ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2025 р. Справа№ 910/13053/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яценко О.В.

суддів: Тищенко О.В.

Хрипуна О.О.

за участю секретаря судового засідання: Антонюк А.С.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 14.05.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні

матеріали апеляційної скарги Міського комунального підприємства «Бердичівводоканал»

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2025 (повний текст складено і підписано 03.03.2025)

у справі № 910/13053/24 (суддя Зеленіна Н.І.)

за позовом Міського комунального підприємства «Бердичівводоканал»

до Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

про визнання недійсним рішення №60/120-р/к від 22.08.2024

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про визнання недійсним та скасування рішення Адміністративної колегії Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №60/120-р/к від 22.08.2024, прийнятого за результатами розгляду справи № 423/60/95-рп/к.24, «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» в частині накладення штрафу у розмірі 68 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач при прийнятті спірного рішення неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи та залишив поза увагою той факт, що технічні умови Міського комунального підприємства «Бердичівводоканал» розроблені із врахуванням приписів ДСТУ 8994:2020 «Вузли обліку холодної питної води» (технічні вимоги), а саме пункту 6.1.4, підпункту «в», якими рекомендовано зазначення діапазону витрат холодної питної води (ХПВ) в робочому положенні засобів вимірювальної техніки (ЗВТ) на трубопроводі, метрах кубічних за годину, а відтак посилання у технічних умовах на встановлення лічильника класу «С» носять рекомендаційний характер, а не зобов`язуючий.

Також позивач зауважив на тому, що він не обмежує та не порушує права споживача, оскільки останній вільний у виборі приладу обліку, за умови, що він відповідає технічним вимогам законодавства, а тому якщо споживач не бажає встановлювати лічильник класу С, він може обрати інший прилад, який відповідає вимогам.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, пославшись на те, що зловживання позивачем монопольним становищем та незаконне встановлення в технічних умовах на приєднання до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення умов щодо встановлення засобу вимірювальної техніки з діапазоном вимірювання не нижче R 160 (метрологічний клас точності «С») з антимагнітним захистом - доведено належними доказами у процесі адміністративного розслідування.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.02.2025 у справі № 910/13053/24 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції:

- проаналізувавши положення чинного законодавства дійшов висновку, що для обліку обсягу споживання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення споживачами можуть встановлюватись будь-які засоби обліку води, що занесені до Реєстру, а обрання класу точності засобу вимірювальної техніки є виключним правом його власника - споживача таких послуг та, з огляду на вказане, погодився з доводами відповідача стосовно того, що оскільки видача технічних умов є невід`ємною складовою процесу приєднання до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення, невиконання виданих МКП «Бердичівводоканал» технічних умов є підставою для відмови абоненту в приєднанні до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення, які знаходяться на балансі підприємства та використовуються (експлуатуються) ним для надання таких послуг своїм абонентам (споживачам), що в подальшому може призвести до неможливості отримання споживачем послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а відтак встановлення в технічних умовах на приєднання до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення умов щодо встановлення засобу вимірювальної техніки з діапазоном вимірювання не нижче R 160( метрологічний клас точності «С») з антимагнітним захистом, що не передбачено чинними нормативно-правовими актами у сфері централізованого водопостачання та централізованого водовідведення є порушенням передбаченим ч. 1 ст. 13 та п. 2 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в частині видачі технічним умов на приєднання до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення в межах Бердичівського району та міста Бердичева, де розташовані водопровідні та каналізаційні системи, які знаходяться на балансі МКП «Бердичівводоканал» та використовуються (експлуатуються) ним для надання таких послуг своїм абонентам (споживачам), що призвело до обмеження інтересів споживачів, яке було б неможливим за умов існування значної конкуренції на цьому ринку;

- не прийняв до уваги доводи позивача про те, що при видачі технічних умов на підключення об`єктів до централізованих мереж водопостачання та водовідведення МКП «Бердичівводоканал» при розробці та видачі технічних умов, безпосередньо застосовує у своїй роботі ДСТУ 8994:2020 «Вузли обліку холодної питної води» (технічні вимоги), а саме п.6.1.4, підпункт «в» рекомендоване значення діапазону витрат холодної питної води (ХПВ) в робочому положенні засобів вимірювальної техніки (ЗВТ) на трубопроводі, метрах кубічних за годину, за умови, що: ЗВТ dn15 (діаметр труби) - dn40(діаметр труби) Q3/Q1?160 = R що відповідає лічильнику класу «С»; ЗВТ dn50 (діаметр труби) Q3/Q1?250 = R що відповідає лічильнику класу «С»; ЗВТ dn>65 (діаметр труби) Q3/Q1?315= R що відповідає лічильнику класу «С», суд зазначивши, що:

