ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2025 р. м. Рівне Справа № 918/1249/24

Господарський суд Рівненської області у складі головуючої судді Бережнюк В. В., розглянувши матеріали справи

за позовом Керівника Вараської окружної прокуратури в інтересах держави в особі

позивача Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про усунення перешкод у користуванні протирадіаційним укриттям площею 143 кв.м. шляхом скасування державної реєстрації права приватної власності та його повернення

Секретар судового засідання Мамчур А.Ю.

Представники:

від прокуратури Кректун О.А.

від відповідача Мороченець Я.І.

Суть спору.

Керівник Вараської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , у якому просить суд:

- усунути перешкоди у здійсненні власником - державою в особі Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів права користування та розпорядження державним майном шляхом: скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права приватної власності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на нерухоме майно нежитлове адміністративне приміщення площею 467,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 208, складовою частиною якого є протирадіаційне укриття №64377 державної форми власності; зобов`язання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) повернути протирадіаційне укриття №64377 площею 143 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , державі в особі Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (вул. Б. Грінченка, 1, м. Київ, 01001, ).

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ФОП ОСОБА_1 з 29.05.2020 є власником нерухомого майна адміністративного приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . 29.05.2020 за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на вказане нежитлове адміністративне приміщення площею 467,4 кв.м. Відповідно до технічного паспорту на громадський будинок адміністративне приміщення АДРЕСА_1 від 19.06.2005, розробленого Рівненським обласним бюро технічної інвентаризації, будівля складається з підвалу (Пд-І), першого та другого поверхів, загальна площа по підвалу становить 170,3 кв.м., по першому поверсі 147 кв.м., по другому поверсі 150,1 кв.м., всього по будівлі 467,4 кв.м. Згідно експлікації приміщень до плану поверхів виробничого будинку АДРЕСА_1 згідно технічного паспорту, підвал складається з кабінетів, коридорів, 2 входів в підвал, загальна площе по підвалу за виключенням кімнати 1-6 становить 143,1 кв.м.

Як вказує прокурор, за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться захисна споруда (протирадіаційне укриття під обліковим записом № 64377). У якості доказів наявності у вказаному адміністративному приміщенні захисної споруди (протирадіаційне укриття) прокурор посилається на паспорт сховища та облікову картку на протирадіаційне укриття № 64377, відповідно до якої, останнє перебуває у віданні Володимирецького районного агропромислового об`єднання Держагропрому УРСР, технічний опис вбудованого типу, прийнято в експлуатацію 1989 року, площею 143 кв.м., об`ємом 287,5 куб.м., один вхід, один аварійний вихід. Площа вказаної захисної споруди включена до загальної площі будівлі "Адміністративне приміщення" по АДРЕСА_1 , право приватної власності на яку зареєстровано за ФОП ОСОБА_1 .

Прокурор вбачає правові підстави для усунення перешкод власнику в особі Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів у користуванні та розпорядженні протирадіаційним укриттям № 64377 загальною площею 143 кв.м. шляхом скасування державної реєстрації права приватної власності ФОП ОСОБА_1 на адміністративне приміщення по вул. Соборна, 2 в смт.Володимирець та повернення протирадіаційного укриття.

Тому звернувся з даним позовом до господарського суду та просить його задоволити.

