ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/12815/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кролевець О. А. - головуючий, Баранець О. М., Мамалуй О. О.,

за участю секретаря судового засідання - Грабовського Д. А.

та представників:

позивача - Гранцерт М. О.

відповідача - Стеченко Я. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2024 (головуючий - Ходаківська І. П., судді Владимиренко С. В., Демидова А. М.)

у справі № 910/12815/22

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз"

до Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Слобожанська будівельна кераміка"

про стягнення заборгованості в розмірі 3 038 163,45 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Слобожанська будівельна кераміка" про стягнення заборгованості в розмірі 3 038 163,45 грн, з яких: 2 821 153,14 грн - основний борг, 173 208,04 грн - пені, 10 392,48 грн - три проценти річних, 33 409,78 грн - інфляційні втрати.

2. Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем своїх зобов`язань за Типовим договором розподілу природного газу № 09420L3LO9DP016 від 01.01.2016 в частині своєчасного та повного розрахунку за надані послуги з розподілу природного газу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.01.2024 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Слобожанська будівельна кераміка" на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" заборгованість у розмірі 2 821 153,14 грн, пеню в розмірі 86 604,02 грн, 3% річних в розмірі 10 392,48 грн, інфляційні втрати в розмірі 33 409,78 грн. В іншій частині позову відмовлено.

4. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що судом встановлено, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань оплату наданих позивачем послуг у період з липня по жовтень 2022 року не здійснив, у зв`язку із чим, заборгованість відповідача перед позивачем становить 2 821 153,14 грн. Разом з цим, в частині стягнення штрафних санкцій суд дійшов висновку про доведення належним чином заявником наявності сукупності обставин, пов`язаних з перебігом спірних правовідносин, що вказують на існування виняткових обставин для їх зменшення.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

5. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2024 рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2024 скасовано в частині задоволення позовних вимог Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" про стягнення з Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Слобожанська будівельна кераміка" заборгованості в розмірі 2 821 153,14 грн, пені в розмірі 86 604,02 грн, 3% річних в розмірі 10 392,48 грн, інфляційних втрат в розмірі 33 409,78 грн та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2024 залишено без змін.

6. Апеляційний господарський суд виходив з того, що в даному випадку основні виробничі потужності ПрАТ "СБК" знаходяться на території Гостомельської селищної ради/військової адміністрації Бучанського району Київської області, у зв`язку з чим, в період активних бойових дій, завод ПрАТ "СБК" зазнав пошкоджень. Відповідно до розділу ІІ Переліку тимчасово окупованих територій російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022 № 309, село Озера, де розміщений завод відповідача, перебувало в окупації російської федерації з 26.02.2022 по 01.04.2022. Відповідно до наказу № 5 від 24.03.2022 ПрАТ "СБК" зупинило дії трудових договорів з працівниками, а також було зупинено виробничу діяльність у зв`язку з веденням воєнного стану, бойовими діями та небезпекою для працівників заводу.

7. У зв`язку з тим, що виробничі потужності відповідача знаходились у епіцентрі бойових дій, газоспоживне обладнання було пошкоджене, що зафіксовано в акті обстеження газоспоживаючого обладнання від 06.06.2022.

8. Окрім того, газопостачання на об`єкт відповідача було припинено самим позивачем шляхом встановлення засувки на вході і в період з березня по грудень 2022 року відповідач не споживав природний газ, що підтверджується листами позивача та АТ "Київоблгаз", споживання газу було відновлене лише в січні - лютому 2023 року.

9. Відтак, за висновками суду апеляційної інстанції, відповідач не міг користуватися послугою розподілу газу внаслідок ведення бойових дій, які призвели до руйнувань виробництва.

10. Так, суд апеляційної інстанції зазначив, що згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 26.06.2024 у справі № 905/1465/23 забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи, а також розподіл належного споживачу природного газу здійснюється з однією метою - фізичною доставкою природного газу до межі балансової належності об`єкта споживача.

11. При цьому, апеляційний господарський суд врахував правові висновки Верховного Суду у постанові від 02.07.2024 у справі № 910/2871/23, а також встановлені обставини у наведеній справі, які в силу приписів статті 75 Господарського процесуального кодексу України мають преюдиційне значення для цієї справи.

12. Зокрема, суд апеляційної інстанції зазначив, що у справі № 910/2871/23 предметом розгляду була матеріально-правова вимога АТ "Київоблаз" до ПрАТ "СБК" про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу за період з листопада 2022 року по січень 2023 року включно за типовим договором розподілу природного газу від 01.01.2016 № 09420L3LO9DP016. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2024, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 02.07.2024, скасовано рішення господарського суду міста Києва від 12.12.2023 у справі № 910/2871/23 і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову АТ " Київоблгаз" у повному обсязі. Суд апеляційної інстанції у справі № 910/2871/23 встановив, що починаючи з березня 2022 року, включно зі спірним періодом, фактичне споживання природного газу відповідачем становить 0 куб. м. З підстав пошкодження виробничих потужностей відповідач фізично не міг споживати послугу розподілу газу від позивача, починаючи з 24.02.2022, в тому числі у спірний період.