1) ДСТУ 8994:2020 не вимагає, а рекомендує використовувати ЗВТ комерційного та розподільного обліку ХПВ із вищевказаними показниками;

2) з наданих позивачем копій технічних умов вбачається, що в пункті 8 зазначено: «На водопровідному вводі комерційний облік обладнати: лічильником води з антимагнітним захистом рекомендованою точністю R 160….»;

3) однак, відповідачем надано інші копії технічних умов МКП «Бердичівводоканал», які самим позивачем не надавались, а саме, від 27.10.2023 №81, від 20.09.2023 №70 та від 22.11.2023 №87, з яких вбачається, що в пункті 8 зазначено: «На водопровідному вводі комерційний облік обладнати: лічильником води з антимагнітним захистом, класом точності не нижче R 160…» (метрологічний клас точності «С»);

- вказане свідчить про те, що висновки відділення в рішенні № 60/120-р/к є обґрунтованими і такими, що відповідають нормам чинного законодавства та завданням здійсненню державного контролю за додержанням законодавства про захист економічної конкуренції, захист інтересів суб`єктів господарювання та споживачів від його порушень, а при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач діяв у межах своїх дискреційних повноважень, у порядок та спосіб, встановлений законом; висновки, викладені у рішенні, відповідають фактичним обставинам справи та є обґрунтованими.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням Міське комунальне підприємство «Бердичівводоканал» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2025 у справі № 910/13053/24 скасувати та ухвалити нове рішенням, яким задовольнити позовні вимоги.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач послався на те, що:

- висновки викладені у рішенні господарського суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим документам, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» підприємства питного водопостачання та централізованого водовідведення мають право, зокрема, видати дозволи і технічні умови на підключення споживачів до системи централізованого питного водопостачання та водовідведення. Правилами користування системами централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 27.06.2008 року №190 (зі змінами та доповненнями), врегульовано відносини, що виникають у процесі приєднання/ підключення до водопровідно-каналізаційних мереж;

- чинними нормативно-правовими актами у сфері метрології та метрологічної діяльності не передбачено обмежень класу точності для засобів вимірювальної техніки, що встановлюються споживачами. Тобто, для обліку обсягу споживання послуги з централізованого водопостачання споживачами можуть встановлюватись будь-які засоби обліку води, що занесені до Реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки;

- в свою чергу рекомендація встановлення лічильника класу С не є примусовою вимогою, а має рекомендаційний характер і спрямована на підвищення точності обліку споживаної води, що у довгостроковій перспективі є вигідним як для споживача, так і для постачальника води. МКП «Бердичівводоканал» та не обмежує права споживача. При цьому позивач не зазначає конкретних фірм - виробників засобів обліку води, що також не обмежує право споживача у виборі засобу обліку води серед наявних на ринку відповідних засобів обліку води.

Також позивачем до апеляційної скарги додані копії технічних умов та інших документів які , на його думку, підтверджують, що позивач рекомендував обладнати лічильником води з визначеним антимагнітним захистом точністю, проте замовник на свій розсуд обрав інший лічильний, який фактично і був встановлений працівниками позивача.

Колегія суддів зазначає, що всі надані позивачем документи вже наявні у матеріалах справи, а відтак такі документи не є додатковими доказами по справі.

Відповідно до витягу протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2025 справу № 910/13053/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Мальченко А.О., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міського комунального підприємства «Бердичівводоканал» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2025 у справі № 910/13053/24, постановлено розгляд справи здійснювати у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, справу призначено до розгляду на 15.04.2025 об 11 год. 20 хв., витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/13053/24.

27.03.2025 матеріали цієї справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

02.04.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечив, пославшись на ті ж самі обставини, що і в суді першої інстанції, зауваживши на тому, що:

- сам позивач у апеляційній скарзі визнає, що чинними нормативно-правовими актами у сфері метрології та метрологічної діяльності не передбачено обмежень класу точності для засобів вимірювальної техніки, що встановлюються споживачами, а відтак для обліку обсягу споживання послуги з централізованого водопостачання споживачами можуть встановлюватись будь-які засоби обліку води, що занесені до Реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки;

- оскільки видача технічних умов є невід`ємною складовою процесу приєднання до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення, невиконання виданих позивачем технічних умов є підставою для відмови абоненту в приєднанні до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення, які знаходяться на балансі позивача та використовуються (експлуатуються) ним для надання таких послуг своїм абонентам (споживачам), що в подальшому може призвести до неможливості отримання споживачем послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення;

- наведені скаржником в апеляційній скарзі технічні умови на приєднання до системи централізованого водопостачання не спростовують висновків відповідача викладених в оскаржуваному Рішенні, оскільки сама вказівка МКП «Бердичівводоканал», навіть, якщо й рекомендаційна, споживачам щодо встановлення лічильників холодної води діапазонів вимірювання R 160 (метрологічний клас точності «С») є дискримінаційною та не передбаченою законодавством.

