ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2025 року м. Дніпро Справа № 904/4068/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Мороза В.Ф., Паруснікова Ю.Б.,

при секретарі судового засідання: Ліпинському М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.2024 (суддя Красота О.І.) у справі № 904/4068/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика"

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Білової Юлії Русланівни про стягнення (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 12.02.2024) заборгованості за тілом кредиту у розмірі 68 193,13 грн., заборгованості за процентами у розмірі 219 630,35 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.2024р. у справі № 904/4068/23:

- позов задоволено у повному обсязі;

- стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" заборгованість за тілом кредиту у розмірі 68 193,13 грн., заборгованість за процентами у розмірі 219 630,35 грн., судовий збір у розмірі 4 317,35 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 500,00 грн.

Рішення мотивовано обставинами неналежного виконання відповідачем договору про надання кредиту № 235056-КС-002 від 07.07.2021, в частині повного та своєчасного повернення тіла кредиту та сплати процентів за користування кредитом, наявністю заборгованості за вказаними складовими.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.2024 у справі № 904/4068/23, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" до фізичної особи-підприємця Білової Юлії Русланівни про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом безпідставно встановлено укладення між сторонами електронного письмового договору про надання кредиту з обов`язком відповідача сплатити проценти за його користування та саме в такому розмірі, як визначив відповідач в позовній заяві.

У заявці відповідача, яку вона подавала 07.07.2021 року процентна ставка зазначена не була та взагалі були відсутні будь-які дані щодо отримання позики, крім наміру отримати позику та згоди на перевірку кредитної історії позичальника. Тобто, не містила ознак узгодження в письмовій формі умов щодо розміру позики, процентів за користування кредитом, відповідно відповідач не зобов`язаний сплачувати позичальнику будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Крім того, зазначена заявка не підписана відповідачем; протилежне позивачем не доведено.

Позивачем не надано до суду першої інстанції доказів того, що саме з цими Договором №235056-КС-002 про надання кредиту від 07.07.2021 року, Правилами про надання грошових коштів у кредит фізичними особами- підприємцями ТОВ "Бізнес Позика", Додатковою угодою 1 до Договору №235056-КС-002 про надання кредиту від 07.07.2021 року, Додатковою угодою №2 до Договору №235056-КС-002 про надання кредиту від 07.07.2021 року, ознайомилась відповідач і погодилася з ними, а також те, що вказані документи на момент відправлення коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування коштами та саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядку нарахування.

Апелянт також посилається на те, що нею повністю виконано свої зобов`язання щодо повернення отриманої грошової суми у розмірі 85 000,00 грн.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує та зазначає, що апелянтом було підтверджено факт укладання кредитного договору № 235056-КС-002 у заяві про розгляд справи без участі відповідача від 25.03.2024 року.

Кредитний договір та додатки до нього містять відмітку про підписання його одноразовим ідентифікатором.

Позивач повністю виконав умови кредитного договору № 235056-КС-002 від 07.07.2021 року, та перерахував апелянту грошові кошти відповідно до умов кредитного договору, що підтверджується випискою банку, яка була витребувана судом першої інстанції. В свою чергу, апелянт частково виконала умови кредитного договору та сплачувала кошти позивачу.

За доводами позивача, не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами; а часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.

Платежі апелянта в розмірах і строки визначенні Кредитним договором та Додатковою угодою, які певні періоди сплачувалися, свідчать про обізнаність апелянта з всіма істотними умовам Кредитного договору і Додаткових угод.

Крім того, відповідно до п. 5 Кредитного договору позичальник підтвердив, що він ознайомлений з Договором про надання кредиту та Правилами, текст яких розміщено на сайті Кредитодавця https://bizpozyka.com/, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх, та, відповідно, укладає Договір.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.07.2024р. (колегією суддів у складі: головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач), суддів: Мороза В.Ф., Чередка А.Є.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Білової Юлії Русланівни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.2024 у справі № 904/4068/23, розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 17.10.2024 о 15:45 год.