13. З огляду на викладене і враховуючи той факт, що забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи здійснюється саме з метою фізичної доставки газу, постачання якого було припинено, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача вартості послуг, якими він не користувався, за період з липня по жовтень 2022 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

14. Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2024, а рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2024 залишити в силі.

15. У касаційній скарзі скаржник не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, при цьому, обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зазначає, що апеляційний господарський суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 27.09.2022 у справі № 914/3254/21, від 15.11.2023 у справі № 918/756/22, від 17.01.2024 у справі № 911/1528/22.

16. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник, стверджує про необхідність відступлення від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 22.07.2024 у справі № 910/2871/23, на які послався суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові.

17. В обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив зібрані у справі докази (пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України).

Позиція інших учасників справи

18. Відповідач подав відзив, у якому не погоджується з доводами касаційної скарги, вважає їх безпідставними і необґрунтованими, просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а оскаржувану постанову залишити без змін.

19. Однак Верховний Суд зазначає, що поданий відповідачем відзив на касаційну скаргу не може бути прийнятий до розгляду виходячи із наступного.

20. Частиною першою статті 295 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право подати до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження.

21. Верховний Суд ухвалою від 24.02.2025 встановив учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 11.04.2025. Проте відзив на касаційну скаргу надійшов через систему "Електронний суд" 14.04.2025, тобто поза межами зазначеного строку. Одночасно заявник просить продовжити строк для подання відзиву.

22. Відповідно до статті 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

23. Частиною першою статті 119 ГПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

24. Отже, пропущений учасником процесуальний строк може бути поновлений судом за умови вчинення учасником процесуальної дії, для вчинення якої було встановлено строк, подання учасником заяви про поновлення процесуального строку та визнання причин пропуску строку поважними, крім випадків, коли Господарським процесуальним кодексом України встановлено неможливість такого поновлення.

25. Відповідно до частини другої статті 119 ГПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

26. Зі змісту наведеної норми випливає, що за заявою учасника може бути продовжений тільки строк, який встановлений судом і який не сплив на час звернення учасника справи із заявою. Разом з тим на відміну від поновлення процесуального строку, вирішення судом питання про продовження процесуального строку не обумовлене вчиненням учасником процесуальної дії. Навпаки, процесуальний закон виходить з того, що процесуальний строк продовжується для вчинення процесуальної дії, яка ще не вчинена. Такі висновки сформульовані у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2018 у справі № 904/5995/16 (пункт 23).

27. Згідно зі статтею 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (частина перша). Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (частина друга).

28. З огляду на наведене, враховуючи положення статей 118, 119 ГПК України, заява відповідача про продовження строку для подання відзиву на касаційну скаргу та сам відзив залишаються Судом без розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

29. 01.01.2016 на підставі заяви-приєднання № 09420L3LO9DP016 Приватне акціонерне товариство з іноземними інвестиціями "Слобожанська будівельна кераміка" приєдналось до умов Типового договору розподілу природного газу, що не є побутовим споживачем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2498 (далі - Договір).

30. Згідно з п.1.1 Договору цей Договір є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

31. Пунктом 1.2 Договору встановлено, що умови цього договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" і кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2494.

32. В пункті 1.3 Договору визначено, що цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

33. За умовами п.п.2.1, 2.2 Договору Оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

34. Обов`язковою умовою надання споживачу послуги з розподілу природного газу є наявність у споживача об`єкта, підключеного в установленому порядку до газорозподільної системи Оператора ГРМ.

35. Відповідно до п.2.3 Договору, при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися Законом України "Про ринок природного газу" та Кодексом газорозподільних систем. Оператор ГРМ зобов`язується вносити зміни та оновлювати інформацію, що розміщена на його сайті, зокрема, чинну редакцію тексту цього договору та Кодексу газорозподільних систем.

36. Згідно з п.5.4 Договору порядок визначення об`єму розподіленого споживачу і спожитого ним природного газу та надання звітності щодо спожитих об`ємів газу за розрахунковий період визначається відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем та з урахуванням вимог цього договору.

37. Пунктом 6.1 Договору передбачено, що оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

38. За положеннями п.п.6.3, 6.4 Договору величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ. Споживач, що не є побутовим, оплачує замовлену потужність виходячи з наявних об`єктів, зазначених у заяві-приєднанні, що є додатком до договору розподілу природного газу. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

39. Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

40. В п.6.6 Договору визначено, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством споживач має сплачувати оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

41. Згідно з п.6.8 Договору надання Оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

42. Відповідно до п.8.2 Договору у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. У разі порушення споживачем, що є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені на заборгованість споживачів, що є побутовими, здійснюється з 01 травня 2019 року. Нарахування пені здійснюється починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку здійснення оплати за цим договором.

43. Договір укладається на невизначений строк (п.12.1 договору).

44. Звертаючись з позовом у даній справі, Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" послалось на те, що на виконання умов договору у період з липня по жовтень 2022 року ним надано відповідачу послуги з розподілу природного газу на загальну суму 2 821 153,14 грн, що підтверджується актами надання послуг з розподілу природного газу № ОГЯ82023090 від 31.07.2022 на суму 723 392,50 грн, № ОГЯ82028325 від 31.08.2022 на суму 723 392,50 грн, № ОГЯ83031650 від 30.09.2022 на суму 723 392,50 грн та № ОГЯ83035253 від 31.10.2022 на суму 723 392,47 грн.