У зв`язку з перебуванням судді Тищенко О.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відрядженні з 12.04.2025 по 15.04.2025 включно, відповідно до ч. 13 ст. 32 ГПК України з метою незмінності складу суду, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2025 розгляд апеляційної скарги призначено на 14.05.2025 о 13 год. 00 хв.

10.04.2025 до суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі, в якому заявник, просить справу розглядати без участі свого представника.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2025 № 09.1-08/1179/25 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/13053/24 у зв`язку з перебуванням судді Мальченко А.О., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці з 05.05.2025 по 18.05.2025 включно.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2025 справа № 910/13053/24 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Хрипун О.О., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2025 апеляційну скаргу скарги Міського комунального підприємства «Бердичівводоканал» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2025 у справі № 910/13053/24 прийнято до свого провадження визначеною колегією суддів (головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Хрипун О.О., Тищенко О.В.), учасників справи повідомлено, що розгляд апеляційної скарги відбудеться у раніше визначені дату та час, а саме 14.05.2025 о 13 год. 00 хв.

Станом на 14.05.2025 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.

Позивач представників в судове засідання не направив.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників учасників в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників позивача за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає зміні або скасуванню, з наступних підстав.

Рішенням №60/120-р/к від 22.08.2024 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» (далі рішення №60/120-р/к), прийнятим за результатами розгляду справи № 423/60/95-рп/к.24, Адміністративна колегія Північного міжобласного територіального відділення (далі Колегія, Відділення, відповідач) постановила:

1. Визнати, що МКП «Бердичівводоканал» у період з листопада 2022 року по червень 2024 року займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з централізованого водопостачання та водовідведення в частині видачі технічних умов на приєднання до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення в межах Бердичівського району та м. Бердичів Житомирської області, де розташовані водопровідні та каналізаційні системи, які знаходяться на балансі МКП «Бердичівводоканал» та використовуються (експлуатуються) ним для надання таких послуг своїм абонентам (споживачам), з часткою 100%, оскільки на цьому ринку в нього не було жодного конкурента (п. 1 резолютивної частини рішення №60/120-р/к);

2. Визнати дії МКП «Бердичівводоканал», які полягають у встановленні в технічних умовах на приєднання до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення умов щодо встановлення засобу вимірювальної техніки з діапазоном вимірювання не нижче R 160( метрологічний клас точності «С») з антимагнітним захистом, що не передбачено чинними нормативно-правовими актами у сфері централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, порушенням передбаченим ч. 1 ст. 13 та п. 2 ст. 50Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в частині видачі технічним умов на приєднання до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення в межах Бердичівського району та міста Бердичева, де розташовані водопровідні та каналізаційні системи, які знаходяться на балансі МКП «Бердичівводоканал» та використовуються (експлуатуються) ним для надання таких послуг своїм абонентам (споживачам), що призвело до обмеження інтересів споживачів, яке було б неможливим за умов існування значної конкуренції на цьому ринку (п. 2 резолютивної частини рішення №60/120-р/к);

3. За порушення, зазначене в пункті 2 резолютивної частини рішення, накласти на МКП «Бердичівводоканал» штраф у розмірі 68 000,00 грн. (п. 3 резолютивної частини рішення №60/120-р/к);

4. Зобов`язати МКП «Бердичівводоканал» у двомісячний строк із дати отримання рішення в цій справі припинити порушення, зазначене в пункті 2 резолютивної частини цього рішення, про що письмово повідомити Північне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України протягом 5 календарних днів із дня його припинення з наданням підтвердних документів (п. 4 резолютивної частини рішення №60/120-р/к).

Частиною 1 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» встановлено, що заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Частиною 1 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» встановлено, що рішення (витяг з нього за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб.

З матеріалів справи слідує, що копію рішення №60/120-р/к позивачем було отримано 19.09.2024, що підтверджується вихідним штампом позивача, а відтак, враховуючи, що з цим позовом позивач до суду звернувся 22.10.2024, встановлений ч. 1 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» строк на оскарження рішення №60/120-р/к позивачем пропущено не було.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просить визнати недійсним та скасувати Рішення.

Правові позиції сторін детально наведені вище.

Суд першої інстанції у задоволенні позовних вимог відмовив, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики, зокрема, в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» Антимонопольний комітет України у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції має, зокрема, такі повноваження: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; перевіряти суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб`єктів господарювання на цьому ринку та приймати відповідні рішення (розпорядження).

Статтею 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції» встановлено, що економічна конкуренція (конкуренція) - це змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку; монополізація - досягнення суб`єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на ринку товару, підтримання або посилення цього становища.