Відповідач повністю заперечує позовні вимоги, та вказує, що відсутні докази того, що у спірному приміщенні наявне протирадіаційне укриття. Натомість у справі міститься копія технічного паспорта (інвентаризаційна справа №1977) від 19 червня 2003 року, із якого вбачається, що у будівлі був підвал. У вказаному технічному паспорті жодної згадки, що це приміщення є протирадіаційним укриттям немає. Площа підвального приміщення становить 170,3 м.кв. А прокурор у позовній заяві, ставить питання про повернення протирадіаційного укриття за №64377, площею 143 м.кв., розташованого за адресою: Рівненська область, Володимирецький (нині Вараський) район, смт Володимирець, вул.Соборна, буд.2. При цьому, посилається на те, що підвальне приміщення площею143,1 м.кв., за виключенням кімнати 1-6, є протирадіаційним укриттям. Згідно паспорта протирадіаційного укриття, доданого прокурором, його загальний об`єм є 287,5 м.куб., а згідно технічного паспорта (інвентаризаційна справа №1977) від 19 червня 2003 року та технічного паспорта (інвентаризаційна справа №84) від 01 грудня 2021 року загальний об`єм підвального приміщення, що належить відповідачу, становить 500 м.куб. В технічних паспортах зазначається два входи до підвального приміщення та два виходи з нього. А в паспорті протирадіаційного укриття та обліковій картці протирадіаційного укриття вказано про один вхід та один вихід. Відповідач також зауважує, що паспорт захисної споруди № НОМЕР_2 заведений на протирадіаційне укриття за адресою: Рівненська область, смт Володимирець, вул.Соборна, буд.23. Прокурор у позові зазначає, що захисна споруда протирадіаційне укриття під обліковим записом № 64377 знаходиться по вул. Соборна, 2, смт. Володимирець.

Отже, відповідач наполягає, що орган прокуратури не довів наявність протирадіаційного укриття у спірному приміщенні, тому вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 02.01.2025 відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 21 січня 2025 р. на 10:30 год.

17 січня 2025 року від представника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надійшов відзив на позов. Також надійшла заява про встановлення додаткового строку для подання доказів.

У судове засідання 21.01.2025 не з`явився представник Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, проте до канцелярії суду подав заяву про проведення засідання без його участі.

У судовому засіданні оголошено перерву до 19 лютого 2025 року на 11:15 год. для надання можливості учасникам справи скористатися процесуальними правами та обов`язками щодо подання до суду заяв по суті та додаткових доказів.

У період з 07.02.2025 по 16.02.2025 та з 21.02.2025 по 28.02.2025 суддя Бережнюк В.В. перебувала у щорічній відпустці. З 17.02.2025 по 20.02.2025 перебувала на лікарняному.

Тому судове засідання 19.02.2025 не відбулося.

Ухвалою від 04.03.2025 призначено підготовче судове засідання на 12 березня 2025 р. на 10:45 год.

Ухвалою від 12.03.2025 закрито підготовче провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті на 08 квітня 2025 р. на 10:20 год.

08 квітня 2025 року розпочато слухання справи по суті.

Представник прокуратури надав пояснення, які співпадають з позицією, викладеною у позовній заяві. Просить позов задоволити.

У свою чергу представник відповідача позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні.

Суд дослідив докази, наявні у справі.

У судовому засіданні оголошено перерву до 29 квітня 2025 року на 13:00 год.

29 квітня 2025 року учасники справи виступили у судових дебатах.

Суд проголосив скорочене рішення від 29.04.2025.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Рішенням Володимирецької районної ради №132 від 29.05.2001 "Про згоду на передачу установ та закладів ветеринарної медицини з їх структурними підрозділами із спільної власності територіальних громад району у державну власність", надано згоду на передачу установ та закладів ветеринарної медицини з їх структурними підрозділами із спільної власності територіальних громад району у державну власність. (арк.с. 47).

Пунктом 9 додатку до цього рішення зазначено Районну державну насіннєву інспекцію по вул. Соборна, 2 у смт Володимирець.

В подальшому, на підставі рішення виконавчого комітету Володимирецької селищної ради №49 від 22.02.2005, право власності на адміністративне приміщення за адресою: Рівненська обл., Володимирецький р-н, смт Володимирець, вул. Соборна, 2, зареєстровано 28.04.2005 за Кабінетом Міністрів України. (арк.с. 48).

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 28.12.2016 №1072-р "Про віднесення нерухомого майна до сфери управління Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів", нерухоме майно, зокрема приміщення по АДРЕСА_1 , яке перебувало на балансі Державної інспекції сільського господарства, передано до сфери управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів.

Наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 11.01.2017 №12 "Про прийняття нерухомого майна до сфери управління Держпродспоживслужби", за Головним управлінням Держпродспоживслужби в Рівненській області закріплено зазначене нерухоме майно на праві оперативного управління. (арк.с. 10-11).