45. Листом від 26.10.2022 № 810-Сл-19157-1022 позивачем направлено відповідачу для погодження акти надання послуг з розподілу природного газу за період з серпня по жовтень 2022 року, які відповідачем отримано, проте не підписано та не повернуто, вмотивованих відмов від підписання актів не надано, вартість розподілу природного газу за період з липня по жовтень 2022 року включно оплачено лише частково, на суму 72 416,83 грн, що і стало підставою для звернення з позовом у даній справі.

46. Разом з цим, суд апеляційної інстанції встановив, що основні виробничі потужності ПрАТ "СБК" знаходяться на території Гостомельської селищної ради/військової адміністрації Бучанського району Київської області, в зв`язку з чим, в період активних бойових дій, завод ПрАТ "СБК" зазнав пошкоджень.

47. Відповідно до розділу ІІ Переліку тимчасово окупованих територій російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022 № 309, село Озера, де розміщений завод відповідача, перебувало в окупації російської федерації з 26.02.2022 по 01.04.2022.

48. Відповідно до наказу № 5 від 24.03.2022 ПрАТ "СБК" зупинило дії трудових договорів з працівниками, а також було зупинено виробничу діяльність у зв`язку з веденням воєнного стану, бойовими діями та небезпекою для працівників заводу.

49. У зв`язку з тим, що виробничі потужності відповідача знаходились у епіцентрі бойових дій, газоспоживне обладнання було пошкоджене, про що зафіксовано в акті обстеження газоспоживаючого обладнання від 06.06.2022.

50. Окрім того, газопостачання на об`єкт відповідача було припинено самим позивачем шляхом встановлення засувки на вході і в період з березня по грудень 2022 року відповідач не споживав природний газ, що підтверджується листами позивача та АТ "Київоблгаз", споживання газу було відновлене лише в січні - лютому 2023 року.

51. Також, апеляційний господарський суд встановив, що на розгляді Верховного Суду перебувала справа № 910/2871/23 предметом спору у якій була матеріально-правова вимога АТ "Київоблаз" до ПрАТ "СБК" про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу за період з листопада 2022 року по січень 2023 року включно за типовим договором розподілу природного газу від 01.01.2016 № 09420L3LO9DP016.

52. Так, постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2024, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 02.07.2024, скасовано рішення господарського суду міста Києва від 12.12.2023 у справі № 910/2871/23 і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову АТ "Київоблгаз" у повному обсязі.

53. Суд апеляційної інстанції у справі № 910/2871/23 встановив, що починаючи з березня 2022 року, включно зі спірним періодом, фактичне споживання природного газу відповідачем становить 0 куб. м. З підстав пошкодження виробничих потужностей відповідач фізично не міг споживати послугу розподілу газу від позивача, починаючи з 24.02.2022, в тому числі у спірний період.

Позиція Верховного Суду

54. Перевіривши повноту встановлення судом апеляційної інстанції обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та відзивах, Верховний Суд вважає, що касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" в частині підстави, передбаченої у пункті 1 частини другої статті 287 ГПК України, необхідно закрити, а в частині підстав передбачених пунктами 2 і 4 частини другої статті 287 ГПК України, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

55. Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (1). Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (2). У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається (3). Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (4).

56. Верховний Суд зазначає, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

57. Так, посилаючись на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України скаржник, зазначає про застосування судами попередніх інстанцій норм права без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, наведених у пункті 15 цієї постанови.

58. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

59. Відповідно до положень вказаної норми, касаційний перегляд з указаних підстав може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

60. Колегія суддів враховує, що процесуальний кодекс та інші законодавчі акти не містять визначення поняття "подібні правовідносини", а також будь-яких критеріїв визначення подібності правовідносин з метою врахування відповідного висновку, тому для розуміння відповідних термінів звертається до правових висновків, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

61. Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

62. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 визначила наступні критерії подібності правовідносин у розумінні норм процесуального законодавства.

Для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 389 (пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України; пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України) та пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України (пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України; пункту 5 частини першої статті 339 КАС України) таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями, з-поміж яких змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

63. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи (див. постанови від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16 (пункт 32); від 25.04.2018 у справі № 925/3/17 (пункт 38); від 16.05.2018 у справі № 910/24257/16 (пункт 40); від 05.06.2018 у справі № 243/10982/15-ц (пункт 22); від 31.10.2018 у справі № 372/1988/15-ц (пункт 24); від 05.12.2018 у справах № 522/2202/15-ц (пункт 22) і № 522/2110/15-ц (пункт 22); від 30.01.2019 у справі № 706/1272/14-ц (пункт 22)). Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

64. Задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин (подібність відносин) Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 конкретизувала:

- висновок про те, що така подібність означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу правовідносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин);

- висновок про те, що під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, за змістом яких тотожними, аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

65. Здійснена Великою Палатою Верховного Суду конкретизація полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

66. При цьому, слід виходити також з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

67. Відповідно, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини.

68. Разом з тим, Суд звертає увагу на те, що Верховний Суд у своїй діяльності висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи. Такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами.

69. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування таких правових висновків у кожній конкретній справі.

Схожа правова позиція є усталеною та знайшла своє відображення у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц.

70. Так, у справі № 914/3254/21 Верховний Суд, направляючи справу на новий розгляд в частині відмови в задоволенні вимог первісного позову про стягнення 284 547,41 грн заборгованості за послуги з розподілу природного газу з квітня 2021 року по 27.01.2022, 14 780,10 грн пені, 5 574,60 грн інфляційних втрат, 3% річних у сумі 2 510,23 грн та в частині задоволення зустрічного позову про стягнення 10 741 503,80 грн вартості недовідпущеного природного газу, виходив з того, що на порушення положень статей 86, 236, 269, 282 ГПК України місцевий та апеляційний господарські суди, розглядаючи вимоги первісного позову, достовірно не встановили об`єкти відповідача, які в спірний період були фактично підключені (приєднані) до газорозподільної системи, а також беззаперечно приймаючи доводи відповідача про безпідставне припинення газопостачання на його об`єкти з 04.09.2020, тобто з дати опломбування об`єктів Товариства згідно з актом контрольного огляду вузла обліку від 04.09.2020, суди не з`ясували щодо яких саме об`єктів відповідача, підключених до газорозподільної системи, було припинено газопостачання в спірний період, коли відбулося і чи відбулося механічне від`єднання об`єктів відповідача від мереж і яких саме, а також чи подавалася Споживачем заява про остаточне припинення користування природним газом та розірвання договору.

71. У справі № 918/756/22 Верховний Суд, залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій, погодився з їх висновком про те, що обставина демонтажу приладів обліку, а саме лічильника газу та коректора газу шляхом пломбування газоспоживаючого обладнання, жодним чином не впливають на наявність у об`єктів відповідача цілодобового доступу до ГРС, оскільки дані об`єкти зберегли фізичне з`єднання з газорозподільною системою. Право на користування потужністю об`єкта газової інфраструктури, в обсязі та на умовах встановлених в договорі розподілу природного газу, наявна у відповідача, оскільки його об`єкти забезпечені цілодобовим доступом до газорозподільчої системи та відповідно можливістю для подальшого споживання природного газу, що підтверджується наявним фізичним з`єднанням цих об`єктів з газорозподільною системою та діючими між сторонами умовами укладеного договору розподілу природного газу; ураховуючи наявність між позивачем та відповідачем договору розподілу природного газу, відсутність заяв відповідача на остаточне припинення користування природним газом, первісний позов є обґрунтованим. АТ "Рівнегаз" направлялись ТОВ "Поліська енергосервісна компанія" звіти за спожитий природний газ за спірні місяці, однак будь-яких зауважень чи заперечень в частині визначення об`єму чи обсягу природного газу зі сторони споживача не надходило. Випадки, які потребують перерахунку (донарахування) або зміни режиму нарахування об`ємів природного газу споживачу, що має договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, без наявності акта про порушення, визначені в розділах ІХ-Х цього Кодексу. При порушеннях, пов`язаних з пошкодженням ЗВТ та/або пломб на ЗВТ, за наявності по об`єкту споживача даних дублюючого ВОГ, а також в ситуації, коли наявні дані в обчислювачі/коректорі об`єму газу є достатніми для визначення об`єму природного газу по об`єкту споживача, процедура, передбачена цим розділом, не застосовується. Відтак, за наявності, в коректорі об`єму газу, достатніх даних для визначення об`єму газу по об`єкту споживача, процедура перерахунку об`ємів до споживача не застосовувалась. Припинення газопостачання відбулось відповідно до вимог положень Кодексу ГРМ за згодою споживача та не з вини Оператора ГРМ, а тому відсутні підстави для стягнення з АТ "Рівнегаз" вартості недоотриманого природного газу.

72. У справі № 911/1528/22 Верховний Суд, залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій, погодився з їх висновком про те, що матеріали справи не містять доказів розірвання договірних відносин між АТ "Київоблгаз" та ТОВ "Камелія-PR", з огляду на що спірний договір розподілу природного газу був чинний. Враховуючи, що у справі встановлено наявність у ТОВ "Камелія-PR" обсягів споживання природного газу за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, фізичне підключення об`єкта споживача до газорозподільної мережі у спірному періоді, наявність укладеного між сторонами договору розподілу природного газу, який не припинено, а також, враховуючи те, що споживачем ні заява про остаточне припинення користування природним газом, ні уточнені заявки на величину річної замовленої потужності не подавалась, отже, у споживача існує обов`язок оплати вартості послуг з розподілу природного газу в порядку передбаченому главою 6 розділу VI Кодексу ГРМ. Використання листа ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 з метою підтвердження форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у випадку невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання через військову агресію російської федерації проти України має супроводжуватися іншими доказами на підтвердження неможливості виконати конкретне зобов`язання в строк та належним чином. Крім того, вказаний лист не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Споживачем не дотримано строки та форма звернення із заявкою на уточнення (збільшення/зменшення) величини замовленої річної потужності на 2022 рік, відтак оператором ГРМ був здійснений розрахунок величини річної замовленої потужності ТОВ "Камелія-PR" на 2022 рік у відповідності до вимог абзацу 9 пункту 2 глави 6 розділу VІ Кодексу ГРС. Споживача було повідомлено про величину річної замовленої потужності на 2022 рік та про величину потужності, яка розрахована для щомісячної оплати у 2022 році.