Згідно з пунктом 2.2 Методики визначення монопольного (домінуючого) становища, суб`єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 № 49, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.04.2002 за № 317/6605 (далі Методика) етапи визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання, їх кількість та послідовність проведення можуть змінюватись залежно від фактичних обставин, зокрема особливостей товару, структури ринку, обсягів наявної інформації щодо ринку тощо.

Зі змісту оскаржуваного рішення №60/120-р/к вбачається, що відповідач:

- визначивши та дослідивши: 1) об`єкти аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища; 2) перелік товарів та основних продавців, покупців товару товарів, визначається монопольне (домінуюче) становище; 3) перелік основних продавців (постачальників, виробників), (споживачів, користувачів); 4) товарні межі ринку; 5) територіальні (географічні) межі ринку; 6) проміжок часу, стосовно якого визначається становище господарювання на ринку - часові межі ринку; 7) потенційних конкурентів; 8) бар`єри для вступу на ринок;

- встановив, що МКП «Бердичівводоканал» в територіальних (географічних) межах м. Бердичів та Бердичівського району Житомирської області, де розташовані водопровідні та каналізаційні системи, які знаходяться на балансі підприємства та використовуються (експлуатуються) ним для надання таких послуг своїм абонентам (споживачам), не має конкурентів на ринку послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в частині видачі технічних умов на приєднання до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення, а відтак споживачі не мають можливості отримувати такі послуги від інших суб`єктів господарювання.

Колегія суддів зазначає про те, що самостійне визначення позивачем інших меж ринку товару суперечить вищенаведеним приписам Закону України «Про Антимонопольний комітет України».

Статтею 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначено, що:

- суб`єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо: на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб`єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар`єрів для доступу на ринок інших суб`єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин;

- монопольним (домінуючим) вважається становище суб`єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він не доведе, що зазнає значної конкуренції;

- монопольним (домінуючим) також може бути визнане становище суб`єкта господарювання, якщо його частка на ринку товару становить 35 або менше відсотків, але він не зазнає значної конкуренції, зокрема внаслідок порівняно невеликого розміру часток ринку, які належать конкурентам;

- вважається, що кожен із двох чи більше суб`єктів господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо стосовно певного виду товару між ними немає конкуренції або є незначна конкуренція і щодо них, разом узятих, виконується одна з умов, передбачених частиною першою цієї статті;

- монопольним (домінуючим) вважається також становище кожного з кількох суб`єктів господарювання, якщо стосовно них виконуються такі умови: сукупна частка не більше ніж трьох суб`єктів господарювання, яким на одному ринку належать найбільші частки на ринку, перевищує 50 відсотків; сукупна частка не більше ніж п`яти суб`єктів господарювання, яким на одному ринку належать найбільші частки на ринку, перевищує 70 відсотків - і при цьому вони не доведуть, що стосовно них не виконуються умови частини четвертої цієї статті.

Отже, як вірно встановлено відповідачем, МКП «Бердичівводоканал» у період з листопада 2022 року по червень 2024 року в межах м. Бердичів та Бердичівського району Житомирської області, де розташовані водопровідні та каналізаційні системи, які знаходяться на балансі МКП «Бердичівводоканал» та використовуються (експлуатуються) ним для надання таких послуг своїм абонентам (споживачам), займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в частині видачі технічних умов на приєднання до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення.

Зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб`єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції»).

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається:

1) встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку;

2) застосування різних цін чи різних інших умов до рівнозначних угод з суб`єктами господарювання, продавцями чи покупцями без об`єктивно виправданих на те причин;

3) обумовлення укладання угод прийняттям суб`єктом господарювання додаткових зобов`язань, які за своєю природою або згідно з торговими та іншими чесними звичаями у підприємницькій діяльності не стосуються предмета договору;

4) обмеження виробництва, ринків або технічного розвитку, що завдало чи може завдати шкоди іншим суб`єктам господарювання, покупцям, продавцям;

5) часткова або повна відмова від придбання або реалізації товару за відсутності альтернативних джерел реалізації чи придбання;

6) суттєве обмеження конкурентоспроможності інших суб`єктів господарювання на ринку без об`єктивно виправданих на те причин;

7) створення перешкод доступу на ринок (виходу з ринку) чи усунення з ринку продавців, покупців, інших суб`єктів господарювання.

Зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку забороняється і тягне за собою відповідальність згідно з законом (ч. 3 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції»).

Для кваліфікації дій суб`єктів господарювання як зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку не є обов`язковим з`ясування настання наслідків у формі відповідно недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання (конкурентів, покупців) чи споживачів, зокрема через заподіяння їм шкоди (збитків) або іншого реального порушення їх прав чи інтересів, чи настання інших відповідних наслідків. Достатнім є встановлення самого факту вчинення дій, визначених законом як зловживання монопольним (домінуючим) становищем.