На підставі розпорядження керівника апарату суду щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді-доповідача Коваль Л.А., та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2024р., для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі головуючого судді - Чередка А.Є., суддів - Мороза В.Ф., Паруснікова Ю.Б.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.10.2024р. прийнято до свого провадження вказаним складом суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.2024 у справі № 904/4068/23, розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 25.02.25р. о 9:45 год.

В судовому засіданні 25.02.2025р. оголошено перерву на 22.04.2025р. o 12:20 год.

25.02.2025 та 22.04.2025 відповідач подав заяви про розгляд справи без його участі.

Враховуючи вищенаведене, приписи ст. 202 ГПК України, а також те, що явка представників учасників справи в судове засідання апеляційним судом не визнавалася обов`язковою, а неявка представника відповідача не перешкоджає апеляційному перегляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу по суті за відсутності представника відповідача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 07.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (Кредитодавець) та Фізичною особою-підприємцем Біловою Юлією Русланівною, якою 22.08.2023 припинено статус фізичної особи підприємця за власним рішенням, (Позичальник) укладено Договір про надання кредиту № 235056-КС-002 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1 Договору Кредитодавець надає Позичальнику грошові кошти в розмірі 54 000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності (далі - кредит), а Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором про надання кредиту та Правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям.

Розмір та порядок нарахування плати за користування (сума коштів, яка виражена в процентах, за користування кредитом), термін дії Договору визначається в п. 1 Договору.

Так, строк кредиту: 24 тижні; процентна ставка: в день 1,08049075, фіксована; комісія за надання кредиту: 8 100,00 грн.; загальний розмір наданого кредиту: 54 000,00 грн.; термін дії Договору: до 22.12.2021; Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 135 000,00 грн.

Пунктом 2 Договору сторони передбачили, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом (далі проценти за користування кредитом) нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно Графіку платежів.

У п. 3 Договору визначено Графік платежів.

На виконання умов Договору Позивач надав Відповідачу кредит у розмірі 54 000,00 грн. на картковий рахунок, вказаний Відповідачем в Особистому кабінеті, що підтверджується довідками ТОВ ФК "Елаєнс" (ТМ FONDY), випискою з рахунку приватного клієнта № /1213 Акціонерного товариства "ОКСІ БАНК" за період з 07.07.2021 по 14.10.2021 по банківській картці № 813850, яка належить Відповідачу, витягом з анкети клієнта від 07.07.2021, інформацією Приватного акціонерного товариства "Київстар", з урахуванням заяви про виправлення описки від 30.01.2024.

Додатковою угодою 1 від 14.10.2021 до Договору сторони підтвердили, що станом на 14.10.2021 сума неповернутого Позичальником кредиту (отриманого відповідно до Договору) становить: 37 193,13 грн. (далі - кредит).

Пунктом 2 Додаткової угоди 1 сторони домовились, що після укладення цієї Додаткової угоди: кредит збільшується на 31 000,00 грн. та Кредитодавець, на умовах, викладених у Договорі, збільшує суму кредиту, а Позичальник отримує збільшення суми кредиту та зобов`язується повернути кредит, збільшений на 31 000,00 грн., у строки і на умовах, викладених у Договорі. Після збільшення суми кредиту загальна сума отриманого (відповідно до Договору та Додаткової угоди) та неповернутого Позичальником кредиту складатиме 68 193,13 грн.

Згідно з п. 3 Додаткової угоди 1 продовжено строк кредиту на 99 день.

За умовами п. 4 Додаткової угоди 1 продовжено термін дії Договору до 31.03.2022.

Пунктом 5 Додаткової угоди 1 передбачено, що після укладення Додаткової угоди та збільшення суми кредиту: загальна сума отриманого кредиту становить: 68 193,13 грн. (п. 1 та п. 2.1 Додаткової угоди); орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 160 967,18 грн.