73. Однак, Верховний Суд звертає увагу, що ключовою відмінністю наведених справ від справи, яка розглядається є те, що в жодній із наведених скаржником справ судами не встановлювались обставини відносно споживачів природного газу, щодо фактичної неможливості продовжувати господарську діяльність через незалежні від них перешкоди зовнішнього характеру, які унеможливлювали відновлення господарської діяльності та фактичне споживання відповідного обсягу газу й отримання послуг з його розподілу, а саме щодо відсутності можливість прийняти послугу з розподілу природного газу у зв`язку з припиненням виробничої діяльності та неможливістю виконання договору через військові дії, що в свою чергу зумовлює відсутність обов`язку споживача сплачувати вартість послуги з розподілу природного газу, за умови неможливості споживати послугу внаслідок обставин, що не залежали від його волі.

74. Наведене очевидно свідчить про неподібність правовідносин у наведених справах в порівнянні зі справою, яка розглядається, зокрема, Верховний Суд зазначає, що правовідносини у наведених справах та у цій справі не є подібними з огляду на відмінність підстав позову та змісту позовних вимог, а також відмінність встановлених судом фактичних обставин, а зроблені Верховним Судом висновки, пов`язуються саме із встановленими судами фактичними обставинами.

75. Згідно з пунктом 5 частин першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

76. Зважаючи на те, що підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, колегія суддів, відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 цього Кодексу, вважає за необхідне закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз", в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України

77. Що стосується визначеної скаржником підстави касаційного оскарження визначеної пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України Суд зазначає таке.

78. Верховний Суд звертає увагу, що самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України, покладається на скаржника.

79. В силу приписів пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

80. Отже, відповідно до положень пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права у подібних правовідносинах з урахуванням висновку Верховного Суду, викладеного у постанові; (2) скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від такого висновку.

81. Що ж до визначення подібних правовідносин, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин.

82. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

83. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

84. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

85. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи (постанови від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16 (пункт 32); від 25.04.2018 у справі № 925/3/17 (пункт 38); від 16.05.2018 у справі № 910/24257/16 (пункт 40); від 05.06.2018 у справі № 243/10982/15-ц (пункт 22); від 31.10.2018 у справі № 372/1988/15-ц (пункт 24); від 05.12.2018 у справах № 522/2202/15-ц (пункт 22) і № 522/2110/15-ц (пункт 22); від 30.01.2019 у справі № 706/1272/14-ц (пункт 22)). Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

86. У касаційній скарзі скаржник вказує на необхідність відступлення від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 02.07.2024 у справі № 910/2871/23.

87. Зміст оскаржуваної постанови свідчить про те, що суд апеляційної інстанції у справі, яка розглядається врахував як правові висновки, так і преюдиційні обставини, встановлені у справі № 910/2871/23, яка є подібною до цієї справи.

88. Верховний Суд у цьому аспекті зазначає, що предметом судового розгляду справи, що розглядається, та вказаній скаржником справі № 910/2871/23 є стягнення з Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Слобожанська будівельна кераміка" на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" заборгованості за Типовим договором розподілу природного газу № 09420L3LO9DP016 від 01.01.2016 в частині своєчасного та повного розрахунку за надані послуги з розподілу природного газу, тобто правовідносини у справі № 910/2781/23 стосувались виконання умов того ж договору, що і у справі, яка розглядається.

89. У вирішенні доводів скаржника Верховний Суд зазначає, що при касаційному оскарженні судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів для такого відступлення.

90. З урахуванням наведеного Суд, вирішуючи питання про наявність чи відсутність вмотивованої обґрунтованості підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України, щодо необхідності відступлення від висновків, викладених у вказаній постанові Верховного Суду, зазначає таке.

91. Так, Верховний Суд у постанові від 02.07.2024 у справі № 910/2871/23 зазначив:

"28. Пунктом 17 частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" визначено, що оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників).

29. Згідно з пунктом 35 частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу.

30. За змістом положень частини 1 статті 37 Закону України "Про ринок природного газу" оператор газорозподільної системи відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (включаючи нове будівництво та реконструкцію) газорозподільної системи, якою він користується на законних підставах.

31. Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України "Про ринок природного газу" розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу.

32. Пунктом 4 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем визначено, що договір розподілу природного газу - правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу.

33. Пунктом 2.1 договору передбачено, що оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

34. Відповідно до пунктів 1 та 2 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем передбачено, що розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений регулятором для відповідного оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

Річна замовлена потужність (за замовчуванням) об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, крім випадків, передбачених цією главою.

Розмір величини річної замовленої потужності для споживача, що не є побутовим, визначається оператором ГРМ виходячи з наявних об`єктів, зазначених у заяві-приєднанні, що є додатком до договору розподілу природного газу.

