у зв`язку з їх витребуванням судом апеляційної чи касаційної інстанції не перешкоджає розгляду заяви, передбаченої абзацом першим цієї частини, крім випадку зупинення виконання судового рішення судом касаційної інстанції або зупинення виконавчого провадження.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Суд зазначає, що розстрочка виконання рішення означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. При цьому розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Підставою для розстрочки можуть бути конкретні існуючі, об`єктивні, виключні обставини, що ускладнюють виконання судового рішення у встановлений строк або фактично унеможливлюють таке.

Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв`язку з чим суд оцінює докази, то підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 86 вказаного Кодексу, і за наявності обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, господарський суд має право розстрочити виконання судового рішення.

Господарський суд повинен враховувати матеріальний стан сторін, їх фінансовий стан наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події, тощо. Для надання розстрочки виконання судового рішення суд встановлює у кожному конкретному випадку чи є у наявності обставини, що ускладнюють чи роблять неможливим виконання рішення у справі.

Правовий аналіз ст. 239, 331 ГПК України свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. При вирішенні питання про можливість розстрочення виконання рішення, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених сум, зокрема, із розміром збитків, враховує інтереси обох сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку розстрочення.

При розгляді заяв щодо розстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому. Наявність підстав для відтермінування має бути доведена боржником. Строки відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку для повного виконання рішення суду. Надання такого строку не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника, натомість повинно базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

Оцінюючи доводи заяв про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, суди повинні враховувати, що ці заходи не повинні створювати боржнику можливість ухилятися від виконання судового рішення. До уваги повинні братися не лише реальний майновий стан боржника, але й його наміри, що свідчать про бажання виконати рішення.

Отже, розстрочення виконання рішення суду є таким законодавчо врегульованим механізмом відтермінування поновлення порушеного права стягувача, який ґрунтується на об`єктивних, виняткових обставинах, застосування яких не призводить до шкоди сутності права на суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Суд враховує, що в силу закріплених в пункті 1 ст. 6 Конвенції принципів на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі Чижов проти України, заява № 6962/02).

При вирішенні питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, враховуються, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (вказаний висновок викладений в постанові КГС ВС від 07.12.2022 у справі № 910/11949/21).

Господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, та докази подані кожною із сторін, а також дотримуватися розумного строку відстрочення (подібний висновок наведено в п. 4.12 постанові КГС ВС від 21.01.2020 у справі № 910/1180/19).

Пунктом 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 р. Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України роз`яснено, що підставою для розстрочки чи відстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК (яка кореспондується із статтею 331 ГПК України, в редакції що діє з 15.12.2017 р.), ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

За висновками Конституційного Суду України, викладеними в рішенні від 26.06.2013 №5-пр/2013 у справі №1-7/2013, підставою для застосування розстрочки виконання судового рішення є наявність об`єктивних обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення. До таких обставин належать, зокрема, скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події, тощо. Розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника. Питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін.

Таким чином, в основу судового акту про надання розстрочки або відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання. З цією метою, під час вирішення питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення, суди повинні враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

При цьому при вирішенні заяви сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення судом враховується те, що задоволення вказаних заяв можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (роз`яснення в ч. 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 26.12.2003 р. Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження).

Разом з тим необхідно враховувати, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012); відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.97); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права (рішення ЄСПЛ у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" від 28.07.99).

Враховуючи те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-11).

За певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції права на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії» № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Питання про відстрочення або розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи та заперечення як позивача, так і відповідача (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.01.2020 у справі N 910/1180/19 та від 03.09.2020 у справі N 905/30/16).

Постановою Вищого Господарського Суду України від 18.09.2013 у справі N 5016/2861/2012 (9/88) встановлено, що господарському суду надано право при наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його виконання неможливим, за заявою сторони надавати відстрочку або розстрочку виконання рішення у виняткових випадках. Відповідно до пункту 7.2 зазначеної постанови пленуму Вищого господарського суду України, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

З огляду на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист, з врахуванням наведених відповідачем обставин, з якими закон пов`язує можливість розстрочення виконання судового рішення, а саме, враховуючи тяжке фінансове становище відповідача, зважаючи, що ОСББ «Еско» є неприбутковою організацією, беручи до уваги добровільне часткове виконання рішення суду відповідачем, а також, враховуючи інтереси позивача та ступінь вини відповідача у виникненні спору, суд вбачає правові підстави для розстрочення виконання рішення суду строком на 2 місяці, а тому, частково задовольняє заяву відповідача про розстрочення виконання рішення суду від 14.04.2025.

Керуючись ст. 234, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву відповідача про розстрочення виконання рішення суду від 14.04.2025 задовольнити частково.

2. Розстрочити виконання рішення Господарського суду Чернівецької області від 27.03.2025 у справі №926/3350/24 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Еско про стягнення заборгованості в сумі 521201,21 грн строком на 2 місяці встановивши наступний графік погашення заборгованості:

- 100000,00 грн до 15 травня 2025 року;

- 100000,00 грн до 15 червня 2025 року.

3. В іншій частині заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду від 14.04.2025 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.О.Миронюк