ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2025 р. Справа №914/2470/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді І.Б. Малех

суддів О.В. Зварич

І.Ю. Панова

cекретар судового засідання Д.Т.Залуцький

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 б/н від 25.03.2025 (вх. № апеляційного суду 01-05/878/25 від 26.03.2025)

на рішення Господарського суду Львівської області від 10 лютого 2025 року (суддя Бортник О.Ю., рішення складено та підписано 17.02.2025)

у справі №914/2470/24

за позовом: Акціонерного товариства Ідея Банк, м. Львів,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Макрухи Івана Миколайовича, м. Первомайський

про стягнення 414635,94 грн

за участю представників, учасників процесу:

від позивача: не з`явився;

від відповідача (скаржника): не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

08.10.2024 до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Акціонерне товариство Ідея Банк до Фізичної особи-підприємця Макрухи Івана Миколайовича про стягнення 414635,94 грн., з яких 245558,36 грн. простроченого боргу, 60,81 грн. прострочених процентів, 169016,77 грн. простроченої плати за обслуговування кредиту.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 10 лютого 2025 року позов задоволено повністю. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Макрухи Івана Миколайовича на користь Акціонерного товариства Ідея Банк 245558,36 грн. простроченого боргу, 60,81 грн. прострочених процентів, 169016,77 грн. простроченої плати за обслуговування кредиту та 6219,54 грн. судового збору.

ФОП Макруха Іван Миколайович, не погодившись з винесеним рішенням в частині стягнення простроченої плати за обслуговування кредиту, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що воно у цій частині прийняте з неповним дослідженням матеріалів та обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, зокрема, ст.ст. 638, 1054 ЦК України, ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Апелянт вважає, що судом першої інстанції не враховано висновків Великої палати Верховного Суду, викладених у постанові від 13.07.2022 у справі №496/3134/19.

Скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 10 лютого 2025 в даній справі в частині стягнення простроченої плати за обслуговування кредиту.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи апелянта, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 28 березня 2025 року (головуючий суддя Малех І.Б., судді Зварич О.В., Панова І.Ю.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 б/н від 25.03.2025 (вх. № апеляційного суду 01-05/878/25 від 26.03.2025) на рішення Господарського суду Львівської області від 10 лютого 2025 року у справі №914/2470/24. Витребувано матеріали справи №914/2470/24 в Господарського суду Львівської області.

03.04.2025 в канцелярію апеляційного суду поступили матеріали справи №914/2470/24.

В подальшому ухвалою суду від 08.04.2025 розгляд справи №914/2470/24 призначено в судове засідання на 23 квітня 2025 року.

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою, судова колегія Західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення Господарського суду Львівської області від 10 лютого 2025 року у справі №914/2470/24 нормам чинного матеріального та процесуального права, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 15.12.2021 між Акціонерним товариством Ідея Банк (у тексті договору - Кредитор) та Фізичною особою-підприємцем Макрухою Іваном Миколайовичем (у тексті договору - Позичальник) укладено кредитний договір № КБ01.00509.009144006 (далі договір).

Відповідно до пунктів 1.1 та 2.1. цього договору, Кредитор надає Позичальнику грошові кошти у розмірі та на умовах, обумовлених договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти та комісії за користування ним. Сторони погодили, що розмір кредиту становив 260000 грн, ціль кредиту поповнення обігових коштів, процентна ставка фіксована 0,01%, комісія за видачу кредитних коштів 0,99% від суми кредиту, комісія за обслуговування кредитної заборгованості 2,2% від суми кредиту, термін повернення кредиту по 15.12.2024 (включно).

Пунктами 3.1-3.4 договору встановлено, що комісія за видачу кредитних коштів утримується Банком з суми кредиту в день видачі кредитних коштів; комісія за обслуговування кредитної заборгованості нараховується щомісяця, починаючи з дати надання кредиту та сплачується Позичальником щомісячно у терміни та в розмірах, вказаних у Графіку щомісячних платежів, який наведений в Додатку № 1 до даного Договору. Базою для нарахування комісії є початкова сума кредиту. Проценти нараховуються два рази на місяць за методом "факт/факт". Базою для нарахування процентів є залишок заборгованості за кредитом. Графік платежів Позичальника за Договором кредиту в розрізі сум погашення кредиту, процентів і комісії за обслуговування кредитної заборгованості є невід`ємною частиною Договору кредиту. Нарахування процентів і комісії за обслуговування кредитної заборгованості припиняється після повного повернення всієї заборгованості за Договором кредиту, а також у інших випадках, передбачених цим Договором або законом.