Оператор ГРМ зобов`язаний до 12 жовтня щорічно за підсумками газового року проінформувати споживача про фактичний обсяг споживання природного газу всіма об`єктами споживача за попередній газовий рік та одночасно повідомити його, що зазначений обсяг споживання газу за замовчуванням споживача буде визначений як розмір річної замовленої потужності споживача на наступний календарний рік. У такому повідомленні оператор ГРМ одночасно має зазначити про: величину річної замовленої потужності на поточний календарний рік; величину потужності, яка розрахована для щомісячної оплати споживачем у поточному календарному році; величину потужності, яка розрахована для щомісячної оплати споживачем у наступному календарному році; покази лічильника природного газу/інші дані, за якими було сформовано (станом на 30 вересня поточного року) розмір річної замовленої потужності (за замовчуванням) на наступний календарний рік (для побутових споживачів).

Така інформація надається споживачеві шляхом розміщення її у платіжних документах (для побутових споживачів), особистих кабінетах споживача (за наявності), актах приймання-передачі природного газу (для споживачів, що не є побутовими).

35. Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу І Кодексу газорозподільних систем для забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи та можливості розподілу (переміщення) належного споживачу (суміжному суб`єкту ринку природного газу) природного газу ГРМ обов`язковою умовою є наявність фізичного підключення об`єкта споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) до ГРМ. Споживачі, у тому числі побутові, та суміжні суб`єкти ринку природного газу, які фізично підключені до ГРМ, забезпечуються цілодобовим доступом до ГРМ та можливістю розподілу (переміщення) природного газу ГРМ у порядку, визначеному в розділі VІ цього кодексу.

Отже, з моменту укладення між споживачем та оператором ГРМ договору розподілу природного газу, за наявності фізичного підключення об`єкта споживача до газорозподільної мережі, оператором ГРМ здійснюється надання споживачу послуг з розподілу природного газу.

36. Пунктом 5 глави 3 розділу І Кодексу газорозподільних систем визначено, що взаємовідносини, пов`язані з розподілом природного газу споживачам, у тому числі побутовим споживачам, підключеним до/через ГРМ, включаючи забезпечення оператором ГРМ цілодобового їх доступу до ГРМ для споживання (розподілу) належного їм (їх постачальникам) природного газу, регулюються договором розподілу природного газу, укладеним між оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог глави 3 розділу VІ цього кодексу.

37. Згідно з пунктом 6 глави 3 розділу І Кодексу газорозподільних систем на підставі укладеного договору розподілу природного газу оператор ГРМ: присвоює споживачу (точці комерційного обліку), у тому числі побутовому споживачу, персональний EIC-код суб`єкта ринку природного газу та передає його оператору ГТС для ідентифікації споживача в інформаційній платформі оператора ГТС, у тому числі для цілей закріплення споживача в реєстрі споживачів відповідного постачальника та здійснення оперативних заходів при запровадженні процедури зміни його постачальника; надає послугу споживачу із забезпечення цілодобового доступу до ГРМ в межах приєднаної потужності його об`єкта для можливості споживання ним відповідних об`ємів природного газу, виділених постачальником природного газу.

38. Відповідно до пункту 2 глави 1 розділу VI Кодексу газорозподільних систем доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу у порядку, визначеному цим розділом.

39. За змістом пунктом 1 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем договір розподілу природного газу має бути укладений оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні оператора ГРМ. Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт. Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

40. Відповідно до положень пункту 1 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

41. Абзацом 10 пункту 2 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем визначено, що споживач, що не є побутовим, має право не пізніше ніж до 20 жовтня календарного року, що передує розрахунковому (крім замовлення потужності на 2020 рік, яке здійснюється до 01 листопада), подати оператору ГРМ уточнену заявку на величину річної замовленої потужності сумарно по всіх його об`єктах з розбивкою по кожному об`єкту в газорозподільній зоні відповідного оператора ГРМ на розрахунковий календарний рік.

42. Пунктом 10 глави 3 Розділу VI Кодексу газорозподільних систем передбачено, що у разі звільнення займаного об`єкта або приміщення (остаточного припинення користування природним газом) споживач зобов`язаний повідомити про це оператора ГРМ не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня звільнення об`єкта або приміщення (остаточного припинення користування природним газом) та остаточно розрахуватись з ним за договором розподілу природного газу до вказаного споживачем дня звільнення об`єкта або приміщення (остаточного припинення користування природним газом) включно. Оператор ГРМ зобов`язаний припинити розподіл (газопостачання) природного газу споживачу із заявленого ним дня звільнення об`єкта або приміщення (остаточного припинення користування природним газом). У разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення споживачем оператора ГРМ про звільнення об`єкта або приміщення (остаточне припинення користування природним газом) споживач зобов`язаний здійснювати оплату послуг за договором розподілу природного газу, як випливає з умов договору. Договір розподілу природного газу з новим споживачем укладається після припинення договору розподілу природного газу із споживачем, який звільняє об`єкт або приміщення.