Господарські суди у розгляді справ мають перевіряти правильність застосування органами Антимонопольного комітету України відповідних правових норм, зокрема, Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням названого Комітету від 05.03.2002 №49-р. Однак господарські суди не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами Антимонопольного комітету України, та знову встановлювати товарні, територіальні (географічні), часові межі певних товарних ринків після того, як це зроблено зазначеними органами, й на підставі цього робити висновки про наявність чи відсутність монопольного (домінуючого) становища суб`єкта господарювання на ринку.

У розгляді справ зі спорів, пов`язаних із зловживанням монопольним становищем на ринку, господарським судам необхідно мати на увазі, що наведений у ст. 29 ГК України перелік дій, що визнаються таким зловживанням, не можна вважати вичерпним. Згідно з приписом частини першої статті 41 ГК України законодавство, що регулює відносини, які виникають у зв`язку з недобросовісною конкуренцією, обмеженням та попередженням монополізму у господарській діяльності, складаються з цього Кодексу, закону про Антимонопольний комітет України, інших законодавчих актів. До таких законодавчих актів належить і Закон, який передбачає як кваліфікуючі ознаки зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку (частина перша статті 13), так і перелік відповідних дій чи бездіяльності (частина друга цієї статті).

У застосуванні відповідної статті Закону України «Про захист економічної конкуренції» господарським судам необхідно мати на увазі, що частина перша її містить кваліфікуючі ознаки зловживання монопольним (домінуючим) становищем стосовно необмеженого кола випадків такого зловживання, а частина друга - перелік деяких з числа відповідних випадків, причому цей перелік не є вичерпним. Отже, сама лише відсутність у згаданому переліку вказівки про ті чи інші дії (бездіяльність) суб`єкта господарювання не є перешкодою для кваліфікації таких дій (бездіяльності) за ознаками частини першої даної статті.

Стаття 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» не містить положень стосовно мінімальної кількості фактів (подій), яка вважалася б достатньою для кваліфікації дій суб`єктів господарювання за ознаками зловживання монопольним (домінуючим) становищем. Отже, в принципі й одноразове відповідне порушення, належним чином встановлене й доведене, може бути підставою для здійснення такої кваліфікації.

Засади відповідальності за вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку (ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції») базуються на моделі значної конкуренції на ринку, яка, відповідно до норм абз. 2, 7 ст. 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції», характеризується, зокрема, відсутністю конкуренції на ринку, внаслідок чого суб`єкт господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, здатен визначати умови обороту товару на ринку, що є неможливим на ринку, який не перебуває у стані монополізації, зокрема, завдяки зацікавленості суб`єктів господарювання здійснювати господарську діяльність, в умовах значної конкуренції між суб`єктами господарювання на ринку, без можливості ущемлення інтересів споживачів.

В рішенні №60/120-р/к від 22.08.2024 Адміністративна колегія Північного міжобласного територіального відділення зазначила, що нею проаналізовано технічні умови на приєднання до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення, з числа виданих МКП «Бердичівводоканал» протягом 2023 року (надані разом з листом МКП «Бердичівводоканал» від 29.02.2024 № 245 (вх. відділення від 06.03.2024 № 60-01/884) та встановлено, що в пункті 8 розділу «Умови водопостачання» технічних умов на приєднання до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення, зокрема від 27.10.2023 №81, від 20.09.2023 №70 та від 22.11.2023 №87, МКП «Бердичівводоканал» вказало: «На водопровідному вводі комерційний облік обладнати: лічильником води з антимагнітним захистом, класом точності не нижче R 160…» (метрологічний клас точності «С»).

В ході розгляду справи №423/60/95-рп/к.24 відповідач провів аналіз та встановив, що вартість засобу вимірювальної техніки з діапазоном вимірювання R 160 (метрологічного класу «С») значно перевищує вартість засобу вимірювальної техніки з діапазоном вимірювання R 40 та R 80 метрологічного класу «А» і «В» відповідно, які також занесені до Реєстру.

Так, відповідно до пунктів 155-159 рішення №60/120-р/к Відділенням було проведено аналіз вартості лічильників холодної води діапазонів вимірювання, зокрема R 80 та R 160 (метрологічних класів точності «В» та «С»), з використанням даних Інтернет-ресурсів, зокрема даних ТСТ ГРУП (офіційний дилер торгової марки - Apator, Powogaz), за результатом якого встановлено, що вартість засобів вимірювальної техніки (засобів обліку холодної води) діапазону вимірювання R 160 (метрологічного класу точності «С»), суттєво різниться у порівнянні з вартістю засобів вимірювальної техніки (засобів обліку холодної води) діапазону вимірювання R 80 (метрологічного класу точності «В»).