Відповідно до п. 6 Додаткової угоди 1 комісія за зміну умов Договору: 4 650,00 грн.

У п. 7 Додаткової угоди 1 встановлено новий Графік платежів з дати укладення цієї угоди.

На виконання умов Додаткової угоди 1 Позивач надав Відповідачу додатковий кредит у розмірі 31 000,00 грн. на картковий рахунок, вказаний Відповідачем в Особистому кабінеті, що підтверджується довідками ТОВ ФК "Елаєнс" (ТМ FONDY), інформацією Приватного акціонерного товариства "Київстар", з урахуванням заяви про виправлення описки від 30.01.2024.

Додатковою угодою № 2 від 06.11.2021 до Договору Позичальник підтвердив наявність у нього заборгованості перед Кредитодавцем за Договором, станом на 06.11.2021, у розмірі 68 193,13 грн., що включає: суму кредиту 68 193,13 грн.; проценти за користування кредитом 16 688,88 грн., комісію за надання кредиту 1 890,43 грн.

Пунктом 3 Додаткової угоди № 2 сторони домовились встановити процентну ставку за користування кредитом у такому розмірі:

- з 06.11.2021 до 04.12.2021 (включно) 1,08049075% в день;

- з 05.12.2021 1,08049075% в день.

Згідно з п. 4 Додаткової угоди № 2 сторони домовились внести зміни до п. 1 Договору та викласти "Термін дії Договору" у новій редакції, а саме: "Термін дії Договору: до 24.09.2022".

За умовами п. 5 Додаткової угоди № 2 сторони домовились внести зміни до п. 1 Договору та викласти "Строк Кредиту" у новій редакції, а саме: "Строк Кредиту: 445 днів".

Відповідно до п. 6 Додаткової угоди № 2 сторони домовились встановити новий Графік платежів для погашення заборгованості Позичальника, що вказана у п. 1 цієї угоди.

Позивач надав Відповідачу грошові кошти у загальному розмірі 85 000,00 грн.

Однак, відповідач лише частково сплатив Позивачу заборгованість за Договором у розмірі 89 823,70 грн., а саме:

- 10 859,57 грн. - часткове погашення комісії;

- 16 806,87 грн. - часткове погашення тіла кредиту;

- 62 157,26 грн. - часткове погашення процентів за кредитом.

31.01.2024 відповідач позивач сплатив кошти у сумі 29 500,00 грн. в рахунок погашення заборгованості за спірним договором. Не заважаючи на невірне зазначення призначення платежу у квитанції № 101878015 обидві сторони не заперечують факту оплати вказаної суми саме за спірним договором.

Наявність боргу відповідача за кредитним договором, а саме: з тіла кредиту у розмірі 68 193,13 грн. та процентів у розмірі 219 630,35 грн. і стали підставою для звернення позивача з позовом.

За приписами ст. 509 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з положеннями ст. 173 Господарського кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

У силу положень статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно зі статтею 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Водночас порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Стаття 612 ЦК України визначає одним із основних видів порушення зобов`язання прострочення боржника. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання чи не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Отже, за договором позики та кредитним договором обов`язку позикодавця (кредитодавця) передати позичальнику грошові кошти кореспондує обов`язок позичальника повернути позикодавцю (кредитодавцю) грошові кошти або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (при наданні позики), а також сплатити проценти, якщо це передбачено договором.

Таким чином, договір позики та кредитний договір вважаються виконаними в момент повернення позичальником грошових коштів, такої ж кількості речей того ж роду та такої ж якості (при наданні позики), а також сплати процентів, якщо це передбачено договором.

Договір про надання кредиту № 235056-КС-002 від 07.07.2021, Додаткова угода 1 від 14.10.2021, Додаткова угода № 2 від 06.11.2021 містять відмітки про підписання їх одноразовим ідентифікатором "Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-1659. 07.07.2021 21:20:10", "Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-6269. 14.10.2021 08:23:20" та "Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-6066. 06.11.2021 17:48:05".