На підставі акту приймання-передачі, складеного відповідно до вищевказаного наказу Держпродспоживслужби, об`єкт передачі розміщений за адресою: АДРЕСА_1 , належить до сфери управління Державної інспекції сільського господарства України та перебуває на балансі Державної інспекції сільського господарства у Рівненській області, передається до сфери управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів та відповідно, на баланс Головного управління Держпродспоживслужби в Рівненській області. (арк.с. 12-16).

Пунктом 15 додатку №1 до акту приймання-передачі визначено, що адміністративне приміщення загальною площею 467,4 кв.м. знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Серед переданого майна відомості про наявність протирадіаційного укриття відсутні.

В подальшому, у зв`язку з тим що вказана будівля не використовувалася, її включено до переліку об`єктів що підлягають приватизації.

Так, за результатами електронного аукціону, 19.05.2020 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях та ФОП ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу №232. (арк.с. 17-19).

Пунктом 1.1. Договору передбачено, що продавець зобов`язується передати у власність покупцю, переможцю електронного аукціону №UA-PS-2020-04-03-000018-3 об`єкт малої приватизації окреме майно адміністративне приміщення загальною площею 467,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п.1.2 договору купівлі-продажу, об`єкт приватизації є державною власністю, право власності на яке зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Державою Україна в особі Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 208.

29.05.2020 за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на нерухоме майно нежитлове адміністративне приміщення площею 467,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 208. (арк.с. 44-46).

Відповідно до технічного паспорту на громадський будинок адміністративне приміщення АДРЕСА_1 від 19.06.2005, розробленого Рівненським обласним бюро технічної інвентаризації, будівля складається з підвалу (Пд-І), першого та другого поверхів, загальна площа по підвалу становить 170,3 кв.м., по першому поверсі 147 кв.м., по другому поверсі 150,1 кв.м., всього по будівлі 467,4 кв.м. Згідно експлікації приміщень до плану поверхів виробничого будинку АДРЕСА_1 згідно технічного паспорту, підвал складається з кабінетів, коридорів, 2 входів в підвал, загальна площе по підвалу за виключенням кімнати 1-6 становить 143,1 кв.м. (арк.с.79-82).

Як вказує прокурор, згідно з інформацією Вараської районної військової адміністрації, за адресою: вул. Соборна, 2, смт. Володимирець знаходиться захисна споруда (протирадіаційне укриття під обліковим записом № 64377). Форма власності приватна. Протягом 2023 року комісією за участю працівників ГУ ДСНС України в Рівненській області двічі проводилась оцінка стану готовності вказаної захисної споруди цивільного захисту, про що було складено акти від 03.06.2023 та 01.12.2023. (арк.с.33-36).

Крім того, у якості доказів наявності у вказаному адміністративному приміщенні захисної споруди (протирадіаційне укриття) прокурор посилається на паспорт сховища та облікову картку на протирадіаційне укриття № 64377, відповідно до якої, останнє перебуває у віданні Володимирецького районного агропромислового об`єднання Держагропрому УРСР, технічний опис вбудованого типу, прийнято в експлуатацію 1989 року, площею 143 кв.м., об`ємом 287,5 куб.м., один вхід, один аварійний вихід. (арк.с. 37, 130-132). За доводами прокурора площа вказаної захисної споруди включена до загальної площі будівлі "Адміністративне приміщення" по АДРЕСА_1 , право приватної власності на яку зареєстровано за ФОП ОСОБА_1 .

Тому прокурор вбачає правові підстави для усунення перешкод власнику в особі Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів у користуванні та розпорядженні протирадіаційним укриттям № 64377 загальною площею 143 кв.м. шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права приватної власності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на нерухоме майно нежитлове адміністративне приміщення площею 467,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 208, складовою частиною якого є протирадіаційне укриття №64377 державної форми власності.

Вказане слугувало підставою для звернення до господарського суду з даним позовом.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін.

Щодо права прокурора на звернення до суду із даним позовом.