43. Згідно з пунктом 9 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу не звільняє споживача від зобов`язання оплати вартості послуг за договором розподілу природного газу, крім випадків, передбачених цим пунктом, у тому числі розірвання цього договору або внесення змін до заяви-приєднання, що є додатком до договору розподілу природного газу, та вилучення об`єкта споживача. У разі розірвання договору розподілу природного газу або вилучення об`єкта споживача із заяви-приєднання оплата вартості послуги за договором розподілу природного газу здійснюється споживачем з урахуванням повного календарного місяця, у якому сталося розірвання договору або вилучено об`єкт із заяви-приєднання. У цих випадках оператор ГРМ коригує дані технічної потужності та вільної потужності для забезпечення нових приєднань (резерву потужності) на відповідній ГРП згідно з вимогами розділу VII цього кодексу. Якщо припинення або обмеження розподілу природного газу здійснюється за ініціативи оператора ГРМ у випадках, передбачених пунктом 3.17 глави 3 розділу V Правил безпеки систем газопостачання, нарахування вартості послуги за договором розподілу природного газу не здійснюється. При цьому місячна вартість послуг розподілу зменшується з урахуванням кількості днів припинення (обмеження) розподілу природного газу. Таке припинення (обмеження) та відновлення розподілу природного газу споживачу здійснюється за рахунок оператора ГРМ.

44. Апеляційний суд зауважив, що спірний період у цій справі припав на період після повномасштабного вторгнення військ російської федерації на територію України та, зокрема, Київської області, з 24.02.2022.

45. Село Озера, де розміщений завод відповідача, перебувало в окупації російської федерації з 26.02.2022 по 01.04.2022, про що зазначено у розділі ІІ Переліку тимчасово окупованих територій російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022 № 309.

46. Як у суді першої інстанції, так і під час розгляду апеляційної скарги відповідач стверджував, що він не міг користуватися послугою розподілу газу внаслідок ведення бойових дій, які призвели до руйнувань виробництва. При цьому, позивачем самостійно припинено надання відповідачу послуг розподілу газу, що підтверджується актом перевірки стану обліку природного газу у споживача від 17.06.2022.

47. Суд апеляційної інстанції обґрунтовано виснував, що як забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи, так і фактичний розподіл належного споживачу природного газу здійснюється з однією метою - фізичною доставкою природного газу до межі балансової належності об`єкта споживача.

48. Так, відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" розподіл природного газу - це господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу.

За умовами договору, укладеного між сторонами, послуга з розподілу природного газу - це послуга оператора ГРМ, яка надається споживачу та включає в себе забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи і розподіл (переміщення) належного споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача.

Виходячи із зазначених положень як забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи, так і розподіл належного споживачу природного газу здійснюється з однією метою - фізичною доставкою природного газу до межі балансової належності об`єкта споживача.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26.06.2024 у справі № 905/1465/23.

49. При цьому, апеляційний суд звернув увагу на те, що забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи здійснюється саме з метою фізичної доставки газу, постачання якого було припинено, що свідчить за обставин цієї справи про відсутність необхідності в отриманні зазначеної частини послуги в умовах відсутності переміщення та доставки природного газу.

50. При цьому, за змістом статті 901 Цивільного кодексу України суть послуги, яка підлягає оплаті за договором, полягає в отриманні замовником корисного ефекту від процесу певної діяльності, а не сам процес, і цей ефект є невіддільним від виконавця. Оплата здійснюється саме за отриману послугу, а не за сам факт укладення договору та саму лише діяльність виконавця, як на це помилково послався позивач.

51. За обставин цієї справи апеляційний суд дійшов висновку, що надані докази та пояснення відповідача підтверджують відсутність газопостачання, що у свою чергу виключає можливість надання послуги розподілу в частині безпосередньо переміщення належного споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача. При цьому, відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем, споживач зобов`язаний здійснити повну оплату послуг розподілу, отримуючи тільки послугу з забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи, необхідність у якій відпала за відсутності переміщення природного газу, що у свою чергу в умовах воєнного стану, який призвів до зупинення виробничої діяльності підприємством, не відповідає критеріям розумності, справедливості та добросовісності".

92. У вирішенні доводів касаційної скарги Верховний Суд з урахуванням наведених вище висновків та встановлених судами фактичних обставин справи, з урахуванням норм чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем, споживач зобов`язаний здійснити повну оплату послуг розподілу, отримуючи тільки послугу з забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи, необхідність у якій відпала за відсутності переміщення природного газу, що у свою чергу в умовах воєнного стану, який призвів до зупинення виробничої діяльності підприємством, не відповідає критеріям розумності, справедливості та добросовісності.

93. Таким чином, ураховуючи наведене вище, Суд вважає заснованими на вимогах закону висновки суду апеляційної інстанції про те, що забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи здійснюється саме з метою фізичної доставки газу, постачання якого було припинено, а відтак відсутні правові підстави для стягнення з відповідача вартості послуг, якими він не користувався, за період з липня по жовтень 2022 року.

94. Що ж до наявності / відсутності вмотивованої обґрунтованості необхідної для відступлення від правового висновку Верховного Суду, то Суд виходить з такого.

95. Згідно з пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

96. Зі змісту зазначеної норми вбачається, що при касаційному оскарженні судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 2 частини другої статті 287 зазначеного Кодексу, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів для такого відступлення.

97. Принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) і стабільності. Єдність однакового застосування закону забезпечує правову визначеність та втілюється шляхом однакового застосування судом того самого закону в подібних справах.

