ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" травня 2025 р. м. Київ Справа № 911/440/25

Суддя Господарського суду Київської області Подоляк Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова фірма «Рудь»
до Фізичної особи-підприємця Решетила Максима Володимировича
про стягнення 9200,00 грн.
без повідомлення (виклику) сторін

суть спору:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова фірма «Рудь» (далі позивач) до Фізичної особи-підприємця Решетила Максима Володимировича (далі відповідач) про стягнення 9200 грн. заставної вартості неповернутого майна.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором позички від 27.12.2019 № 2112/1 щодо повернення холодильного обладнання та супутніх предметів до нього переданого відповідачу у тимчасове безоплатне користування або відшкодування вартості вказаного майна через неможливість його повернення позичкодавцю.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.02.2025 у даній справі прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження та встановлено відповідачу строк до 11.03.2025 для подачі відзиву на позовну заяву та інших документів, що підтверджують заперечення проти позову. Встановлено позивачу строк для подачі відповіді на відзив до 25.03.2025 та встановлено відповідачу строк до 08.04.2025 для подачі заперечення на відповідь на відзив. Запропоновано відповідачу надати суду у строк встановлений для подання відзиву докази належного виконання своїх зобов`язань за договором позички від 27.12.2019 № 2112/1 щодо повернення холодильного обладнання та супутніх предметів до нього переданого відповідачу у тимчасове безоплатне користування або відшкодування вартості вказаного майна через неможливість його повернення позичкодавцю.

Позивач повідомлений про відкриття провадження у даній справі у порядку встановленому ч. 5 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України з додержанням вимог частин 3, 4 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, шляхом надсилання до його електронного кабінету копії ухвали в електронній формі.

Відповідач повідомлений про відкриття провадження у даній справі у порядку встановленому ч. 5 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України з додержанням вимог частин 3, 4 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, шляхом направлення належним чином завіреної копії ухвали, рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу його місця проживання, зареєстрованого в установленому законом порядку відповідно до даних Відділу реєстрації проживання фізичних осіб Центру обслуговування «Прозорий офіс» Виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області, наданих на запит суду.

У встановлений судом строк відповідач своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався, відзиву на позовну заяву та інших документів до суду не надав.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Між сторонами у справі укладено договір позички від 27.12.2019 № 2112/1 (далі договір), відповідно до умов якого позичкодавець позивач зобов`язався передати користувачу відповідачу, а користувач прийняти від позичкодавця у тимчасове безоплатне користування холодильне устаткування та супутні предмети до нього (далі - обладнання) (п. 1.1 договору).

Пунктом 1.2 договору визначено, що конкретне найменування обладнання, модель, кількість та вартість вказується в Акті прийому передачі, який є Додатком № 1 до цього договору і є його невід`ємною частиною.

Метою передачі обладнання є збереження належної споживчої якості товарів, отриманих користувачем виключно від позичкодавця, для їх реалізації згідно укладеного договору поставки, де користувач є покупцем, а позичкодавець постачальником (п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору обладнання, що передається в користування за цим договором, вважається переданими користувачу з часу підписання його представником приймального документу акту прийому-передачі.

Відповідно до п.п. 5.1.2 договору, позичкодавець має право забрати назад обладнання, передане у користування за цим договором, або його окрему одиницю, з обов`язковим попереднім повідомленням про це користувача не пізніше, ніж за 3 (три) календарні дні до наміченої дати повернення Обладнання.

Згідно п.п. 6.2.5 договору користувач зобов`язаний при завданні обладнанню або їх окремим одиницям пошкоджень, які стали з вини користувача, що виключають можливість їх ремонту і подальшої експлуатації, а також при втраті обладнання або його окремих одиниць, відшкодувати позичкодавцю повну вартість таких обладнання або його окремих одиниць, яка зазначена в акті прийому-передачі, з урахуванням нормального зносу за період експлуатації.

Цей договір діє з дня його підписання обома сторонами до 31 грудня 2019 року. Якщо за 15 календарних днів до закінчення дії цього договору жодна із сторін письмово не повідомить іншу сторону про своє бажання припинити його дію, договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік на тих же умовах (п. 4.1, 4.2 договору).

На виконання умов договору позивач передав, а відповідач отримав у користування обладнання - морозильну камеру JUKA M 200 S, заводський номер , заставною вартістю 3200,00 грн.; морозильну камеру JUKA M 200 SС, заводський номер , заставною вартістю 13800,00 грн.; морозильну камеру JUKA M 300 Q, заводський номер 031345, заставною вартістю 15000,00 грн.; морозильну камеру JUKA M 300 S, заводський номер , заставною вартістю 3800,00 грн.; морозильну камеру JUKA M 400 S, заводський номер , заставною вартістю 4000,00 грн.; морозильну камеру UGUR 400 SCEB, заводський номер 3120165, заставною вартістю 5200,00 грн.; морозильну камеру UGUR 400 SCEB, заводський номер 3070398, заставною вартістю 5200,00 грн., про свідчить акт прийому-передачі обладнання (на установку) від 16.01.2020 № 92, який підписаний в двосторонньому порядку уповноваженими представниками сторін та скріплений їх печатками, який залучено до матеріалів справи.

Відповідно до акту № 5860 від 09.12.2023, відповідач повернув позивачу частину обладнання, крім морозильної камери JUKA M 400 S, заводський номер , заставною вартістю 4000,00 грн. та морозильної камери UGUR 400 SCEB, заводський номер 3120165, заставною вартістю 5200,00 грн.

