ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2025 р. Справа № 910/6404/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сибіги О.М.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Тищенко О.В.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 10.04.2025

Розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Парі Рітейл»

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2024

повний текст рішення складено та підписано 16.12.2024

у справі № 910/6404/24 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Київської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Парі Рітейл»

про стягнення 7 896 006,60 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Київська міська рада (позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Парі Рітейл" (відповідач) про стягнення безпідставно збережених коштів в розмірі 4 158 908,89 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що у період з 01.01.2021 по 31.07.2024 відповідач використовував земельну ділянку площею 0,3252 га з кадастровим номером :85:328:0003 по вул. Нижній Вал, 51 у Подільському районі міста Києва без правовстановлюючих документів на неї, у зв`язку із чим, позивач заявив до стягнення з відповідача 4 158 908,89 грн. безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за період з 01.01.2021 по 31.07.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/6404/24, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

24.10.2024 закрито підготовче провадження у справі № 910/6404/24 та призначено справу до судового розгляду по суті.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2024 у справі № 910/6404/24 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Парі Рітейл" на користь Київської міської ради 3 029 783,07 грн. безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою площею 0,3252 га з кадастровим номером :85:328:0003 по вул. Нижній Вал, 51 у Подільському районі міста Києва та 45 446,75 грн. витрат по сплаті судового збору. В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що відповідач не є власником та постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, у період з 01.01.2021 по 31.07.2024 відповідач не сплачував плату за користування земельною ділянкою по Нижній Вал, 51 у Подільському районі міста Києва, внаслідок чого відповідач зберіг за рахунок Київської міської ради, як власника земельної ділянки за вказаною адресою, майно - грошові кошти у розмірі орендної плати у сумі 3 029 783,07 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2024 у справі № 910/6404/24, 23.12.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "Парі Рітейл" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2024 в частині задоволених позовних вимог про стягнення 1 318 270,35 грн. та в цій частині позовних вимог відмовити. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що оскаржуване рішення в частині стягнення суми 1 318 270,35 грн. за період з 01.05.2022 по 31.12.2022 прийнято з порушенням норм матеріального права, тому підлягає скасуванню цій частині.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.01.2025, матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Парі Рітейл" по справі № 910/6404/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Ходаківська І.П., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.01.2025 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали господарської справи № 910/6404/24.

23.01.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/6404/24.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2025 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/6404/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Парі Рітейл" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2024 та призначено розгляд справи на 20.02.2025.

Розпорядженням Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2025 у зв`язку з перебуванням судді Ходаківської І.П., яка входить до складу колегії суддів і не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/6404/24.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2025 для розгляду справи № 910/6404/24 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду, у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Тищенко О.В., Пономаренко Є.Ю.

24.02.2025 ухвалою Північного апеляційного господарського суду новоутвореною колегією суддів прийнято cправу № 910/6404/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Парі Рітейл" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2024 до провадження та призначено розгляд справи на 10.04.2025.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Парі Рітейл" слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2024 у справі № 910/6404/24 без змін, з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно було встановлено Господарським судом міста Києва та перевірено судом апеляційної інстанції, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.05.2024 № 377575968 вбачається, що з 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Парі Рітейл" є власником нерухомого майна - адміністративної нежитлової будівлі з торгівельними приміщеннями та підземним паркінгом, загальною площею 9951,3 кв.м, за адресою: м. Київ, вул. Нижній Вал, 51, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.06.2014 зроблено запис про право власності.

Вказане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці площею 0,3252 га з кадастровим номером :85:328:0003 по вул. Нижній Вал, 51 у Подільському районі міста Києва.

Відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :85:328:0003 внесені до Державного земельного кадастру 23.03.2021.

З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-021 від 23.03.2021 вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :85:328:0003 належить до категорії земель житлової та громадської забудови, цільове призначення - 03.10 для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку).

Рішенням від 02.11.2023 № 7240/7281 "Про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю "Парі Рітейл" земельної ділянки в оренду для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі на вул. Нижній Вал, 51 у Подільському районі міста Києва" Київської міської ради передано в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Парі Рітейл" на 10 років земельну ділянку 0,3252 га (кадастровий номер :85:328:00030) для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі по вул. Нижній Вал, 51 у Подільському районі міста Києва.

Договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :85:328:00030 Товариством з обмеженою відповідальністю "Парі Рітейл" не укладено.

Позивач зазначає, що у період з 01.01.2021 по 31.07.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "Парі Рітейл" безоплатно використовувало земельну ділянку площею 0,3252 га з кадастровим номером :85:328:00030 без правовстановлюючих документів на неї, що призвело до недоотримання коштів за оренду земельної ділянки площею 0,3252 га з кадастровим номером :85:328:00030 по вул. Нижній Вал, 51 у Подільському районі міста Києва.

Відповідно до Витягу № НВ-024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 15.02.2024 нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :85:328:00030 становить 54 352 603,34 грн.

За розрахунком позивача сума безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за період з період з 01.01.2021 по 31.07.2024 становить 4 158 908,89 грн.

Наведене стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача 4 158 908,89 грн. безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування цією земельною ділянкою відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржуються лише в частині задоволення позовних вимог про стягнення безпідставно збережених коштів в розмірі 1 318 270,35 грн. за період з 01.05.2022 по 31.12.2022, колегія суддів переглядає судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги та не перевіряє обґрунтованість та законність судового рішення в частині позовних вимог про стягнення безпідставно збережених коштів в розмірі 1 711 512,72 грн. (3 029 783,07 грн. - 1 318 270,35 грн.) та судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

За умовами частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків.

Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Правові підстави користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 Земельного кодексу України реалізується через право постійного користування або право оренди.

Частиною першою статті 93 і статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини першої статті 96 Земельного кодексу України).

Принцип платного використання землі також передбачено статтею 206 Земельного кодексу України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

При цьому законодавець розмежовує поняття "земельний податок" та "орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності" залежно від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками.

Водночас згідно зі статтями 122 - 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату - платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено частиною першою статті 21 Закону України "Про оренду землі".

Водночас Земельний кодекс України регламентує перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 Земельного кодексу України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давного Риму (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.

Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 у справі № 924/856/20

Таким чином, положення глави 15, статей 120, 125 Земельного кодексу України, статті 1212 Цивільного кодексу України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справах № 22/207/15 та № 922/5468/14 та у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 922/2413/19.

Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Такий самий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц та від 20.09.2018 у справі № 925/230/17 та у постановах Верховного Суду у подібних правовідносинах, зокрема, у постанові від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20 Верховний Суд зазначив, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.

Верховний Суд неодноразово викладав правову позицію, згідно з якою для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212 - 1214 Цивільного кодексу України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно, насамперед, з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави.

Як встановлено судом, Товариство з обмеженою відповідальністю "Парі Рітейл" є власником нерухомого майна - адміністративної нежитлової будівлі з торгівельними приміщеннями та підземним паркінгом, загальною площею 9951,3 кв.м, за адресою: м. Київ, вул. Нижній Вал, 51, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 377575968 від 08.05.2024.

Державну реєстрацію права власності на нерухоме майно проведено на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 24534792 від 22.07.2014.

Як вбачається з матеріалів справи, належне відповідачу на праві власності нерухоме майно розташоване на земельній ділянці площею 0,3252 га з кадастровим номером :85:328:0003 по вул. Нижній Вал, 51 у Подільському районі міста Києва.

23.03.2021 до Державного земельного кадастру внесено відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :85:328:0003.

Цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :85:328:0003 - 03.10 для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку).

Судом встановлено, що рішенням Київської міської ради від 02.11.2023 № 7240/7281 "Про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю "Парі Рітейл" земельної ділянки в оренду для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі на вул. Нижній Вал, 51 у Подільському районі міста Києва" передано в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Парі Рітейл" на 10 років земельну ділянку 0,3252 га (кадастровий номер :85:328:00030) для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі по вул. Нижній Вал, 51 у Подільському районі міста Києва із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Парі Рітейл" договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :85:328:00030 не укладався.

Позивач стверджує, що відповідач як власник об`єктів нерухомого майна у період з 01.05.2022 по 31.12.2022 користувався земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розташовані, за відсутності оформленого згідно з вимогами чинного законодавства права користування нею, відтак ТОВ «Парі Рітейл» є фактичним користувачем спірної земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок позивача - власника земельної ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, тому зобов`язаний повернути ці кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Як зазначалося судом, відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :85:328:00030 внесено до Державного земельного кадастру.