98. У пункті 70 рішення від 18.01.2001 у справі "Чепмен проти Сполученого Королівства" (Chapman v.United Kingdom) Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом він не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави.

99. Верховний Суд вважає за необхідне звернутися до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16 та у постановах Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 910/8091/20, від 24.06.2021 у справі № 914/2614/13, де зазначено, що з метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Верховного Суду суд повинен мати ґрунтовні підстави - попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання.

100. Відповідно до частини першої статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" основною функцією Верховного Суду як найвищого суду у системі судоустрою є забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Отже, для відступу від правової позиції, раніше сформованої Верховним Судом, необхідно встановити, що існує об`єктивна необхідність такого відступу саме у конкретній справі.

101. Верховний Суд неодноразово наголошував, що обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду є, зокрема: 1) зміна законодавства (існують випадки, за яких зміна законодавства не дозволяє суду однозначно дійти висновку, що зміна судової практики можлива без відступу від раніше сформованої правової позиції); 2) ухвалення рішення Конституційним Судом України; 3) нечіткість закону (невідповідності критерію "якість закону"), що призвело до різного тлумаченням судами (палатами, колегіями) норм права; 4) винесення рішення ЄСПЛ, висновки якого мають бути враховані національними судами; 5) зміни у праворозумінні, зумовлені: розширенням сфери застосування певного принципу права; зміною доктринальних підходів до вирішення складних питань у певних сферах суспільно-управлінських відносин; наявністю загрози національній безпеці; змінами у фінансових можливостях держави.

102. Отже, необхідність відступу від правових позицій Верховного Суду повинна мати тільки важливі підстави, реальне підґрунтя, Суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності вагомої для цього причини, а метою відступу може слугувати виправлення лише тих суперечностей (помилок), що мають фундаментальне значення для >правозастосування.

103. Разом з тим, скаржник у касаційній скарзі у контексті приписів пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України вмотивовано не обґрунтував необхідність відступлення від правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 02.07.2024 у справі № 910/2871/23 щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а також не навів вагомих, вмотивованих, обґрунтованих та достатніх аргументів для такого відступлення.

104. Враховуючи наведене, Верховний Суд вважає, що скаржник у касаційній скарзі у контексті положень пункту 2 частини другої статті 287 ГПК не навів вагомих і достатніх аргументів, які би дійсно свідчили про обґрунтованість необхідності відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 02.07.2024 у справі № 910/2871/23, а саме не довів наявності причин для такого відступу (неефективність, помилковість, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість судового рішення; зміна суспільного контексту).

105. Отже, у межах цієї справи Суд вважає, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла підтвердження, а тому підстави для скасування оскаржуваної постанови з цієї підстави відсутні.

106. Щодо оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України Верховний Суд зазначає таке.

107. Обґрунтовуючи наведену підставу касаційного оскарження, скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України).

108. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

109. Таким чином, за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у виді недослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

110. Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

111. За таких обставин недостатніми є доводи скаржника про неповне дослідження судом зібраних у справі доказів за умови непідтвердження підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 ГПК України.

112. Саме тільки посилання скаржника на те, що суд не в повному обсязі дослідив докази та не з`ясував дійсні обставини справи, без належного обґрунтування не можуть ставити під сумнів судові рішення. Натомість зміст касаційної скарги переконливо свідчить про те, що доводи скаржника зводяться здебільшого до посилань на необхідність переоцінки наявних у справі доказів.

113. При цьому Верховний Суд в силу приписів статті 300 ГПК України не вдається до переоцінки доказів та встановлених на підставі їх обставин, оскільки дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73-80, 86, 300 ГПК України.

114. Так, зміст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції свідчить про дослідження наявних у справі доказів та встановлення судом обставин, що входять до предмету доказування у цій справі, а доводи скаржника фактично зводяться до незгоди з обставинами, що були встановлені судом при вирішенні спору, до незгоди з оцінкою доказів у справі, а також до незгоди з висновками суду, які покладені в основу оскаржуваної постанови у цій справі.

115. Суд акцентує, що, переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

116. Незгода скаржника з рішеннями судів попередніх інстанцій або з правовою оцінкою та правовими висновками, які містяться в рішеннях, не свідчить про їх незаконність.

117. За таких обставин, перевіривши застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених судами фактичних обставин справи та в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість скарги та про відсутність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

118. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

119. Оскільки після відкриття касаційного провадження у справі виявилося, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними, касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз", в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, необхідно закрити на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України

120. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішенні судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

121. Згідно положень статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

122. Звертаючись із касаційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків суду апеляційної інстанції та не довів неправильного застосування ним норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови для скасування прийнятих у справі судових рішень.

123. За таких обставин, доводи касаційної скарги, не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова - без змін.

Розподіл судових витрат

124. Враховуючи викладене, судовий збір за розгляд касаційної скарги на підставі статті 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись статтями 296, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2024 у справі № 910/12815/22 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

2. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2024 у справі № 910/12815/22 з підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 2 і 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення.

3. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2024 у справі № 910/12815/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. А. Кролевець

Судді О. М. Баранець

О. О. Мамалуй