Згідно зі ст. 131-1 Конституції України, на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

У ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" вказано, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до ч. 4 ст. 53 ГПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Виходячи із змісту рішення Конституційного Суду України у справі № 1-1/99 від 08.04.1999 поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до ст. ст. 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Рішенням Конституційного Суду України у справі №1-1/99 від 08.04.1999, передбачено, що прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Інтереси держави можуть збігатись повністю, частково або не збігатись зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами органів державної влади, органів місцевого самоврядування.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан. В подальшому ведений на території України воєнний стан не одноразово продовжувався.

Держава повинна вживати заходів для створення належних умов для захисту життя і здоров`я людей від надзвичайних ситуацій, в тому числі від негативних наслідків ведення бойових дій. Забезпечення захисту населення від надзвичайних ситуацій та негативних наслідків бойових дій шляхом створення умов для перебування громадян у протирадіаційному укритті становить значний суспільний інтерес. За таких обставин "суспільним", "публічним" інтересом звернення Вараської окружної прокуратури до суду з вимогою повернути споруду цивільного захисту насамперед є задоволення потреб жителів смт Володимирець в доступі до протирадіаційного укриття в умовах збройної агресії російської федерації.

Звернення прокурора до суду в даних правовідносинах спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значущого питання, щодо усунення перешкод у володінні спірною захисною спорудою.

Таким чином, відповідно до ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", у прокурора виникає законне право на звернення з позовом до суду на захист державних інтересів з метою усунення порушень закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Аналіз положень статті 53 Господарського процесуального кодексу України у взаємозв`язку зі змістом частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

У разі відсутності органу уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Водночас у розумінні положень пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. При цьому розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України). Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цихдвох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. "Нездійснення захисту" має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. "Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. "Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Верховний Суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Разом з тим прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 18.08.2020 у справі № 914/1844/18, від 08.12.2020 у справі № 908/1664/19.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 № 442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" утворено Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, цією ж постановою Державну інспекцію сільського господарства ліквідовано.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 667 (далі Положення) Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 2 Положення Держпродспоживслужба у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 28.12.2016 № 1072-р "Про віднесення нерухомого майна до сфери управління Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів", нерухоме майно, зокрема у Рівненській області за адресою Володимирецький район, смт Володимирець, вул. Соборна, 2, яке перебувало на балансі Державної інспекції сільського господарства, передано до сфери управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів.

Наказом Держпродспоживслужби від 11.01.2017 № 12 "Про прийняття нерухомого майна до сфери управління Держпродспоживслужби" за Головним управлінням Держпродспоживслужби в Рівненській області (далі Головне управління) закріплено зазначене нерухоме майно на праві оперативного управління. Головне управління здійснило заходи щодо його переоформлення.

У зв`язку з тим, що Головне управління у своїй діяльності не використовувало будівлю за адресою Рівненська область, Володимирецький район, смт Володимирець, вул. Соборна, буд. 2 та з метою недопущення його руйнації, запропоновано включення зазначеного об`єкта до переліку об`єктів, що підлягають приватизації. У 2020 році Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях зазначене адміністративне приміщення приватизовано. З урахуванням вищезазначеного, Державна служба України з безпечності харчових продуктів та захисту споживачів є державним органом уповноваженим на виконання функцій держави в даних правовідносинах.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у справі № 927/246/18 від 06.02.2019, прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно. "Нездійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Відповідно до пункту 37 постанови Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Згідно п.п. 38, 39, 43 указаної постанови, бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Вараська окружна прокуратура в порядку ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" звернулась листом від 16.08.2024 за №52-1779вих-24 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів щодо встановлених порушень, а також надання інформації про вжиті заходи, спрямовані на захист інтересів держави з метою повернення державі спірного майна. Із відповіді наданої Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів наданої листом №23.2-2/18294 від 02.09.2024 встановлено, що Держпродспоживслужбою заходи щодо повернення протирадіаційного укриття в судовому порядку не вживались.

Водночас, невжиття компетентним органом заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокуроратакі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

При цьому, у п. 5.6 постанови Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18 вказано, що у разі здійснення представництва прокурором інтересів держави у суді він не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист інтересів держави.