Додатком № 1 до договору є графік щомісячних платежів за кредитним договором.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 ЦК України (Позика), якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач перерахував відповідачу 260000 грн., з яких 2548,77 грн. зараховано в погашення комісії за видачу кредиту.

Відповідач повернув загалом позивачу 25886 грн., з яких: 4,36 грн. зараховано в рахунок погашення суми процентів, 14441,64 грн - в рахунок погашення строкового основного боргу та 11440 грн. - в рахунок погашення плати за обслуговування. Останню оплату відповідач здійснив 15.02.2022. Вказане підтверджується випискою банку за період з 01.01.2000 по 29.08.2024р. (а.с.10).

Вказані обставини не заперечуються скаржником у апеляційній скарзі.

Частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 5.2.5 договору АТ "Ідея Банк" має право вимагати дострокового повернення кредиту у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань передбачених Договором, а також у разі невиконання грошових зобов`язань за Договором.

Відповідач не виконав обов`язку щодо своєчасної сплати частини кредиту, тому на момент звернення з позовом позивач мав право вимагати дострокового повернення всієї позики та сплати процентів.

17.07.2024 банк надіслав відповідачу вимогу №12.4.2/КБ01.00509.009144006 про дострокове виконання зобов`язань та повернення заборгованості за кредитним договором у 30-тиденний строк від дня надіслання цієї вимоги (а.с. 12-13, а.с. 16-17).

Доказів повернення кредиту відповідачем-скаржником не долучено до матеріалів справи.

Скаржник не заперечує наявність заборгованості за кредитом в сумі 245558,36 грн. та 60,81 грн. прострочених процентів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції вірно та обгрунтовано дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення 245558,36 грн. заборгованості за кредитом, 60,81 грн. прострочених процентів, 169016,77 грн. простроченої плати за обслуговування кредит обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Твердження апелянта, які викладені в апеляційній скарзі, про те, що судом першої інстанції прийнято рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, не знайшло свого підтвердження під час апеляційного перегляду, а тому відхиляються колегієї суддів як безпідставні та такі, що спростовані вищевикладеним.

Що ж стосується покликання скаржника на норми Закону України «Про споживче кредитування» та висновки Великої палати Верховного Суду, викладені у постанові від 13.07.2022 у справі №496/3134/19, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п.п. 9-11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживач - фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит; споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до п. 2.1.2 Кредитного договору ціль кредиту - поповнення обігових коштів.

Таким чином, норми Законів України «Про споживче кредитування» та «Про захист прав споживачів» не регулюють правовідносини між AT «Ідея Банк» та Фізичною особою-підприємцем Макрухою Іваном Миколайовичем щодо встановлення у кредитному договорі плати за обслуговування кредитної заборгованості.

Кредитний договір містить інформацію про суму виданого кредиту, а також розміри та терміни внесення платежів на їх повернення, з чим ФОП Макруха І.М. погодився, підписавши вище вказаний Кредитний договір, отримавши на його виконання кредитні кошти, та який виконував.

З огляду на викладене, ФОП Макруха І.М. погодився з обсягом взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором.

Враховуючи, що між сторонами письмово було досягнуто згоди за всіма умовами Кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Доказів визнання недійсним вказаного Кредитного договору чи оскарження його умов у судовому порядку скаржником не надано.

Колегія суддів також вважає необґрунтованим та безпідставним покликання скаржника на правові позиції Верховного Суду, викладені у постанові у справі №496/3134/19, оскільки в наведеній справі фактичні обставини є іншими, адже у справі №496/3134/19 позичальником була саме фізична особа, а не ФОП.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд враховує висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006), де вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за апелянтом.

Керуючись ст. ст. 129, 236, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

У Х В А Л И В :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 б/н від 25.03.2025 (вх. № апеляційного суду 01-05/878/25 від 26.03.2025) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 10 лютого 2025 року у справі №914/2470/24 залишити без змін.

3. Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .

4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів відповідно до ст.ст. 286-289 ГПК України.

5. Матеріали справи №914/2470/24 повернути в Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складено та підписано 30.04.2025.

Головуючий суддя І.Б. Малех

Суддя О.В. Зварич

Суддя І.Ю. Панова