Отже, вказане земельна ділянка є сформованою у розумінні положень Земельного кодексу України.

Відповідно до пунктів 289.1. статті 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями підпункту 288.5.1. пункту 288.5. статті 288 Податкового кодексу України.

При цьому статтею 12 Закону України «Про оцінку земель» регламентовано, що нормативно-правові акти з проведення оцінки земель затверджуються Кабінетом Міністрів України. Для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності нормативна грошова оцінка земель проводиться обов`язково (стаття 13 цього Закону); нормативно-грошова оцінка земельних ділянок у межах населених пунктів проводиться не рідше ніж один раз на 5 - 7 років (стаття 18 Закону України «Про оцінку земель»).

Відповідно до статті 20 Закону України «Про оцінку земель» за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Згідно з положеннями частини третьої статті 23 цього Закону (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Таким чином, результатом нормативної грошової оцінки конкретної земельної ділянки є технічна документація на неї, а надання витягу з технічної документації є послугою компетентного органу (Держгеокадастру та його територіальних органів), який веде відповідний облік згідно з Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.

Отже, технічна документація на конкретну земельну ділянку, яка виготовляється на замовлення землекористувача (власника), відповідно до статті 20 Закону України «Про оцінку земель», є джерелом інформації про нормативну грошову оцінку певної земельної ділянки.

При цьому, власник (землекористувач) може використати технічну документацію на обґрунтування нормативної грошової оцінки, надавши суду її оригінал або належно засвідчену копію. Відтак технічна документація, виготовлена на конкретну земельну ділянку уповноваженим органом, може бути належним доказом на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка набула статусу об`єкта цивільних прав.

Обґрунтованість розрахунку заявлених до стягнення безпідставно збережених коштів підтверджується наявними у матеріалах справи Витягом № НВ-024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 15.02.2024, відповідно до якого нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :85:328:00030 становить 54 352 603,34 грн., та довідками про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки: № НГО/2022-45670, відповідно до якої нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :85:328:00030 становить 44 969 035,39 грн., № Ю-43234/2018, відповідно до якої нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :85:328:00030 становить 50 294 268,26 грн.

Відповідно до абз.1 підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України за період з 1 січня 2022 року до 31 грудня 2022 року не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих рф територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб, та за період з 1 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1364 від 06.12.2022 визначено, що перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф (далі перелік), затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, згідно якого на всій території міста Києва велися бойові дії з 24.02.2022 по 30.04.2022.

З огляду на положення підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України та враховуючи те, що наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, згідно якого на всій території міста Києва велися бойові дії з 24.02.2022 по 30.04.2022.

Судом встановлено, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :85:328:00030 у власності або користуванні ТОВ «Парі Рітейл» протягом спірного періоду не перебувала.

Враховуючи положення підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022, колегія суддів вважає безпідставним нарахування та заявлення до стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів за період з 01.03.2022 по 30.04.2022.

Колегія суддів, перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок безпідставно збережених коштів за період з 01.05.2022 по 31.12.2022, погоджується з судом першої інстанції, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають безпідставно збережені кошти за період з 01.05.2022 по 31.12.2022 у розмірі 1 318 270,35 грн.

Таким чином, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог в частині стягнення безпідставно збережених коштів за період з 01.05.2022 по 31.12.2022 у розмірі 1 318 270,35 грн., суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

З огляду на що, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення безпідставно збережених грошових коштів за період з 01.05.2022 по 31.12.2022 у розмірі 1 318 270,35 грн. є законним та обґрунтованим.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права при прийнятті судом першої інстанції оскаржуваного рішення, не знайшли свого підтвердження, а тому суд залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даному випадку суд апеляційної інстанції вважає, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Отже, в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Парі Рітейл" слід відмовити, а рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2024 залишити без змін.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Парі Рітейл» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2024 у справі №910/6404/24 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2024 у справі №910/6404/24 - залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги розподіляється відповідно до ст.ст. 129 та 282 Господарського процесуального кодексу України.

4. Матеріали справи №910/6404/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

У зв`язку з перебуванням судді Тищенко О.В. у відпустці, повний текст постанови складено та підписано 12.05.2025.

Головуючий суддя О.М. Сибіга

Судді Є.Ю. Пономаренко

О.В. Тищенко