Частина 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва. Вказана позиція висвітлена у постановах Верховного Суду від 26.05.2020 справа № 912/2385/18, від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 10.07.2018 у справі №812/1689/16.

Тож, Вараська окружна прокуратура відповідно до вимог ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" звертається до суду з даним позовом в інтересах Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів.

За приписами ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. Окружною прокуратурою листом повідомлено позивача про встановлення прокурором підстав для представництва інтересів держави у суді та намір звернутись із позовом до суду.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що прокурор обґрунтував в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Щодо позовних вимог про усунення перешкод у користуванні протирадіаційним укриттям площею 143 кв.м. шляхом скасування державної реєстрації права приватної власності та його повернення.

Підставою позовних вимог, на думку прокурора, є неможливість відчуження захисної споруди протирадіаційного укриття із державної або комунальної власності у приватну власність.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно статті 326 Цивільного кодексу України, у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Між сторонами наявний спір щодо об`єкта нерухомого майна - нежитлове адміністративне приміщення площею 467,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 208, складовою частиною якого є протирадіаційне укриття №64377, набутого відповідачем у приватну власність.

Предметом дослідження у даній справі є з`ясування правового статусу даного приміщення, як об`єкта цивільно-правових відносин та дослідження функціонального призначення приміщення.

Частиною 1 статті 178 ЦК України встановлено, що об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ЦК України види об`єктів цивільних прав, перебування яких у цивільному обороті не допускається (об`єкти, вилучені з цивільного обороту) або перебування яких у цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом (об`єкти, обмежено оборотоздатні), а також види об`єктів цивільних прав, що можуть належати лише певним учасникам обороту, встановлюються законом.

До захисних споруд цивільного захисту, згідно ДБН А.3.1- 9:2015 "Захисні споруди цивільного захисту", належать: 1) сховище - герметична споруда для захисту людей, в якій протягом певного часу створюються умови, що виключають вплив на них небезпечних факторів, які виникають внаслідок надзвичайної ситуації, воєнних (бойових) дій та терористичних актів; 2) протирадіаційне укриття - негерметична споруда для захисту людей, в якій створюються умови, що виключають вплив на них іонізуючого опромінення у разі радіоактивного забруднення місцевості.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Кодексу цивільного захисту України (в редакції чинній станом на травень 2020 року на момент виникнення спірних відносин), до захисних споруд цивільного захисту належать: 1) сховище - герметична споруда для захисту людей, в якій протягом певного часу створюються умови, що виключають вплив на них небезпечних факторів, які виникають внаслідок надзвичайної ситуації, воєнних (бойових) дій та терористичних актів; 2) протирадіаційне укриття - негерметична споруда для захисту людей, в якій створюються умови, що виключають вплив на них іонізуючого опромінення у разі радіоактивного забруднення місцевості; 3) швидкоспоруджувана захисна споруда цивільного захисту - захисна споруда, що зводиться із спеціальних конструкцій за короткий час для захисту людей від дії засобів ураження в особливий період.

Згідно з положеннями ч. 12 ст. 32 Кодексу цивільного захисту України (в редакції чинній станом на травень 2020 року на момент виникнення спірних відносин), захисні споруди цивільного захисту державної та комунальної власності не підлягають приватизації (відчуженню).

Як встановлено судом та вказано вище по тексту, у зв`язку з тим що спірна будівля не використовувалася, її включено до переліку об`єктів що підлягають приватизації. За результатами електронного аукціону, 19.05.2020 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях та ФОП ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу №232. 29.05.2020 за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на нерухоме майно нежитлове адміністративне приміщення площею 467,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 208.

Відповідно до технічного паспорту на громадський будинок адміністративне приміщення АДРЕСА_1 від 19.06.2005, розробленого Рівненським обласним бюро технічної інвентаризації, будівля складається з підвалу (Пд-І), першого та другого поверхів, загальна площа по підвалу становить 170,3 кв.м., по першому поверсі 147 кв.м., по другому поверсі 150,1 кв.м., всього по будівлі 467,4 кв.м. Згідно експлікації приміщень до плану поверхів виробничого будинку АДРЕСА_1 згідно технічного паспорту, підвал складається з кабінетів, коридорів, 2 входів в підвал, загальна площе по підвалу за виключенням кімнати 1-6 становить 143,1 кв.м.

