ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"28" квітня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/1606/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Литвинової В.В., розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРЮГІМПЕКС» про забезпечення позову

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРЮГІМПЕКС»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЕСЬКА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ»

про стягнення 13001862,24грн

встановив:

До суду через підсистему Електронний суд надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРЮГІМПЕКС» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЕСЬКА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ» про стягнення 13001862,24грн заборгованості за договором постачання товару № 30/04 від 30.04.2021, з яких 12671365,26 грн основного боргу, 29161,50грн 3% річних та 301335,48 грн пені.

Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРЮГІМПЕКС» в додатках до позовної заяви подало заяву про забезпечення позову, якою просить суд накласти арешт на майно та грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЕСЬКА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ» в межах суми стягнення 13001862,24грн.

25.04.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «ОДЕСЬКА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ» подало через підсистему Електронний суд заяву, в якій просить відмовити в задоволенні заяви, посилаючись на те, що саме лише посилання на можливість ухилення відповідача від виконання рішення не є підставою для задоволення заяви. Крім того, зазначає, що в заяві про забезпечення позову заявник посилається на невиконання трьох договорів, укладені між сторонами, а саме: договору постачання, договору позики та договору зберігання, в той час як предметом даного позову є стягнення за договором постачання. Також ТОВ «ОДЕСЬКА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ» звертає увагу суду на недоліки заяви, оскільки вона, зокрема, не підписана заявником.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 ГПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адресу електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;

4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник;

6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення;

7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Однак, позивач в порушення зазначеної норми права не надав відомості про наявність або відсутність електронного кабінету відповідача, а також не надав пропозиції щодо зустрічного забезпечення.

Суд враховує, що зустрічне забезпечення по суті це гарантія відшкодування можливих для відповідача збитків. Він має на меті забезпечити певний баланс сторін і нейтралізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути в результаті застосування судом забезпечувальних заходів. Так, згідно з ч. 1 ст. 141 ГПК України унормовано, що метою цього інституту є забезпечення відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

У принципі 7 доповіді Асоціації міжнародного права "Про забезпечувальні і запобіжні заходи в міжнародному цивільному процесі", ILA,1996) зазначається, що суд повинен мати повноваження вимагати від позивача гарантії відшкодування збитків відповідачу чи третій стороні, які можуть виникнути в результаті застосування забезпечувальних заходів.

Отже, на відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, то зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача. Крім того, фактично це є збереженням існуючого стану status-quo між сторонами до ухвалення кінцевого рішення суду.

Згідно з ч. 7 ст. 140 ГПК України встановлено, що суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 139 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Водночас суд вказує, що статтею 9 Конституції України регламентовано, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України" суд зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення.

Окрім того, у справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Креуз проти Польщі" Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Крім того, як зазначено вище відповідно до ч. 1 ст. 139 ГПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником.

Однак, заява про забезпечення позову не підписана заявником.

Також суд враховує, що заява про забезпечення позову була подана з порушенням пунктів 10, 25 27 «Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи», затвердженого Рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21 (далі Положення про ЄСІТС).

Відповідно до пункту 25 Положення про ЄСІТС документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо), пов`язані з розглядом справ у суді, можуть подаватися до суду в електронній формі виключно з використанням підсистеми «Електронний суд», якщо інше не визначено процесуальним законодавством чи цим Положенням.

Згідно з п. 26 Положення про ЄСІТС електронні документи створюються із застосуванням вбудованого текстового редактора шляхом заповнення форм документів, передбачених Інструкцією користувача Електронного суду, підписуються кваліфікованим електронним підписом (підписами) його підписувача (підписувачів) та надсилаються засобами відповідної підсистеми ЄСІТС.

Відповідно до пункту 27 Положення про ЄСІТС до створених в Електронному суді документів користувачі можуть додавати інші файли (зображення, відеофайли тощо). Відповідні додані файли (додатки) підписуються кваліфікованим електронним підписом користувачів разом зі створеними в Електронному суді документами, до яких вони додаються. Технічні вимоги щодо форм електронних документів та їхніх додатків, обмеження щодо їхнього розміру, формату та інших характеристик встановлюються Інструкцією користувача Електронного суду.

Верховний Суд у Постанові від 12 лютого 2025 року по справі №944/6062/23 виклав свою правову позицію та звернув увагу на те, що відповідно до п. 10 Положення про ЄСІТС адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в ЄСІТС в обов`язковому порядку. Отже, на думку Верховного Суду, адвокат, яка діє в інтересах позивача, могла подати заяву: або в письмовій формі, або в електронному вигляді з використанням сервісу «Електронний суд», з попередньою реєстрацією офіційної електронної адреси (електронного кабінету).

Натомість, «Заява ТОВ «УКРЮГІМПЕКС» про забезпечення позову» була подана не шляхом виконання пункту 26 Положення про ЄСІТС, а була подана у порядку пункту 27 Положення про ЄСІТС просто як ілюстративний додаток до позовної заяви ТОВ «УКРЮГІМПЕКС» у вигляді графічного файлу у форматі *.pdf, що містив зображення копії тексту паперового документу, іменованого, як «Заява про забезпечення позову», від імені адвоката Мосейця Б.В. та не містив підпису адвоката Мосейця Б.В.

З огляду на викладене, оскільки заява про забезпечення позову не відповідає вимогам ст. 139 ГПК України, то суд повертає її на підставі ч. 7 ст. 140 ГПК України.

Керуючись ч. 7 ст. 140, ст. 234, 235 ГПК України,

ухвалив:

1. Заяву про забезпечення позову повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «УКРЮГІМПЕКС».

Дата підписання ухвали 28.04.2025

Відповідно до ч. 2 ст. 235, ст. 255 ГПК України ухвала набрала законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена. Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Суддя В.В. Литвинова