ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" травня 2025 р. Справа № 922/3192/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Пугачові Д.І.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (адреса: 03150, м. Київ, вул. Антоновича, 127; )
до Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" (адреса: 61037, м. Харків, пр.-т Героїв Харкова, буд. 199; )
про стягнення 133814327,05 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Гижко О. Л. (довіреність № ДП24701/25-0010 від 10.01.2025);

відповідача - Бакулін А. С. (виписка з ЄДРПОУ);

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" (далі позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" (далі відповідач) 133814327,05 грн, з яких:

80383333,33 грн. - основної заборгованості;

39193014,83 грн - заборгованість по процентам;

2732624,95 грн. - 3% річних.

11505353,95 грн - індексу інфляції.

Позов обґрунтовано з посиланням на порушення відповідачем умов кредитного договору № 20-1KN0001 від 22.06.2020, який укладено між позивачем та АТ «Турбоатом» (правонаступником якого є відповідач у даній справі), щодо своєчасного та повного внесення кредитних платежів та відсотків за його користування.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.09.2024 відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 25.09.2024 о 14:15 год.

Одночасно з позовною заявою позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову (вх. № 3192/24 від 10.09.2024), в якій просить суд до вирішення спору по суті застосувати наступний захід забезпечення позову:

- накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності Акціонерному товариству "Українські енергетичні машини" (адреса: 61037, м. Харків, пр.-т Героїв Харкова, буд. 199; ) в межах ціни позову в розмірі 133814327,05 грн.

Ухвалою Господарського суду від 16.09.2024 відмовлено у задоволенні заяви позивача (вх. № 3192/24 від 10.09.2024) про забезпечення позову.

Позивач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 16.09.2024 у справі №922/3192/24, якою відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.10.2024 витребувано у господарського суду Харківської області матеріали справи № 922/3192/24.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 11.11.2024 апеляційну скаргу позивача на ухвалу господарського суду Харківської області від 16.09.2024 у справі №922/3192/24 залишено без задоволення.

18.12.2024 матеріали справи № 922/3192/24 повернулись до Господарського суду Харківської області.

У підготовчому засіданні неодноразово оголошувалась перерва, в т. ч. за взаємною згодою представників сторін з метою вирішення спірних питань шляхом укладення мирової угоди.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.06.2025 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача (вх. № 4495 від 19.02.2025) про врегулювання спору за участю судді.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.06.2025 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача (вх. № 1363 від 20.01.2025) про призначення судової експертизи.

В процесі розгляду справи на стадії підготовчого провадження відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх. № 24406/24 від 30.09.2024) в якому просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх вимог відповідач, зокрема, вказує на те, що наявна заборгованість за кредитним договором виникла ще до початку широкомасштабної війни через вкрай негативні тенденції на енергетичному ринку України та в результаті постійного збільшення дебіторської заборгованості відповідача, що в свою чергу викликано значними проблемами у взаєморозрахунках з двома головними споживачами продукції відповідача ПрАТ «Укргідроенерго» та АТ «НАЕК «Енергоатом». Відповідач вказує, що збройна агресія РФ проти України є форс-мажорними обставинами щодо виконання ним умов кредитного договору. Відповідач зазначає, що при здійсненні розрахунку позивач безпідставно здійснює нарахування процентів за процентною ставкою 18,3%, тоді як розмір процентів сторонами було змінено Додатковою угодою №20-1KN0001-0003 від 01.10.2021.

Позивач надав суду відповідь на відзив (вх. № 24769/24 від 02.10.2024) в якій спростовує доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, та наполягає на задоволенні заявленого позову. Зокрема, позивач вказує, що відповідач порушив свої зобов`язання за кредитним договором, не повернувши кредитні кошти в повному обсязі та не сплативши проценти за користування кредитом; що року за умовами Кредитного договору 10.06.2021 настав кінцевий термін погашення кредиту, при цьому, оскільки відповідачем не було надано позивачу документи на підтвердження надання згоди/схвалення щодо укладених додаткових угод у редакціях Додаткової угоди №2, №3, №4 та №5, такі Додаткові угоди втратили свою чинність з моменту їх укладення; що станом на момент звернення позивача до суду з позовом у даній справі заборгованість за кредитним договором становить 133 814 327,05 грн., а надані відповідачем контррозрахунки заборгованості є необґрунтованими; що відповідачем не надано суду будь-яких доказів наявності форс-мажорних обставин, та ін.

Відповідач надав суду заперечення (вх. № 25254/24 від 08.10.2024) в яких спростовує доводи позивача, викладені у позові та відповіді на відзив, та просить суд відмовити останньому в задоволенні позову. Зокрема відповідач зазначає, що Торгово-промисловою палатою України було видано листа №2024/02.0-7.1, яким вона засвідчила, що військова агресія рф проти України та введення воєнного стану в Україні є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) з 24 лютого 2022 року; що проценти за кредитним договором мають розраховуватися з урахуванням Додаткової угоди №3 до Кредитного договору, оскільки можлива втрата чинності цієї додаткової угоди з моменту укладення суперечить п.15 цієї ж Додаткової угоди та не відповідає вимогам чинного законодавства України.

Також відповідач надав суду заяву з контррозрахунками та додатковими поясненнями у справі №922/3192/24 (вх. № 28263/24 від 11.11.2024) в якій наполягає на необґрунтованості здійсненого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, та надає власний контророзрахунок.