Поряд з тим, прокурор наполягає, що за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться захисна споруда - протирадіаційне укриття під обліковим записом № 64377.

Відповідно до статті 179 Цивільного кодексу України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Відповідно до статті 184 Цивільного кодексу України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною.

Індивідуалізація речі - це надання певній речі (або ж наявність у неї) відмінних властивостей (рис чи характеристик), що дозволяють у необхідних випадках виділити її з числа подібних. Можливо виокремити три групи речей, визначених індивідуальними ознаками: унікальні речі, тобто єдині у своєму роді; речі, що відрізняються від подібних особливими позначеннями чи характеристиками; речі, індивідуалізовані в процесі вибору або відбору (постанова Верховного Суду від 29.10.2018 у справі № 612/553/15-ц).

Фізичні характеристики об`єкта нерухомості включають, зокрема, місце розташування, форму, розміри, тобто визначають конкретні показники залежно від об`єкта нерухомості. Сукупність цих характеристик визначає індивідуальні ознаки об`єкту нерухомості, тобто ці ознаки характеризують та відрізняють різні об`єкти нерухомості, що дає змогу їх ідентифікувати. Таким чином, об`єктом позову про визнання права власності та/або його витребування може бути лише індивідуально-визначене майно, яке існує в натурі на час подання позову (постанова Верховного Суду від 02.08.2023 у справі №917/1598/17).

Господарський суд Рівненської області відзначає про наявність розбіжностей в інформації про протирадіаційне укриття №64377.

Так, по перше. У матеріалах справи відсутні докази того, що на момент купівлі відповідачем спірного нерухомого майна покупцю були надані відповідні документи про те, що там наявне протирадіаційне укриття. Натомість у справі міститься копія технічного паспорта (інвентаризаційна справа №1977) від 19 червня 2003 року, із якого вбачається, що у будівлі був підвал. У вказаному технічному паспорті жодної згадки, що це приміщення є протирадіаційним укриттям - немає (арк.с. 20-23).

По друге, у вказаному технічному паспорті площа підвального приміщення становить 170,3 м.кв. 01 грудня 2021 року відповідачем повторно виготовлений технічний паспорт (інвентаризаційна справа №84) (арк.с. 78-82), в якому мова йде теж про підвальне приміщення та відсутні згадки, що це приміщення є протирпадіаційним укриттям. Площа підвального приміщення також становить 170,3 м.кв.

Однак, прокурор у позовній заяві, ставить питання про повернення протирадіаційного укриття за №64377, площею 143 м.кв., розташованого за адресою: Рівненська область, Володимирецький (нині Вараський) район, смт Володимирець, вул.Соборна, буд.2. При цьому, посилається на те, що підвальне приміщення площею143,1 м.кв., за виключенням кімнати 1-6, є протирадіаційним укриттям.

По третє, згідно паспорта протирадіаційного укриття, доданого прокурором (арк.с. 132), його загальний об`єм є 287,5 м.куб., а згідно технічного паспорта (інвентаризаційна справа №1977) від 19 червня 2003 року та технічного паспорта (інвентаризаційна справа №84) від 01 грудня 2021 року загальний об`єм підвального приміщення, що належить відповідачу, становить 500 м.куб.

По четверте, в технічних паспортах зазначається два входи до підвального приміщення та два виходи з нього. А в паспорті протирадіаційного укриття та обліковій картці протирадіаційного укриття вказано про один вхід та один вихід.

По п`яте, згідно наявної у справі відповіді Рівненської обласної військової адміністрації за №вих-754/0/01-72/25 від 17.01.2025 (арк.с. 121-122) паспорт захисної споруди №64377 заведений на протирадіаційне укриття за адресою: Рівненська область, смт Володимирець, вул.Соборна, буд.23. Вказана обставина також підтверджується копією паспорта протирадіаційного укриття за №64377, який доданий до відповіді Рівненської обласної військової адміністрації. Згідно цього паспорта протирадіаційне укриття за №64377 розташоване за адресою: Рівненська область, смт Володимирець, вул.Соборна, 23, площа цього ПРУ є 143 м.кв., загальний об`єм 287,5 м.куб., воно має один вхід та один вихід. (арк.с.130-132).