За висновками Відділення зазначене може призвести до ущемлення інтересів споживачів так, як створює відсутність можливості самостійно (з урахуванням рекомендованого типу лічильника) обирати виробника приладу обліку води та модель залежно від цінової політики.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ «Приєднання об`єктів до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення» Правил користування системами централізованого водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 27.06.2008 року № 190, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 07.10.2008 року за № 936/15627 (далі - Правила № 190), приєднання до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення здійснюється відповідно до технічних умов (додаток 2 до Правил № 190), виданих виконавцем послуги з централізованого водопостачання / централізованого водовідведення, та розробленого і затвердженого в установленому порядку проєкту на приєднання.

Згідно з пунктом 9 розділу ІІІ «Приєднання об`єктів до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення» Правил № 190 технічні умови повинні включати:

- місце та спосіб підключення до систем централізованого питного водопостачання та/або централізованого водовідведення;

- обсяг та тиск води, режим водопостачання;

- обсяги, вид та показники якості стічних вод, що скидаються; · рекомендовані матеріали труб та перелік арматури і обладнання на них, глибину залягання трубопроводів;

- місце встановлення приладів обліку води, їх діаметр, тип, параметри, вимоги до встановлення;

- умови для влаштування проміжного резервуара, насосів - підвищувачів тиску, регуляторів тиску та обмежувачів;

- графічний матеріал із нанесенням відповідних інженерних мереж, місця приєднання до них об`єкта, місце розмежування балансової належності;

- термін дії технічних умов.

Відповідно до пункту 1 розділу V «Порядок обліку та визначення обсягів спожитих послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення» Правил № 190 споживачі, які приєднані або мають намір приєднатися до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення, зобов`язані забезпечити наявність у них засобів вимірювальної техніки, за умови їх відповідності вимогам Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» та іншим нормативно-правовим актам, що містять вимоги до таких засобів вимірювальної техніки.

При цьому, у додатку 2 до Правил № 190 наведені технічні умови на приєднання до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення.

Зазначені технічні умови складаються з таких розділів: основні відомості (в яких відображається інформація про замовника та об`єкт будівництва); умови водопостачання (в яких зазначено потребу у воді, нормативні вимоги, місце приєднання тощо); умови водовідведення (в яких відображаються санітарно-технічні показники стічних вод, місце приєднання, особливі умови).

Пунктом 8 розділу «Умови водопостачання» технічних умов на приєднання до систем централізованого водопостачання та водовідведення (додаток 2 до Правил № 190) передбачено, що у таких технічних умовах зазначається: «на водопровідному вводі комерційний облік обладнати ________(місце установки, тип лічильника, діаметр)».

Згідно приписів ст. 41 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» підприємства питного водопостачання незалежно від форми власності ведуть первинний контроль якості питної води та здійснюють комерційний облік послуг з централізованого питного водопостачання, безстроково зберігають первинні дані та безоплатно надають їх центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади в межах їх повноважень, визначених законами України. Облік у сфері питного водопостачання здійснюється підприємствами питного водопостачання і споживачами за допомогою технічних засобів, що відповідають вимогам технічних регламентів.

Пункт 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» визначає, що засоби вимірювальної техніки - засоби вимірювань, вимірювальні системи, матеріальні міри, стандартні зразки та будь-які частини засобів вимірювань або вимірювальних систем, якщо ці частини можуть бути об`єктом спеціальних вимог та окремого оцінювання відповідності.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» передбачено, що затвердження типу засобу вимірювальної техніки - рішення призначеного органу з оцінки відповідності, прийняте на основі звіту про оцінку типу, про те, що тип засобу вимірювальної техніки відповідає встановленим вимогам і може використовуватися у сфері законодавчо регульованої метрології у спосіб, за якого він, як очікується, забезпечить надійні результати вимірювань протягом визначеного періоду часу.

Відповідно до п. 23ч . 1 ст. 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» тип засобу вимірювальної техніки - сукупність засобів вимірювальної техніки того самого призначення, які мають один і той самий принцип дії, подібну конструкцію та виготовлені за тією самою технічною документацією.

Згідно ч. 1 та 4 ст. 8 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» у сфері законодавчо регульованої метрології застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам щодо точності, регламентованим для таких засобів, у встановлених умовах їх експлуатації. Законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки дозволяється застосовувати, випускати з виробництва, ремонту та в продаж і видавати напрокат лише за умови їх відповідності цьому закону та іншим нормативно-правовим актам, що містять вимоги до таких засобів вимірювальної техніки.

Частина 2 ст. 16 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» передбачає, що призначені органи з оцінки відповідності повідомляють науковому метрологічному центру, уповноваженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері метрології та метрологічної діяльності, на ведення реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки, про видані ними сертифікати перевірки типу засобів вимірювальної техніки.