Позивач свої зобов`язання за договором кредиту виконав, та надав позичальнику грошові кошти в розмірі 85 000, 00 грн., що підтверджується довідками про перерахування коштів, однак відповідач на виконання вимог договору здійснив лише часткову їх оплату.

Зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору, що відповідно свідчить і про правомірність вимог позивача за договором про надання кредиту.

Також, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази виконання свого зобов`язання відповідачем щодо сплати відсотків за користування кредитом, у розмірі та в порядку, передбачених в п.п. 1, 2 договору про надання кредиту.

Зважаючи на ті обставини, що відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, у нього станом на час розгляду справи судом першої інстанції виникла заборгованість за вищезазначеним договором про надання кредиту, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 68 193,13 грн., суми прострочених платежів по процентах - 219 630,35 грн.

Відтак, висновок місцевого господарського суду щодо наявності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у заявленому до стягнення розмірі є обґрунтованим, оскільки за матеріалами справи ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції відповідачем не доведено протилежного.

Доводи скаржника про те, що матеріали справи не мають підтвердження укладення кредитного договору та додаткових угод з відповідачем, оскільки на них відсутня інформація про електронний підпис, колегією суддів також відхиляються, з огляду на таке.

Статтею 638 ЦК України унормовано, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних праві обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою статті 11 Закону України "Про електрону комерцію".

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання:

-електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди;

-електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

-аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з п. 6 ч. 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до п. 12 ч. 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" одноразовим ідентифікатором є алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Отже, підписання договору (електронного правочину) за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора є належним та допустимим доказом на підтвердження укладення сторонами такого договору.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, в якій суд, серед іншого, зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Враховуючи, що судом встановлено факт підписання договору, є безпідставними посилання відповідача на необізнаність з його умовами.

Відповідно до п. 5 Кредитного договору Позичальник підтверджує, що він ознайомлений з Договором про надання кредиту та Правилами, текст яких розміщено на сайті Кредитодавця https://bizpozyka.com/, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх, та, відповідно, укладає Договір.

Окрім того, частина платежів апелянта, здійснених на погашення заборгованості за кредитом, чітко відповідає розмірам та строкам, визначеним умовами договору та додаткових угод, що додатково свідчать про обізнаність апелянта з умовами договору.

Апеляційний суд також відхиляє посилання відповідача на повернення у повному обсязі отриманих кредитних коштів, оскільки умовами договору передбачено нарахування і процентів за їх користування.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою ВС у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст.32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Отже, надаючи оцінку всім доказам та доводам позивача у їх сукупності із застосуванням стандарту доказування "вірогідності доказів", судова колегія доходить висновку про те, що докази, надані Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" на підтвердження обставини про те, що у відповідача станом на час розгляду справи утворилась заборгованість за договором у вказаному вище розмірі, є такими, що відповідають таким стандартам.

Тому колегія суддів вважає, що у даному випадку суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, вірно застосував положення законодавства, надав вірну оцінку спірним правовідносинам у контексті зазначених норм, у зв`язку із чим оскаржуване рішення, яке переглядається в апеляційному порядку, є правомірним, а доводи апелянта, зазначені ним в апеляційній скарзі, є такими, що фактично зводяться лише до незгоди з судовим рішенням, що не може бути обґрунтованою підставою для його скасування або зміни.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у ч. 4 ст. 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У відзиві позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, понесену позивачем у суді апеляційної інстанції у сумі 3 000, 00 грн, надає відповідні докази.

25.11.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" (Клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Правовий баланс" (Адвокатське об`єднання, Виконавець) укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги.

За умовами п.п. 1.1. та 1.2. договору клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову (правничу) допомогу (надалі - правова допомога) в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором. Адвокатське об`єднання зобов`язується здійснювати захист, без обмежень здійснювати представництво інтересів клієнта та надавати інші види правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим Договором, Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та іншим чинним законодавством, а клієнт зобов`язується оплатити Виконавцю гонорар (винагороду) за надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору (на умовах окремих правочинів до цього Договору).