Позивач надав суду заяву (вх. № 32308/24 від 24.12.2024) в якій просить суд Заяву відповідача з контррозрахунками та додатковими поясненнями від 08.11.2024 у справі № 922/3192/24 та копії документів долучені ним, залишити без розгляду, оскільки вони, на думку позивача, подані з порушенням вимог процесуального Закону.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.06.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.04.2025.

В судовому засіданні 09.04.2025 оголошено перерву до 05.05.2025.

В процесі розгляду справи по суті відповідач надав суду Заяву з уточненням контррозрахунків трьох відсотків річних та інфляційних витрат та додатковими поясненнями у справі №922/3192/24 (вх. № 8826/25 від 09.04.25) в яких, зокрема звертає увагу суду на те, що в процесі розгляду даної справи відповідач частково сплатив основну заборгованість за кредитним договором, а саме, в сумі 1 175 893,43 грн. Окрім того, до зазначеної заяви відповідач надав контррозрахунок трьох відсотків річних та інфляційних витрат згідно з яким сума за прострочення виконання за кредитним договором підлягають сплаті 3% річних в сумі 1495832,17 грн., та інфляційні в сумі 5115309,49 грн.

Позивач надав суду копію меморіального ордеру про додаткову сплату відповідачем 500000 грн. основної заборгованості за кредитним договором.

На судове засідання 05.05.2025 прибули представники позивача та відповідача.

Представник позивача підтримує позицію, викладену в позовній заяві, просить суд її задовольнити, та врахувати часткову оплату відповідачем існуючого боргу за кредитним договором в загальній сумі 1 675 893,43 грн після відкриття провадження у даній справі.

Представник відповідача підтримує позицію, викладену у відзиві та запереченнях на позовну заяву, просить суд при винесенні рішення врахувати факт часткової оплати відповідачем основної заборгованості за кредитним договором в сумі 1 675 893,43 грн після відкриття провадження у даній справі, та невірно здійснений позивачем розрахунок як процентів за користування кредитом, так і інфляційних та 3 річних.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив.

Як свідчать матеріали справи, відповідач у даній справі - Акціонерне товариство «Українські енергетичні машини» є юридичною особою із новим найменуванням у результаті проведення державної реєстрації змін до Статуту, що пов`язані зі зміною типу Товариства у відповідності до Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VI від 17 вересня 2008 року та зміною найменування Акціонерного товариства «Турбоатом» на Акціонерне товариство «Українські енергетичні машини» (що підтверджується Статутом АТ «Укренергомашини» в редакції затвердженій протоколом річних зборів акціонерів від 25.04.2023 року № 36 від 01.05.2023 та відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань стосовного названого товариства).

Матеріали справи також свідчать про те, що 22.06.2020 між позивачем (Банк, Кредитор або АТ «Укрексімбанк») та Акціонерним товариством «Турбоатом», яке в подальшому змінило свою назву на Акціонерне товариство «Українські енергетичні машини» (Відповідач, Позичальник, АТ «Укренергомашини», укладено Кредитний договір № 20-1КN0001 (далі - Кредитний договір) на наступних умовах:

- цей договір набув чинності з дати його підписання повноважними представниками обох сторін та скріплення відбитками печаток сторін (п. п. 14.1.1 п.14.1. ст. 14 Кредитного договору). Договір діє до банківського дня, наступного за терміном, зазначеним у п.2.4. цього договору. У разі, якщо у визначений банківський день, зобов`язання за цим договором не будуть виконані, договір залишається чинним до дати повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором (п.п. 14.1.2. п. 14.1. ст. 14 Кредитного договору);

- кредит надається Позичальнику: шляхом відкриття невідновлювальної кредитної лінії (п. 2.2. ст. 2 Кредитного договору);

- ліміт кредитної лінії: 250 000 000,00 (двісті п`ятдесят мільйонів 00) грн. (п.п. 2.3.1. п. 2.3. ст. 2 Кредитного договору);

- кінцевий термін погашення кредиту: 10.06.2021 року (п. 2.4. ст. 2 Кредитного договору);

- кредит надається Позичальнику на такі цілі: поповнення обігового капіталу, у т. ч. виплата заробітної плати (п. 2.5. ст. 2 Кредитного договору);

- тип процентної ставки за кредитом: фіксована (п.п. 3.1.1. п. 3.1. ст. З Кредитного договору);

- розмір процентної ставки за кредитом 18,3 (вісімнадцять цілих три десятих) % річних (п.п.3.1.2. п.3.1. ст. З Кредитного договору). Розмір процентної ставки за кредитом змінюється у випадках та в порядку, що передбачені пунктом 4.1. цього договору (п.п.3.1.3. п.3.1. ст. З Кредитного договору);

- проценти за кредитом нараховуються протягом усього строку користування кредитом на залишок основного боргу на кінець календарного дня за кожний день користування кредитом на основі банківського року (п.п.3.1.4. п.3.1. ст. З Кредитного договору);

- комісія за відкриття лінії - 0,3 (нуль цілих три десятих) % від ліміту кредитної лінії, зазначеного у п. п. 2.3.1 цього договору (п. п. 3.2.1. п. 3.2. ст. З Кредитного договору);