Сертифікат перевірки типу засобу вимірювальної техніки є документом, який засвідчує, що тип засобу вимірювальної техніки затверджено.

Порядок ведення реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки встановлюється нормативно-правовим актом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері метрології та метрологічної діяльності.

Технічними регламентами можуть встановлюватися вимоги щодо надання призначеними органами з оцінки відповідності іншої інформації, пов`язаної з виконанням ними процедур оцінки відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки.

Технічним регламентом законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13.01.2016 №94 (далі Технічний регламент № 94) встановлено вимоги, яким повинні відповідати засоби вимірювальної техніки, які призначені для застосування у сфері законодавчо регульованої метрології, коли вони надаються на ринку та/або вводяться в експлуатацію для виконання завдань, пов`язаних з вимірюваннями.

Технічним регламентом засобів вимірювальної техніки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2016 № 163 (далі Технічний регламент № 163) встановлено вимоги до засобів вимірювальної техніки та розроблений на основі Директиви 2014/32/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 26.02.2014 про гармонізацію законодавства держав-членів стосовно надання на ринку вимірювальних приладів.

Згідно з пунктами 11 та 12 Технічного регламенту №94 засоби вимірювальної техніки повинні відповідати положенням, що регулюють їх введення в експлуатацію з урахуванням місцевих кліматичних умов.

Для цього необхідно вибрати відповідні верхню і нижню межі температури з таблиці 1 додатка 2 і визначити умови вологості (з конденсацією або без конденсації), а також врахувати відкритість чи закритість передбачуваного місця використання.

Якщо для засобів вимірювальної техніки визначені різні класи точності: 1) у національних стандартах або технічних специфікаціях для певних засобів вимірювальної техніки можуть бути зазначені класи точності, які слід використовувати для певної сфери застосування таких засобів; 2) в усіх інших випадках визначаються класи точності, які повинні використовуватися для певної сфери застосування засобів вимірювальної техніки в межах визначених класів точності, за умови, що використання всіх класів точності дозволяється на території України.

У випадках, зазначених у підпунктах 1 або 2 цього пункту, можуть бути використані засоби вимірювальної техніки більш високого класу точності, якщо власник робить такий вибір.

Аналогічні положення також містяться у пунктах 10 та 11 Технічного регламенту № 163.

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку Реєстр затверджених типів засобів вимірювальної техніки (далі - Реєстр) є електронною базою даних, що містить відомості про затверджені типи засобів вимірювальної техніки. Згідно із пунктом 3 розділу І Порядку формування та ведення Реєстру забезпечуються науковим метрологічним центром - державним підприємством «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» (далі - ДП «Укрметртестстандарт») шляхом унесення відомостей про затверджені типи засобів вимірювальної техніки та доповнень до них.

Відповідно до пункту 4 розділу І Порядку ведення Реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.07.2016 №1161, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03.08.2016 за №1081/29211, ДП «Укрметртестстандарт» забезпечує оприлюднення Реєстру на своєму веб-сайті.

Аналіз вказаних приписів дає підстави для висновку, що для обліку обсягу споживання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення споживачами можуть встановлюватись будь-які засоби обліку води, що занесені до Реєстру, а обрання класу точності засобу вимірювальної техніки є виключним правом його власника - споживача таких послуг.

З огляду на викладене вище, суд першої інстанції цілком вірно погодився з доводами відповідача стосовно того, що оскільки видача технічних умов є невід`ємною складовою процесу приєднання до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення, невиконання виданих МКП «Бердичівводоканал» технічних умов є підставою для відмови абоненту в приєднанні до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення, які знаходяться на балансі підприємства та використовуються (експлуатуються) ним для надання таких послуг своїм абонентам (споживачам), що в подальшому може призвести до неможливості отримання споживачем послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а відтак встановлення в технічних умовах на приєднання до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення умов щодо встановлення засобу вимірювальної техніки з діапазоном вимірювання не нижче R 160( метрологічний клас точності «С») з антимагнітним захистом, що не передбачено чинними нормативно-правовими актами у сфері централізованого водопостачання та централізованого водовідведення є порушенням передбаченим ч. 1 ст. 13 та п. 2 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в частині видачі технічним умов на приєднання до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення в межах Бердичівського району та міста Бердичева, де розташовані водопровідні та каналізаційні системи, які знаходяться на балансі МКП «Бердичівводоканал» та використовуються (експлуатуються) ним для надання таких послуг своїм абонентам (споживачам), що призвело до обмеження інтересів споживачів, яке було б неможливим за умов існування значної конкуренції на цьому ринку.

