ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

30.04.2025 м. Ужгород Справа № 907/1006/24
Господарський суд Закарпатської області у складі головуючого - судді Сисина С.В., за участі секретаря судового засідання Кірик К.І., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи по заяві про стягнення витрат на правничу допомогу ФОП Мазурик Б.В., поданій її представником адвокатом Махиніч Н.В. у справі
за позовом: фізичної особи підприємця Мазурик Богдана Володимировича, РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження АДРЕСА_1 ,
про стягнення 6660,83 грн штрафу за невиконання умов договору,
за участі представників сторін:
від позивача не з`явився,
від відповідача не з`явився,
Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 05.03.2025 у справі №907/1006/24 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю »Кім Карго» на користь Фізичної особи підприємця Мазурик Богдана Володимировича 6660,83 грн штрафу за невиконання договору перевезення вантажів №278 від 25.07.2024 згідно транспортної заявки на перевезення вантажу №469 від 25.07.2024 та 3028,00 грн на відшкодування сплаченого судового збору.

Розгляд справи здійснено у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін.

17.03.2025 на адресу суду від представника позивача (ФОП Мазурик Б.В.) адвоката Махиніч Надії Володимирівни надійшла заява про стягнення витрат на правничу допомогу від 11.03.2025 (зареєстрована за вхідним № 02.3.1-02/2534/25 від 17.03.2025), згідно з якою представник позивача просить стягнути з відповідача (ТОВ «Кім - Карго») 3000 грн витрат позивача на професійну правничу допомогу. До зави долучені копії документів, якими представник позивача обґрунтовує свої доводи про понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, а також докази про надсилання копії заяви з додатками на адресу відповідача.

Згідно з ухвалою від 18.03.2025 заяву ФОП Мазурик Б.В. від 17.03.2025 про ухвалення додаткового рішення у справі №907/1006/24, подану його представником адвокатом Махиніч Н.В. призначено до розгляду в судовому засіданні на 27.03.2025 з викликом учасників процесу.

В ухвалі від 18.03.2025 суд звертав увагу відповідача на приписи ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), згідно з якою обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 1 4 ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Частиною 1 ст. 232 ГПК України передбачено, що судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази.

Згідно з ч. 5 ст. 242 ГПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Враховуючи, що позивач - ФОП Мазурик Б.В. та його представник адвокат Махиніч Н.В. мають електронний кабінет, копія ухвали від 18.03.2025 направлена цим учасникам справи у їх електронні кабінети, про що свідчить список розсилки поштової квитанції від 19.03.2025 та довідки про доставку 19.03.2025 ФОП Мазурик Б.В. та Махиніч Н.В. копії ухвали від 18.03.2025 до їх електронного кабінету.

Отже, заявник ФОП Мазурик Б.В. та його представник адвокат Махиніч Н.В. належним чином повідомлені про призначене на 27.03.2025 судове засідання у справі.

25.03.2025 на адресу суду надійшла заява представника ФОП Мазурик Б.В. адвоката Махиніч Н.В. від 24.03.2025 (вх. № 02.3.1-02/2826/25) про розгляд справи без участі позивача та представника позивача.

Оскільки при розгляді заяви представника позивача адвоката Махиніч Н.В. про ухвалення додаткового рішення, судом встановлено, що відповідач ТОВ «Кім Карго», , не має зареєстрованого електронного кабінету, а тому копія ухвали суду від 18.03.2025 про призначення до розгляду справи по заяві ФОП Мазурик Б.В. від 17.03.2025 про ухвалення додаткового рішення у справі №907/1006/24, направлена відповідачу ТОВ «Кім Карго» рекомендованою поштовою кореспонденцією, що підтверджено списком розсилки поштової кореспонденції від 19.03.2025.

У судове засідання, призначене на 12 годину 15 хвилин 27.03.2025 ФОП Мазурик Б.В. та представник - адвокат Махиніч Н.В., будучи належним чином повідомлені про призначений розгляд справи, не з`явились, подали до суду заяву про розгляд заяви від 17.03.2025 про розподіл судових витрат у справі №907/1006/24 без їх участі.

Поряд з цим, станом на 27.03.2025 на адресу суду не повернулося рекомендоване поштове відправлення про вручення відповідачу ТОВ «Кім Карго» копії ухвали суду від 18.03.2025 про призначення до розгляду на 27.03.2025 справи по заяві ФОП Мазурик Б.В. від 11.03.2025 про ухвалення додаткового рішення у справі №907/1006/24.

Ухвалою суду від 27.03.2025 відкладено розгляд справи по заяві представника позивача ФОП Мазурик Б.В. адвоката Махиніч Надії Володимирівни від 17.03.2025 про ухвалення додаткового рішення у справі №907/1006/24 на 30 квітня 2025 року на 09:45 год.

Копія ухвали від 27.03.2025 направлена позивачу та його представнику у їх електронні кабінети, про що свідчить список розсилки поштової квитанції від 27.03.2025 та довідки про доставку 27.03.2025 ФОП Мазурик Б.В. та Махиніч Н.В. копії ухвали від 27.03.2025 до їх електронного кабінету.

В пунктах 41-42 постанови Верховного Суду від 30.08.2022р. у справі №459/3660/21 викладена правова позиція, що довідка про доставку документа в електронному вигляді до «Електронного кабінету» є достовірним доказом отримання адресатом судового рішення.