- розмір ставки комісії за управління становить - 0,4 (нуль цільних чотири десятих) % річних від ліміту заборгованості, зазначеного у графіку зміни ліміту заборгованості. У разі перевищення основного боргу над лімітом заборгованості, зазначеним у графіку зміни ліміту заборгованості, а також, якщо відповідно до графіку зміни ліміту заборгованості, періоди вибірки кредитних коштів закінчено, базою для нарахування комісії за управління є сума основного боргу. Розмір ставки комісії за управління змінюється у випадках та в порядку, що передбачені у пункті 4.2. цього договору (п.п.3.2.2.1.- 3.2.2.2. п. 3.2. ст. З Кредитного договору);

- розмір ставки комісії за управління змінюється залежно від виконання Позичальником умов договору. У разі невиконання позичальником зобов`язань, визначених п.п. 9.2.18.6 - 9.2.18.9 цього договору та/або п. п. 9.2.35 цього договору, а також у випадку встановлення банком наявності факту (ів) прийняття будь-якого рішення/здійснення будь-якої дії або зміни осіб, зазначених в п. п. 9.2.18.10 цього договору без згоди банку, розмір ставки комісії за управління, встановлений у п.п. 3.2.2.1 цього договору, збільшується на 0,5 процентних пункти за кожне таке невиконання, на період три календарних місяці, починаючи з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому банком було встановлено наявність факту (ів) та/або порушення (нь) зобов`язань (п. 4.2. ст. 4 Кредитного договору);

- комісія за управління нараховується починаючи з дати набуття чинності договору відповідно до п. п. 14.1.1. договору і закінчуючи датою повного погашення зобов`язань з погашення кредиту (включно), але не більше 90 днів з дати повного погашення кредиту, визначеної згідно з п.6.4. договору (п. п. 3.2.2.3. п. 3.2. ст. З Кредитного договору);

- надання кредиту здійснюється на підставі наданих Позичальником реєстрів платежів та/або листів позичальника та/або отриманих від позичальника засобами програмно-технічного комплексу «Клієнт-Банк» заяв на перерахування кредитних коштів (далі - первинних документів позичальника) з одночасним утворенням заборгованості за кредитом на позичковому (-их) рахунку (-ах) позичальника, відкритому (-их) згідно з підпунктом (а) п.5.11. договору (п.5.5. ст. 5 Кредитного договору);

- погашення кредиту здійснюється позичальником на рахунок, відкритий відповідно до п. п. (а) п. 5.11. цього договору. У випадку порушення термінів/строків погашення кредиту, несплачена у встановлений термін/строк частина заборгованості за кредитом погашається позичальником на рахунок з обліку простроченої заборгованості за кредитом (п. п. 6.2. ст. 6 Кредитного договору);

- у разі порушення термінів/строків погашення кредиту, процентів за кредитом, комісії за управління, інших платежів за цим кредитом, такі зобов`язання вважаються простроченими, банк відкриває відповідні рахунки для обліку простроченої заборгованості та переносить не сплачену у встановлений термін/строк частину заборгованості (п.6.14. ст.6 Кредитного договору);

- якщо сума, що вноситься у рахунок погашення кредитної заборгованості недостатня для погашення, то платежі здійснюються у такій черговості: 1) комісія за відкриття кредитної лінії, 2) прострочені проценти за кредитом, 3) прострочені суми комісії за управління, 4) прострочені суми інших комісій, 5) строкові проценти за кредитом, 6) строкові платежі по сплаті комісії за управління, 7) інші строкові комісії за цим договором, 8) прострочена заборгованість за основним боргом, 8) штрафна санкція за нецільове використання кредитних коштів, 10) строкові платежі з погашення основного боргу, 11) інші штрафні санкції за цим договором (крім пені), 12) пеня, 13) дострокові платежі за договором, 14) інші відшкодування, витрати (п. 6.15. ст.6 Кредитного договору);

- Банк має право вимагати від позичальника належного виконання останнім взятих на себе зобов`язань за цим договором (п. п. 8.1.1. п. 8.1. ст. 8 Кредитного договору);

- Банк має право договірного списання грошових коштів на користь банку з рахунків позичальника у банку та всіх інших рахунків у банку, що будуть відкриті в період дії цього договору (пп. 8.1.3.1. п. 8.1. ст. 8 та пп. 11.2.15 п. 11.2. cт. 11 Кредитного договору);

- Позичальник зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі погашати банку кредит, сплатити проценти за кредитом, комісії та інші платежі за цим договором (п.9.2.3. Кредитного договору).

- сторони несуть передбачувану чинним законодавством України та цим договором відповідальність за невиконання/неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором (п. 10.1. ст. 10 Кредитного договору).

- у випадку невиконання (несвоєчасного виконання) позичальником будь-яких грошових зобов`язань, визначених цим договором позичальник сплачує пеню з розрахунку фактичної кількості прострочених днів у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення, включаючи день виконання відповідних грошових зобов`язань (п. 10.2. ст.10 Кредитного договору).

- сторонами договору погоджено збільшення строку позовної давності відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України до 10 (десяти) років для всіх грошових зобов`язань (п. п. 14.6.1. п. 14.1. ст. 14 Кредитного договору).

Також між Банком та Позичальником було укладено додаткові угоди до Кредитного договору.