Що стосується доводів позивача про те, що при видачі технічних умов на підключення об`єктів до централізованих мереж водопостачання та водовідведення МКП «Бердичівводоканал» при розробці та видачі технічних умов, безпосередньо застосовує у своїй роботі ДСТУ 8994:2020 «Вузли обліку холодної питної води» (технічні вимоги), а саме п.6.1.4, підпункт «в» рекомендоване значення діапазону витрат холодної питної води (ХПВ) в робочому положенні засобів вимірювальної техніки (ЗВТ) на трубопроводі, метрах кубічних за годину, за умови, що: ЗВТ dn15 (діаметр труби) - dn40(діаметр труби) Q3/Q1?160 = R що відповідає лічильнику класу «С»; ЗВТ dn50 (діаметр труби) Q3/Q1?250 = R що відповідає лічильнику класу «С»; ЗВТ dn>65 (діаметр труби) Q3/Q1?315= R що відповідає лічильнику класу «С», слід зазначити наступне.

Підпункт «в» пункту 6.1.4 ДСТУ 8994:2020 визначає саме рекомендоване значення діапазону витрат холодної питної води (ХПВ) в робочому положенні засобу вимірювальної техніки (ЗВТ) на трубопроводі, а не встановлює обов`язкові вимоги до діапазону вимірювання (метрологічного класу точності) засобу вимірювальної техніки, який споживачу необхідно встановити.

Також пунктом 6.3.1 ДСТУ 8994:2020 передбачено, що для об`єктивного врахування витрат води рекомендовано застосовувати ЗВТ обліку ХПВ з максимально широким діапазоном витрат Q3/Q1 відповідно до умови «в» підпункту 6.1.4.

Отже, ДСТУ не вимагає, а рекомендує використовувати ЗВТ комерційного та розподільного обліку ХПВ із вищевказаними показниками.

З матеріалів справи слідує, що на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 23.10.2024 позивачем 23.10.2024надано додаткові пояснення та п`ять копій технічних умов від 12.05.2023 №28, від 06.03.2023 №8, від 13.04.2023 №23, від 12.01.2023 №01, від 21.11.2022 №70.

При цьому, з наданих позивачем копій технічних умов вбачається, що в пункті 8 зазначено: «На водопровідному вводі комерційний облік обладнати: лічильником води з антимагнітним захистом рекомендованою точністю R 160….».

Водночас , відповідачем надано інші копії технічних умов МКП «Бердичівводоканал», які самим позивачем не надавались, а саме, від 27.10.2023 №81, від 20.09.2023 №70 та від 22.11.2023 №87 (позивач не заперечує того, що такі умови видані саме ним - примітка суду), з яких слідує, що в пункті 8 зазначено: «На водопровідному вводі комерційний облік обладнати: лічильником води з антимагнітним захистом, класом точності не нижче160…» (метрологічний клас точності «С»).

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції:

- висновки відділення в рішенні № 60/120-р/к є обґрунтованими і такими, що відповідають нормам чинного законодавства та завданням здійсненню державного контролю за додержанням законодавства про захист економічної конкуренції, захист інтересів суб`єктів господарювання та споживачів від його порушень;

- відповідно до встановлених обставин антимонопольної справи №423/60/95-рп/к.24 позивач не спростував висновків відділення про зловживання ним своїм монопольним становищем, а відсутність заяв споживачів щодо їхньої незгоди з діями позивача не мають визначального значення та не впливають на кваліфікацію законності дій монополіста.

Статтею 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є:

- неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи;

- недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими;

- невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи;

- заборона концентрації, узгоджених дій відповідно до Закону України «Про санкції»;

порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для зміни, скасування чи визнання недійсним рішення тільки за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи в сукупності, суд дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач діяв у межах своїх дискреційних повноважень, у порядок та спосіб, встановлений законом; висновки, викладені у рішенні, відповідають фактичним обставинам справи та є обґрунтованими.

За таких обставин суд першої інстанції, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення в оскаржуваному рішенні, дійшов вірного висновку про те, що відповідачем дотримано вимоги законодавства, у зв`язку з чим всебічно, повно і об`єктивно розглянуто обставини справи, досліджено подані документи, належним чином проаналізовано відносини учасників, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Вказане свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним та скасування рішення Адміністративної колегії Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №60/120-р/к від 22.08.2024, прийнятого за результатами розгляду справи № 423/60/95-рп/к.24, «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу». Рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду міста Києва від 19.02.2025 у справі № 910/13053/24, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Враховуючи вищевикладене та вимоги апеляційної скарги, апеляційна скарга Міського комунального підприємства «Бердичівводоканал» задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на апелянта.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міського комунального підприємства «Бердичівводоканал» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2025 у справі № 910/13053/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2025 у справі № 910/13053/24 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 14.05.2025

Головуючий суддя О.В. Яценко

Судді О.В. Тищенко

О.О. Хрипун