ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"08" травня 2025 р. м. Київ Справа № 911/1520/25

Суддя Господарського суду Київської області Сокуренко Л.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» (03026, м. Київ, Столичне шосе, буд. 103, корп. 1, поверх 9; ) про видачу судового наказу за вимогою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості у розмірі 13 056,55 грн, що виникла внаслідок невиконання боржником зобов`язань за договором про надання послуг з організації перевезення відправлень,

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» звернулося до Господарського суду Київської області із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 13 056,55 грн, що виникла внаслідок невиконання боржником зобов`язань за договором про надання послуг з організації перевезення відправлень. Крім того, заявник просив покласти на боржника судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 302,80 грн.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта», суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно з ч. 1 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Положеннями ст. 148 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий наказ може бути видано за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, та в разі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Наказне провадження це самостійний, особливий, спрощений вид судового провадження під час розгляду господарських справ про стягнення грошової заборгованості за договором, спрямований на швидкий та ефективний захист прав заявника, в якому суд в установлених законом випадках за заявою особи без судового засідання і виклику сторін на підставі достатніх, допустимих і належних доказів видає судовий наказ, який одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом.

Суд зазначає, що згідно положень ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України договір вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до положень ч. 3 ст. 207 Цивільного кодексу України у випадках встановлених законодавством при вчиненні правочинів допускається у тому числі, але не виключно використання електронного підпису, що в свою чергу дозволяє укласти договір в електронній формі. В підсумку обидва способи укладання договору передбачають спільне волевиявлення сторін на набуття прав та обов`язків за договором.

За приписами ч. 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно п. 4 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Суд дослідивши заяву стягувача встановив, що стягувач просить стягнути з боржника заборгованість за договором про надання послуг з організації перевезення відправлень, до якого боржник приєднався шляхом підписання заяви про приєднання.

Стягувач обґрунтовує свої вимоги, в тому числі суму, яку заявлено до стягнення та обсяги наданих послуг, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), які не підписані з боку відповідача.

Зазначені обставини свідчать про відсутність ознаки безспірності заявленої до стягнення суми.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу. (ч. 2 ст. 152 ГПК України).

Згідно ч. 2 ст. 154 ГПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу щодо стягнення з боржника 13 056,55 грн на підставі п. 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 Господарського процесуального кодексу України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 147-148, 150, 152, 153, 154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Київської області

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» у видачі судового наказу за вимогою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 13 056,55 грн.

2. Згідно з ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Дана ухвала може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Л.В. Сокуренко