Зокрема, 05.02.2021 між сторонами укладено Додаткову угоду № 20-1КN0001-0001 до кредитного договору від 22.06.2020 року № 20-1КN0001 (далі - Додаткова угода №1), за умовами якої сторони:

- доповнили кредитний договір підпунктом 9.2.37. щодо обов`язку Позичальника до 15.12.2020 року надати банку фінансовий план позичальника за 2020-2021 роки з урахуванням Графіку зміни ліміту заборгованості викладеного в Додатковій угоді від 05.02.2021 року № 20-1КN0001-0001 до Договору (п.1 Додаткової угоди № 1).

- уточнили Графік зміни ліміту заборгованості в частині дати та періоду часу, суми до погашення в періоді (п.2 Додаткової угоди № 1).

- домовилися про невикористання банком права дострокового погашення заборгованості за договором за невиконання зобов`язань, передбачених п.п.9.2.25. і 9.2.26. кредитного договору, за результатами 3 кварталу 2020 року, а також вимагати оформлення додаткового забезпечення (п. 4 Додаткової угоди №1).

В подальшому, 10.06.2021 між сторонами укладено Додаткову угоду № 20-1КN0001-0002 до кредитного договору від 22.06.2020 року № 20-1КN0001 (далі - Додаткова угода №2), за умовами якої сторони зокрема:

- змінили кінцевий термін погашення кредиту за договором з «10.06.2021 року» на «10.07.2021 року» (п. 1 Додаткової угоди № 2).

- доповнили кредитний договір п. п. 9.2.38. щодо обов`язку позичальника надати банку у строк до 10.07.2021 року рішення загальних зборів акціонерів позичальника про надання згоди на вчинення/затвердження правочину про внесення змін до цього договору, та правочину про внесення змін до договору застави № 20-1ZМ0004 від 22.06.2020 року, проведених з дотриманням вимог до порядку скликання та проведення таких загальних зборів акціонерів, передбачених статутом позичальника та Законом України «Про акціонерні товариства», та письмового погодження Міністерства фінансів України на внесення запитуваних позичальником змін до цього договору у відповідності до Порядку погодження залучення державними підприємствами, у тому числі господарськими товариствами (крім банків), у статутному капіталі яких 50 та більше відсотків акцій (часток належить державі, кредитів (позик, надання гарантій або поруки за такими зобов`язаннями, що затверджений- постановою КМУ від 15.06.2011 № 809 (п. 2. Додаткової угоди №2);

- виклали п. п. 14.4.1. п. 14.4. ст. 14 «Прикінцеві положення» договору в новій редакції щодо порядку надсилання повідомлень сторонами одна одній та поштових, електронних адрес сторін (п. З. Додаткової угоди №2).

- уточнили Графік зміни ліміту заборгованості в частині дати та періоду часу, суми до погашення в періоді із урахуванням погодженого строку для кінцевого погашення кредиту «10.07.2021 року» та виходу в 0,00 грн. заборгованості на дату «11.07.2021 року» (додаток №1 до Додаткової угоди №2).

- домовились що у разі ненадання Позичальником до Банку документів, зазначених у п. п. 9.2.38 Договору, а також непогашення усієї заборгованості Позичальника за Договором у встановлений строк, Додаткова угода до Договору втрачає свою чинність з моменту укладання (погашення заборгованості Позичальника за Договором здійснюється на умовах, визначених чинним законодавством України та Договором в редакції до підписання цієї Додаткової угоди) (однак, як зазначає позивач та не заперечується відповідачем, п. 5 Додаткової угоди №2/умова п.п.9.2.38. Договору з боку позичальника не виконана).

В подальшому, 01.10.2021 року укладено Додаткову угоду № 20-1КN0001-0003 до кредитного договору від 22.06.2020 року № 20-1КN0001 (далі - Додаткова угода №3), за умовами якої сторони у т.ч.:

- виклали в новій редакції «назву» та «преамбулу» договору із зазначенням зміненого найменування позичальника по тексту договору у відповідних відмінках з «Акціонерне товариство «Турбоатом» на «Акціонерне товариство «Українські енергетичні машини» (п. 1, п. 2 Додаткової угоди №3);

- змінили кінцевий термін погашення кредиту на «01.06.2022 року», зазначений в п. 2.4 ст. 2 «Предмет договору» (п. 4 Додаткової угоди № 3);

- виклали в новій редакції п. п. 3.1.2. ст. З «Проценти та комісійні винагороди», якою встановлено розмір процентної ставки та умови її зміни (п.5 Додаткової угоди №3):

4) «п.п.3.1.2.1. з 01.10.2022 (включно) - 16 (шістнадцять цілих) % річних;

5) З.1.2.2. з 11.01.2022:

- у разі виконання зобов`язання, передбаченого п. п. 9.2.39. цього Договору - 13,5 (тринадцять цілих п`ять десятих) % річних;

- у разі невиконання зобов`язання, передбаченого п.п.9.2.39. цього Договору - 18 (вісімнадцять цілих) % річних.»;

- виклали в новій редакції п.п. 3.2.2.1. ст. З «Проценти та комісійні винагороди», за якою змінено розмір ставки комісії за управління в залежності від стану виконання зобов`язання (п.6 Додаткової угоди №3);

- підпункт 4.2.1. п. 4.2. ст. 4 «Зміна умов кредитної операції» договору доповнили п.п. 4.2.1.2.-4.2.1.4. щодо особливостей умов застосування ставки комісії за управління, у т.ч. у разі невиконання позичальником зобов`язань, визначених п.п. 9.2.24. - 9.2.26. Кредитного договору (п. 7 Додаткової угоди №3].