Порядок здійснення розрахунків визначено розділом 4 договору.

Так, при розрахунку вартості (ціни) правової допомоги - гонорару (винагороди), враховується час, витрачений адвокатським об`єднанням, його партнерами, адвокатами, помічниками адвоката та співробітниками.

За результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується Сторонами. В акті вказується обсяг наданої адвокатським об`єднанням правової допомоги і її вартість (ціна) - гонорар (винагорода).

Акт про надання правової допомоги вважається підписаним, а сума гонорару (винагороди) - узгодженою, якщо Акт про надання правової допомоги підписаний обома Сторонами.

В акті, який підписаний Сторонами, Сторони можуть визначити інший порядок оплати та/чи вартість (ціну) правової допомоги - гонорару (винагороди). В цьому випадку Сторони керуються умовами акта.

Відповідно до п. 10.1. договору сторони домовились про те, що при виконанні умов Договору може здійснювати обмін первинними бухгалтерськими документами (рахунки/рахунки-фактури, акти виконаних робіт, видаткові накладні та ін.) у вигляді електронних документів із застосуванням до них кваліфікованого електронного підпису (надалі - КЕП) відповідно до вимог, що встановлені у Законі України "Про електронні довірчі послуги" засобами телекомунікаційного зв`язку за допомогою відповідних систем електронного документообігу, таких як інтернет сервіс "СОТА" (https://sota-buh.ua), "Вчасно" (https://vchasno.ua/). У разі використання Сторонами різних систем електронного документообігу або ЕП різних Центрів сертифікації ключів - зазначені системи або КЕП повинні мати можливість взаємної роботи та верифікації ключів один з одним.

Згідно п. 7.1. даний договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє по 31 грудня 2024 року.

Після закінчення строку дії договору, якщо сторони продовжують виконувати його умови, Договір вважається поновлений на невизначений термін/строк. При цьому кожна сторона має право його розірвати, попередивши про це іншу сторону за один місяць (п. 7.4. договору).

27.06.2024 сторонами підписано Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № Р--06/24, яким підтверджено надання правової допомоги згідно Розділу 2 Договору від 25.11.2022, а саме 3000,00 грн (без ПДВ) за підготовку Відзиву на апеляційну скаргу у справі № 904/4068/23.

На оплату наданих послуг виставлено рахунок-фактуру № Р-00000139 від 27 червня 2024 року, який оплачено позивачем 28.06.2024.

Також у справі наявне свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Глуховського О.С. серія ТР № 000217 від 31.08.2017 та довіреність від 25.11.2022 на його ім`я.

Зі справи вбачається, що цим адвокатом було подано від імені позивача відзив на апеляційну скаргу, також адвокат приймав участь у двох судових засіданнях.

Отже, наявними у справі доказами підтверджується факт отримання позивачем правової допомоги обсягом та вартістю, відповідно до умов договору про надання правової допомоги.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач не наводив заперечень щодо заявлених позивачем витрат на професійну правову допомогу у суді апеляційної інстанції.

Суд також не вбачає підстав засовувати самостійно критерії, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, та відмовити позивачу, на користь якого ухвалено рішення та відмовлено у задоволенні апеляційної скарги відповідача, повністю або частково у відшкодуванні понесених ним витрат на правову допомогу.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить до висновку про наявність підстав для покладення на відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції, у розмірі 3 000,00 грн., оскільки цей розмір судових витрат відповідно до ст. 74 ГПК України доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.2024 у справі № 904/4068/23 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.2024 у справі № 904/4068/23 - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" витрати на професійну правничу допомогу, понесену у суді апеляційної інстанції, у розмірі 3 000,00 грн.

Видачу наказу з урахуванням необхідних реквізитів доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Витрати з оплати судового збору, понесені у суді апеляційної інстанції, віднести на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена та підписана 29.04.2025р.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя Ю.Б. Парусніков