Позивачем на адресу відповідача було надіслано претензію від 02.01.2025 вих. № 8, в якій він вказував на обов`язок відповідача повернути обладнання за договором позички від 27.12.2019 № 2112/1 протягом 3 календарних днів з дня отримання претензії або ж перерахувати суму вартості обладнання в розмірі 9200 грн. Надіслання зазначеної кореспонденції підтверджується описом вкладення у цінний лист від 06.01.2025, накладною «Укрпошта» від 06.01.2025 № 482, фіскальним чеком «Укрпошта» від 06.01.2025 № 482. Вказані документи залучені до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Разом з тим, відповідач зазначену вимогу не виконав, майно надане йому у користування на вимогу позивача не повернув, про причини неможливості повернення не повідомив, заставну вартість майна не відшкодував, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом про відшкодування відповідачем заставної вартості майна, переданого йому у користування за договором позички від 27.12.2019 № 2112/1 в розмірі 9200 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач просив суд стягнути з Фізичної особи-підприємця Решетила Максима Володимировича на свою користь заставну вартість неповернутого майна за договором позички від 27.12.2019 № 2112/1, який укладено між позивачем та Фізичною особою підприємцем Решетило Максимом Володимировичем.

Як вбачається з відповіді з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 06.02.2025 № 1099033, який залучено до матеріалів справи, фізична особа-підприємець Решетило Максим Володимирович припинена 10.01.2025 на підставі власного рішення.

З наведеного слідує, що фізична особа-підприємець Решетило Максим Володимирович припинив 10.01.2025 підприємницьку діяльність як фізична особа підприємець на підставі власного рішення.

Відповідно до ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до положень ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно зі ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в ст. 4 ГПУ України, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями ст. 20 ГПК України (наприклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення ч. 1 ст. 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Відтак, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПУ України у вказаній редакції спорів, у яких стороною є фізична особа, яка як на дату подання позову так і в процесі розгляду справи втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного суду від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18.

Аналіз змісту та підстав позову у даній справі свідчить про те, що даний спір виник між сторонами на підставі господарського договору, та між сторонами існують господарські зобов`язання.

Відповідно до ст. 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно з ч. 1 ст. 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання в разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Статтею 51 ЦК України визначено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Згідно ч. 1 ст. 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

У відповідності до ч. 9 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її обов`язок щодо виконання укладених нею як фізичною особою підприємцем договорів не припиняється, а залишається за нею як за фізичною особою.

З огляду на зазначене та враховуючи те, що фізична особа-підприємець Решетило Максим Володимирович припинена 10.01.2025 на підставі власного рішення, а в силу положень ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, ст. 202-208 ГК України, ч. 8 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», якими визначено, що у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її обов`язок щодо виконання укладених нею як фізичною особою підприємцем договорів не припиняється, а залишається за нею як за фізичною особою, з метою справедливого та ефективного захисту порушених прав позивача в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, позаяк в іншому випадку це призведе до вжиття додаткових невиправданих заходів, направлених на поновлення порушених прав позивача за захистом яких він звернувся до суду з даним позовом, зокрема ініціювання додаткової справи з подібним спором та вимогами до фізичної особи, що в свою чергу нівелює принцип ефективного захисту та поновлення порушених прав позивача за результатами розгляду даної справи, перетворюючи механізми їх захисту із реальних в ілюзорні, суд в цьому випадку, за вказаних вище обставин, вважає за доцільним вирішувати спір у даній справі про стягнення з фізичної особи Решетила Максима Володимировича на користь позивача 9200,00 грн. заставної вартості неповернутого майна.

Згідно з ст. 827 Цивільного кодексу України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. До договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 833 Цивільного кодексу України передбачено, що користувач зобов`язаний: 1) користуватися річчю за її призначенням або відповідно до мети, визначеної у договорі; 2) користуватися річчю особисто, якщо інше не встановлено договором; 3) повернути річ після закінчення строку договору в такому самому стані, в якому вона була на момент її передання.

Згідно з ч. 2 ст. 834 Цивільного кодексу України позичкодавець має право вимагати розірвання договору і повернення речі у разі, якщо: 1) у зв`язку з непередбаченими обставинами річ стала потрібною йому самому; 2) користування річчю не відповідає її призначенню та умовам договору; 3) річ самочинно передана у користування іншій особі; 4) в результаті недбалого поводження з річчю вона може бути знищена або пошкоджена.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з вимогами ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки, ОСОБА_1 всупереч згаданих приписів закону, положень укладеного між сторонами договору, вимогу позивача про повернення йому обладнання не виконав, морозильну камеру JUKA M 400 S, заводський номер , заставною вартістю 4000,00 грн. та морозильну камеру UGUR 400 SCEB, заводський номер НОМЕР_1 , заставною вартістю 5200,00 грн. позивачу не повернув, заставну вартість неповернутого обладнання не відшкодував, суд вважає, що позивачем правомірно заявлено позов про стягнення з відповідача 9200 грн. вартості неповернутого обладнання.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з Решетила Максима Володимировича заставної вартості неповернутого майна у розмірі 9200 грн. є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростовані, а відтак підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст. 1291 Конституції України, ст. 13, 74, 123, 129, 165, 178, 232-233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова фірма «Рудь» до ОСОБА_1 про стягнення 9200,00 грн. заставної вартості неповернутого майна задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова фірма «Рудь» (Проспект Перемоги, 148/1, м. Київ, 03179, ідентифікаційний код 32106398) 9200 (дев`ять тисяч двісті) грн. заставної вартості неповернутого майна, 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду Київської області набирає законної сили у строк та порядку передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у строк визначений ст. 256 ГПК України в порядку передбаченому ст. 257 ГПК України з врахуванням пп. 17.5 п. 17 ч. 1 розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України.

Дата складання та підписання повного тексту рішення 08.05.2025.

Суддя Ю.В. Подоляк