- виклали в нових редакціях п.п. 9.2.28., 9.2.38. п.9.2. ст.9 «Обов`язки сторін» щодо зобов`язання оформити у заставу банку майнові права та у відповідності п.п. 9.2.38. у строк до 01.12.2021 року надати до банку рішення засідання Наглядової ради позичальника про надання згоди на вчинення/схвалення правочину про внесення змін до цього договору, зазначених у цій додатковій угоді, або рішення загальних зборів акціонерів про надання згоди на вчинення/схвалення правочину про внесення змін до цього договору, зазначених у цій Додатковій угоді та правочину про внесення змін до договору застави, письмове погодження Міністерства фінансів України (п.8 Додаткової угоди №3);

- доповнили п. п. 9.2.30. п. 9.2, ст. 9 «Обов`язки сторін» п. п. 9.2.З0.16. щодо зобов`язання позичальника надавати банку до 10-го числа кожного першого місяця кварталу, наступного за звітним.» (п. 9 Додаткової угоди №3);

- доповнили п. 9.2. ст. 9 «Обов`язки сторін» п. п. 9.2.39. щодо зобов`язань позичальника підтримувати чисті грошові надходження на поточні рахунки, відкриті у Банку, у розмірі, пропорційному кредитній заборгованості у Банку без урахування гарантій та інших документарних операцій в банківських установах (п.10 Додаткової угоди №3).

- виклали в новій редакції Додаток №1 до додаткової угоди «Графік зміни Ліміту заборгованості», за яким встановлено періоди погашення та суми погашення кредиту із урахуванням кінцевого терміну для погашення «01.06.2022 року».

- домовилися, що у разі ненадання позичальником до банку документів, зазначених у п. п. 9.2.38. Договору, а також непогашення усієї заборгованості позичальника за договором у встановлений строк, додаткова угода до договору втрачає свою чинність з моменту укладення (погашення заборгованості позичальника за договором здійснюється на умовах, визначених чинним законодавством України та договорами в редакції до підписання цієї Додаткової угоди] (як зазначає позивач, та не заперечується відповідачем, п. 12 Додаткової угоди №3/*Умова п.п.9.2.38. Договору з боку позичальника не виконана).

В подальшому, 01.12.2021 між сторонами укладено Додаткову угоду № 20-1КN0001-0004 до кредитного договору від 22.06.2020 року № № 20-1КN0001 (далі - Додаткова угода №4), за умовами якої сторони у т.ч.:

- виклали в новій редакції п. п. 9.2.38. Кредитного договору щодо зобов`язання позичальника у строк до 01.02.2022 року надати банку письмове погодження Міністерства фінансів України на внесення змін позичальником до цього договору, зазначених у додатковій угоді № 3 до цього договору (п.1 Додаткової угоди №4).

- доповнили Кредитний договір п. п. 9.2.40 щодо зобов`язання позичальника у строк до 01.02.2022 року надати до банку рішення уповноваженого органу позичальника у відповідності до вимог його статуту про схвалення цієї Додаткової угоди, та письмове погодження Міністерства фінансів України на внесення позичальником змін до цього договору (п.2 Додаткової угоди №4).

- домовилися, що у разі ненадання позичальником до банку документів, зазначених у п. п. 9.2.40. Договору, а також непогашення усієї заборгованості позичальника за договором у встановлений строк, додаткова угода до договору, а також додаткова угода № 20-1КN0001-0003 від 01.10.2021 року до договору втрачають свою чинність з моменту їх укладення, у зв`язку з чим строк виконання зобов`язань (у тому числі щодо погашення заборгованості) позичальника за договором визначається виходячи з умов, встановлених договором у редакції, що діяла на момент укладення Додаткової угоди №3 (як зазначає позивач, та не заперечується відповідачем, п. 4 Додаткової угоди № 4/*Умова п.п.9.2.40. Договору з боку позичальника не виконана).

В подальшому, 04.02.2022 між сторонами укладено Додаткову угоду № 20-1КN0001-0005 до кредитного договору від 22.06.2020 року № 20-1КN0001 (далі - Додаткова угода № 5), за умовами якої сторони у т.ч.:

- виклали п. п. 9.2.38 п. 9.2. ст. 9 «Обов`язки сторін» в частині обов`язку позичальника в новій редакції, а саме:

«9.2.38. у строк до 15.04.2022 (включно) надати до банку:

9.2.38.1. рішення уповноваженого органу управління позичальника у відповідності до вимог його статуту про схвалення Додаткової угоди N35 до договору, письмове погодження Міністерства фінансів України на внесення змін, передбачених Додатковою угодою №5, у відповідності до Порядку погодження залучення державними підприємствами, у тому числі господарськими товариствами (крім банків), у статутному капіталі яких 50 та більше відсотків акцій (часток) належить державі, кредитів (позик), надання гарантій або поруки за такими зобов`язаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 15 червня 2011 № 809 зі змінами (далі Порядок №809) та копію рішення органу до сфери управління якого віднесено позичальника (яке надається Міністерства фінансів України з метою отримання від останнього погодження на внесення змін, передбачених Додатковою угодою 5у відповідності до Порядку №809)

9.2.38.2. письмове погодження Міністерства фінансів України на внесення змін, передбачених додатковою угодою № 3 до договору та Додатковою угодою № 4 до договору у відповідності до Порядку № 809.»