Поряд з тим, прокурор у позові зазначає, що захисна споруда протирадіаційне укриття під обліковим записом № 64377 знаходиться по вул. Соборна, 2, смт. Володимирець, та покликається саме на цей паспорт захисної споруди № НОМЕР_2 , та облікову картку.

Щодо облікової картки, то слід зауважити, що із копії наявної у справі не вбачається можливим встановити ким та коли вона видана, відсутня дата складення та посилання на посадову особу, яка підписала картку. (арк.с. 37, 130-131). Окрім цього, на картці у лівій верхній частині наявні числа - 116, 54, 64377, написані у хаотичному порядку. Поряд з тим, не можливо встановити яке цифрове позначення вони відображають, ким та з якою метою нанесені.

По шосте, Державна служба з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, у листі за №23.3-1/48 від 03 січня 2024 року, зазначає, що при формуванні актів приймання передачі вказаного нерухомого майна від Державної інспекції сільського господарства будь яких документів, інформації або інших даних щодо наявності протирадіаційного укриття №64377, що знаходиться в адміністративному приміщенні за адресою: Рівненська область, Володимирецький район, смт Володимирець, вул.Соборна, буд.2, не надходило. Також за наявними звітними матеріалами інформація щодо протирадіаційного укриття за обліковим записом №64377 у Держпродспоживслужби відсутня. У цьому листі також вказується, що у Держпродспоживслужби відсутні правові підстави для здійснення процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави. (арк.с. 31-32).

Разом з тим, під час розгляду справи для встановлення факту існування в натурі спірного майна сторонами не подано проектів на будівництво (реконструкцію) споруди - нежитлове адміністративне приміщення площею 467,4 кв.м., яке знаходиться за адресою: Рівненська область, Володимирецький район, смт Володимирець, вул. Соборна, 2, технічних умов та їх погоджень з відповідними організаціями, дозволів про початок будівництва тощо.

Господарський суд Рівненської області констатує, що належних, допустимих та достовірних доказів прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом захисних споруд цивільної оборони та їх утримання у межах саме цього спірного приміщення матеріали справи не містять.

Одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони та, водночас, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує, оскільки така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень у господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять до предмета доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує (правова позиція, наведена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі №904/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18).

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Позивач, стверджуючи про існування певної обставини подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, а суд, своєю чергою, під час судового провадження оцінює подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, і, оскільки оптимальним стандартом доказування є аргументи, викладені сторонами, то через призму наданих доказів суд приймає рішення.

Отже, прокурор у межах цього позову не довів своїх позовних вимог.

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, натомість висновки суду мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що оцінка доказів - це визначення їх об`єктивної дійсності, правдивості та достовірності. Способи перевірки і дослідження доказів залежать від конкретного виду засобів доказування, що використовуються. Метою оцінки доказів з огляду на їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності - є усунення суперечностей між доказами, сумнівів у достовірності висновків, що випливають з отримуваної доказової інформації. Від повноти встановлення відповідних обставин справи та правильної оцінки доказів залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. При цьому суд у кожному випадку повинен навести мотиви, з яких він приймає одні докази та відхиляє інші.

Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Здійснюючи юридичну оцінку обставинам цієї справи, аналізуючи докази та факти у своїй сукупності, суд доходить висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з недоведеністю прокуратурою своїх аргументів.

Висновки суду.

За результатами розгляду спору та з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову належить відмовити повністю.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

У позовній заяві Прокурором зазначено попередній розрахунок судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 4 844 грн 80 коп.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги не підлягають до задоволення, то витрати на оплату судового збору залишаються за Прокурором на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Керівника Вараської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні протирадіаційним укриттям площею 143 кв.м. шляхом скасування державної реєстрації права приватної власності та його повернення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 05 травня 2025 року.

Суддя Бережнюк В.В.