- видалити п. п. 9.2.40. п. 9.2. ст. 9 «Обов`язки сторін» та всі посилання на нього за текстом договору (п.2 Додаткової угоди №5).

- домовилися, що у разі ненадання позичальником до банку у строк до 15.04.2022 року (включно) документів, зазначених у п.п. 9.2.38. Договору, Додаткові угоди №3, №4, №5 втрачають свою чинність з моменту їх укладення. У зв`язку з чим строк виконання зобов`язань (у тому числі щодо погашення заборгованості) позичальника за договором визначається виходячи з умов, встановлених договором у редакції, що діяла на момент укладення Додаткової угоди №3 (як зазначає позивач, та не заперечується відповідачем, п. З Додаткової угоди №5/*Умова п.п.9.2.38. Договору з боку позичальника не виконана).

Як свідчать матеріали справи, на виконання п. 2.2., п. 2.5. ст. 2 Кредитного договору, Банком було надано Позичальнику кредит у межах встановленого ліміту 250 000 000,00 (двісті п`ятдесят мільйонів) гривень 00 копійок шляхом відкриття невідновлювальної кредитної лінії на такі цілі: поповнення обігових капіталу, у т.ч. виплата заробітної плати.

Однак, Позичальник порушив умови Кредитного договору, а саме, допустив прострочення відповідно до Графіку зміни ліміту заборгованості (Додаток 1 до Кредитного договору), та не здійснив погашення кредиту у встановлені строки.

10.06.2021 року за умовами Кредитного договору настав кінцевий- термін погашення кредиту. При цьому, як стверджує позивач, оскільки Позичальником не було надано Банку документи на підтвердження надання згоди/схвалення щодо укладених додаткових угод у редакціях Додаткової угоди № 2, № 3, № 4 та № 5, такі Додаткові угоди втратили свою чинність з моменту їх укладення.

З огляду на викладене, строк виконання зобов`язань (у тому числі щодо погашення заборгованості) Позичальника за договором визначається виходячи з умов, встановлених договором у редакції, що діяла на момент його укладення із урахуванням змін внесених Додатковою угодою №1. Однак, повного погашення заборгованості у встановлені Кредитним договором строки не відбулося.

Як стверджує позивач, станом на 31.08.2024 (включно) загальна сума заборгованості відповідача за Кредитним договором становить 133 814 327,05 грн., та складається з 80383333,33 грн. - основної заборгованості за кредитним договором, 39193014,83 грн - заборгованість по процентам, а також нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України у зв`язку з прострочення оплати заборгованості за кредитним договором та процентів за користування кредитом 2732624,95 грн. - 3% річних та 11505353,95 грн - індексу інфляції.

Як свідчать матеріали справи, у зв`язку із допущеними порушеннями умов Кредитного договору позивачем направлялися відповідачу вимоги/листи щодо виконання умов договору, у т. ч. щодо погашення заборгованості. Однак, зазначені вимоги відповідачем в повному обсязі не були виконані.

Зазначені обставини стали підставами для звернення позивача до суду з позовом у даній справі в якому останній вимагає стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором, проценти за користування кредитом, інфляційні та 3% річних в наведених вище сумах.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, після відкриття провадження у даній справі відповідач частково оплатив існуючу основну заборгованість за Кредитним договором, а саме, в загальній сумі 1 675 893,43 грн (що підтверджується листом відповідача від 06.01.2025 № 45-2 про направлення коштів в сумі 675893,43 грн. на оплату боргу за кредитним договором та листом позивача від 22.01.2025 про прийняття пропозиції, платіжною інструкцією № 1824 від 31.03.2025 на суму 500000 грн., та меморіальним ордером № 905178 від 30.04.2025 на суму 500000 грн.). Зазначені обставини відповідачем жодним чином не спростовуються, а представник позивача в судових засіданнях повідомив суд, що сплачені грошові кошти були зараховані позивачем саме в рахунок сплати основного боргу за кредитним договором.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 3 ст. 346 ГК України, кредити надаються банком під відсоток. Надання безвідсоткових кредитів забороняється, крім випадків, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Частиною 2 ст. 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За умовами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначалось, матеріалами справи підтверджується факт належного виконання позивачем своїх зобов`язань за Кредитним договором щодо надання відповідачу кредиту у межах встановленого ліміту 250 000 000,00 грн. шляхом відкриття невідновлювальної кредитної лінії на такі цілі: поповнення обігових капіталу, у т.ч. виплата заробітної плати.

Однак, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за кредитним договором. Станом на момент звернення позивача до суду з позовом у даній справі основний борг за кредитним договором становив 80383333,33 грн.

Оскільки після відкриття провадження у даній справі відповідач сплатив частину основного боргу за кредитним договором в сумі 1 675 893,43 грн (що підтверджується листом відповідача від 06.01.2025 № 45-2 про направлення коштів в сумі 675893,43 грн. на оплату боргу за кредитним договором та листом позивача від 22.01.2025 про прийняття пропозиції, платіжною інструкцією № 1824 від 31.03.2025 на суму 500000 грн., меморіальним ордером № 905178 від 30.04.2025 на суму 500000 грн., та не спростовується позивачем), є підстави для закриття провадження у справі в даній частині вимог на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Разом з тим, оскільки відповідач не надав суду доказів сплати решти основного боргу в сумі 78707439,90 грн., суд за наслідками розгляду справи приходить до висновку про задоволення позову в даній частині вимог, та стягнення боргу в зазначеній сумі з відповідача на користь позивача.

Щодо позову в частині стягнення процентів за користування кредитом, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В даному випадку, як вже зазначалося, згідно з умовами кредитного договору:

- розмір процентної ставки за кредитом 18,3 (вісімнадцять цілих три десятих) % річних (п.п.3.1.2. п.3.1. ст. З Кредитного договору). Розмір процентної ставки за кредитом змінюється у випадках та в порядку, що передбачені пунктом 4.1. цього договору (п.п.3.1.3. п.3.1. ст. З Кредитного договору);

- проценти за кредитом нараховуються протягом усього строку користування кредитом на залишок основного боргу на кінець календарного дня за кожний день користування кредитом на основі банківського року (п.п.3.1.4. п.3.1. ст. З Кредитного договору);

Доводи відповідача про те, що процентна ставка за кредитом була змінена, зокрема шляхом укладання Додаткової угоди №20-1КN0001-0003 до кредитного договору від 22.06.2020 року №20-1КN0001 (далі - Додаткова угода №3), суд вважає безпідставними.

Як вже зазначалося, Додатковою угодою №20-1КN0001-0003 до кредитного договору від 22.06.2020 року №20-1КN0001 (далі - Додаткова угода №3), сторони, зокрема:

- виклали в новій редакції п. п. 3.1.2. ст. З «Проценти та комісійні винагороди», якою встановлено розмір процентної ставки та умови її зміни (п.5 Додаткової угоди №3):

4) «п.п.3.1.2.1. з 01.10.2022 (включно) - 16 (шістнадцять цілих) % річних;

5) З.1.2.2. з 11.01.2022:

- у разі виконання зобов`язання, передбаченого п. п. 9.2.39. цього Договору - 13,5 (тринадцять цілих п`ять десятих) % річних;

- у разі невиконання зобов`язання, передбаченого п.п.9.2.39. цього Договору - 18 (вісімнадцять цілих) % річних.»;

- виклали в нових редакціях п.п. 9.2.28., 9.2.38. п.9.2. ст.9 «Обов`язки сторін» щодо зобов`язання оформити у заставу банку майнові права та у відповідності п.п. 9.2.38. у строк до 01.12.2021 року надати до банку рішення засідання Наглядової ради позичальника про надання згоди на вчинення/схвалення правочину про внесення змін до цього договору, зазначених у цій додатковій угоді, або рішення загальних зборів акціонерів про надання згоди на вчинення/схвалення правочину про внесення змін до цього договору, зазначених у цій Додатковій угоді та правочину про внесення змін до договору застави, письмове погодження Міністерства фінансів України (п.8 Додаткової угоди №3);

- домовилися, що у разі ненадання позичальником до банку документів, зазначених у п. п. 9.2.38. Договору, а також непогашення усієї заборгованості позичальника за договором у встановлений строк, додаткова угода до договору втрачає свою чинність з моменту укладення (погашення заборгованості позичальника за договором здійснюється на умовах, визначених чинним законодавством України та договорами в редакції до підписання цієї Додаткової угоди)

Однак, як зазначає позивач, відповідачем не було виконано умови п.п. 9.2.38. п. 9.2. ст. 9 Додаткової угоди №3 та не було надано позивачу документів, передбачених даними пунктами договору (додаткової угоди), а тому з урахуванням п. 12 Додаткової угоди №3 додаткова угода до договору втрачає свою чинність з моменту укладення.

Разом з тим, перевіривши здійснений позивачем розрахунок процентів за користування кредитом, суд вважає його таким, що здійснений без повного врахування здійснених відповідачем оплат заборгованості за процентами, здійсненим з певними арифметичними помилками та неточностями щодо розміру та строку нарахування.

При вирішенні даного питання судом також враховується правова позиція, викладена в Постанові ВП ВС від 05.04.2023 по справі № 910/4518/16. При розгляді даної справи ВП ВС вирішувалася виключна правова проблема щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, що виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, які за своєю сутністю є процентами за користування кредитом.

В даній постанові ВП ВС відзначила, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

В даному випадку, перевіривши здійснений позивачем розрахунок, суд вважає що обґрунтованою є сума процентів за користування кредитом в розмірі 4367151,22 грн. нарахована за час коли відповідач мав сплачувати проценти відповідно до умов кредитного договору.

За таких обставин, позов в частині стягнення процентів підлягає задоволенню саме в даній частині вимог. В задоволенні іншої частини вимог про стягнення процентів слід відмовити в зв`язку з безпідставністю їх нарахування до стягнення.

Щодо позову в частині стягнення інфляційних та річних, суд зазначає наступне.

Стаття 610 ЦК України вказує на те, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В даному випадку, відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання, оскільки не виконав їх в строк, встановлений умовами договору. Зазначене надає позивачу право на нарахування інфляційних та річних за допущені прострочення.

Розглянувши здійснений розрахунок суд констатує, що позивачем нараховано 3% річних за прострочення повернення кредитних коштів та процентів за його користування за загальний період прострочення з 08.07.2020 по 08.10.2021, а також індекс інфляції за період з 08.09.2020 по 08.10.2021.

Згідно зі ст. 14 ГПК України, Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Разом з тим, перевіривши наведений розрахунок, суд констатує, що при його виготовленні були допущені певні арифметичні помилки та неточності. З огляду на викладене, суд вважає що обґрунтованою є сума 3% річних в розмірі 1495832,17 грн. та сума інфляційних в розмірі 5115309,49 грн за наведені вище періоди прострочення.

За таких обставин, позов в частині стягнення інфляційних та 3% річних підлягає задоволенню саме у вказаних вище сумах. В задоволенні іншої частини вимог про стягнення 3% річних та інфляційних слід відмовити в зв`язку з безпідставністю їх нарахування до стягнення.

Щодо посилань відповідача на наявність в нього форс-мажорних обставин.

Як свідчить відзив на позовну заяву, форс-мажорними обставинами відповідач вважає повномасштабне вторгнення рф до України та пов`язані в зв`язку з цим бойові дії.

З цього приводу суд зазначає, що умови кредитного договору відповідач мав виконати ще в 2021 році, тобто до початку воєнних дій на території Харківської області та м. Харкова де проводить господарську діяльність відповідач.

При цьому за своєю правовою природою форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) можуть свідчити про неможливість виконання зобов`язання, однак такі обставини є підставою лише для звільнення від відповідальності, але не є підставою для звільнення від виконання самого зобов`язання. Більше того, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Зазначеної правової позиції також дотримується і Верховний Суд у своїх постановах від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 09.11.2021 у справі № 913/20/21, в яких зазначено, «що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку».

Отже, форс-мажор як обставина непереборної сили потребує доведення і належного правового оформлення сторонами в судовому процесі. Саме по собі існування таких надзвичайних і невідворотних обставин не звільняє сторону від відповідальності за порушення взятих на себе зобов`язань.

Суд також враховує і встановлену законодавством форму підтвердження форс-мажорних обставин з боку третіх осіб, якими в Україні виступають Торгово-промислова палата України та її регіональні представництва.

Так, ці органи в межах своєї компетенції видають сертифікати про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності, але лише у разі існування та належного підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між дією форс-мажорних обставин і неможливістю виконання зобов`язання.

При цьому, сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами.

Зазначені правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 911/589/21, від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, від 25.11.2021 у справі № 905/55/21.

Однак, в даному випадку відповідачем взагалі не надано суду сертифікату Торгово-промислової палати України або її регіонального представництва щодо наявності у відповідача форс-мажорних обставин при виконанні умов кредитного договору.

Суд зазначає та враховує, що Торгово промислова палата України на своєму офіційному веб-сайті оприлюднила лист від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1. Даним листом ТПП України засвідчила форс мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану. Більш того, на сайті ТПП України зазначено, що з метою позбавлення обов`язкового звернення до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП і підготовки пакету документів у період дії введеного воєнного стану, на сайті ТПП України розміщено 28.02.2022 року загальний офіційний лист ТПП України щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

У постанові Верховного Суду від 13.09.2023 у справі № 910/7679/22 сформовано наступний правовий висновок, що лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 є документом загального інформаційного характеру, цей лист не може вважатися сертифікатом ТПП, виданим відповідно до положень ст.14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" і не є доказом настання форс-мажору (обставин непереборної сили) для певного суб`єкта господарювання у конкретному зобов`язанні. Водночас Верховний Суд звертає увагу, що навіть за відсутності сертифіката ТПП, отриманого в передбаченому законом порядку, сторона не позбавлена можливість доводити наявність форс-мажорних обставин іншими доказами, якщо інше не встановлено законом чи договором».

Отже, лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є доказом настання форс-мажорних обставин для всіх без виключення суб`єктів господарювання України з початком військової агресії російської федерації.

Таким чином, саме лише посилання відповідача на вищевказаний лист ТПП України не може вважатись безумовним підтвердженням форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) та для доведення їх наявності, в якості доказу, необхідно надавати сертифікат ТПП. Однак, як вже зазначалося, відповідач такий сертифікат суду не надав.

За таких обставин, відповідачем факт наявності в нього форс-мажорних обставин щодо виконання умов кредитного договору належним чином не доведено.

Здійснюючи розподіл судових витрат, суд керується ст. ст. 123, 129, 231 ГПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З огляду на закриття судом провадження у справі в частині вимог про стягнення 1675893,43 грн. основної заборгованості, є підстави для повернення позивачу з державного бюджету 13272,95 грн. судового збору сплаченого за подання позову в даній частині вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позову, є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 710304,65 грн. витрат по сплаті судового збору, що є пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 13, 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" (адреса: 61037, м. Харків, пр.-т Героїв Харкова, буд. 199; ) на користь Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (адреса: 03150, м. Київ, вул. Антоновича, 127; ):

78707439,90 грн. - основної заборгованості;

4367151,22 грн - заборгованість по процентам;

1495832,17 - грн. - 3% річних;

5115309,49 - грн - індексу інфляції;

710304,65 грн. витрат по сплаті судового збору.

В частині позову про стягнення 1675893,43 грн. основної заборгованості провадження у справі закрити.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Головному управлінню Державної казначейської служби України у Харківській області повернути Акціонерному товариству "Державний експортно-імпортний банк України" (адреса: 03150, м. Київ, вул. Антоновича, 127; ) з Державного бюджету 13272,95 грн. судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви до Господарського суду Харківської області відповідно до платіжної інструкції № 722345 від 24.07.2024 на підставі ст. 130 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "13" травня 2025 р.

Суддя О.І. Байбак