Копія ухвали суду від 27.03.2025 про відкладення розгляду справи по заяві ФОП Мазурик Б.В. від 11.03.2025 про ухвалення додаткового рішення у справі №907/1006/24, направлена відповідачу ТОВ «Кім Карго» рекомендованою поштовою кореспонденцією, що підтверджено списком розсилки поштової кореспонденції від 27.03.2025.

31.03.2025 на адресу суду повернулось рекомендоване поштове відправлення щодо вручення відповідачу ТОВ «Кім Карго» копії ухвали суду від 18.03.2025 про призначення до розгляду на 27.03.2025 справи по заяві представника ФОП Мазурик Б.В. адвоката Махиніч Н.В. про ухвалення додаткового рішення у справі №907/1006/24 із зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

21.04.2025 на адресу суду повернулось рекомендоване поштове відправлення щодо вручення відповідачу ТОВ «Кім Карго» копії ухвали суду від 27.03.2025 про відкладення розгляду на 30.04.2025 справи по заяві представника ФОП Мазурик Б.В. адвоката Махиніч Н.В. про ухвалення додаткового рішення у справі №907/1006/24 із зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Щодо цього суд звертає увагу, що адреса, зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань є офіційним місцезнаходженням відповідача. Отже, лише відповідач за власним волевиявленням не скористався правом отримати кореспонденцію від суду, а тому відповідач вважається таким, що повідомлений про розгляд справи.

Так, відповідно до ч. 3 та 7 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з п. 3, 4, 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 10.10.2023 №1071) (далі Правила надання послуг поштового зв`язку).

Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою «Вручити особисто», рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка» приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (п. 8 та 15 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Згідно з п. 81, 82, 83 Правил надання послуг поштового зв`язку рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначками «Судова повістка», «Повістка ТЦК»), повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.

Рекомендовані поштові відправлення з позначкою «Судова повістка», адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання поштових відправлень, під розпис. У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою», яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до суду.

Системний аналіз ст. ст. 120, 242 ГПК України, п. 8, 11, 15, 17, 81, 82, 83, 99 Правил надання послуг поштового зв`язку свідчить, що у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічна позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі №910/22873/17 та від 14.08.2020 у справі №904/2584/19; у постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/15442/17 та від 04.12.2018 у справі №921/32/18).

Таким чином, з урахуванням сформованої позиції судів вищих інстанцій щодо належного повідомлення учасників процесу, господарський суд дійшов висновку, що відповідач належним чином повідомлений про наявність провадження з розгляду заяви позивача про ухвалення додаткового рішення та про його право подати клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, а також про призначені на 27.03.2025 та 30.04.2025 судові засідання у справі.

Згідно приписів ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

За змістом ч. 4 ст. 244 ГПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання по розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, не перешкоджає розгляду заяви.

За таких обставин, суд розглянув справу по заяві позивача про стягнення витрат на правничу допомогу без участі сторін за наявними у ній матеріалами, яких достатньо для вирішення заяви, враховуючи належне повідомлення сторін про день, час та місце судового засідання та враховуючи заяву представника ФОП Мазурик Б.В. адвоката Махиніч Н.В. про розгляд справи без участі позивача та його представника.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У відповідності до ч. 1-3 ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Приписами ст. 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом поданої суду заяви від 11.03.2025 про ухвалення додаткового рішення у справі №907/1006/24 представник позивача просить суд вирішити питання про стягнення з відповідача на користь позивача 3000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу при розгляді даної справи.

Суд зазначає, що при подачі позовної заяви у даній справі від 21.11.2025 ФОП Мазурик Б.В. до ТОВ «Кім Карго» про стягнення 6660,83 грн штрафу за невиконання умов договору, позивач одночасно зазначив у позовній заяві про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, розмір яких становить 3000,00 гривень.

Станом на день ухвалення додаткового рішення 30.04.2025 від відповідача не надходило клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що враховано судом за результатом розгляду заяви представника позивача.

При розгляді заяви представника позивача адвоката Махиніч Н.В. про ухвалення додаткового рішення, судом встановлено, що при поданні такої заяви представником позивача дотримані вимоги, передбачені ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Так, до матеріалів справи додано копію договору про надання правничої допомоги від 19.11.2024, копію додаткової угоди №1 від 19.11.2024 до договору б/н від 19.11.2024 про надання правничої допомоги, копію акту виконаних робіт (наданих послуг) до договору б/н від 19.11.2024 про надання правничої допомоги та додаткової угоди №1 від 19.11.2024, копію рахунку від 22.11.2024 до договору б/н від 19.11.2024 про надання правничої допомоги та додаткової угоди №1 від 19.11.2024 до договору про надання правничої допомоги, копію платіжної інструкції №389 від 22.11.2024.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як встановлюють положення ч. 1, 4 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги (ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Як було вказано вище, на підтвердження понесених витрат на загальну суму 3000,00 грн представником позивача подано суду копію договору про надання правничої допомоги від 19.11.2024, копію додаткової угоди №1 від 19.11.2024 до договору б/н від 19.11.2024 про надання правничої допомоги, копію акту виконаних робіт (наданих послуг) до договору б/н від 19.11.2024 про надання правничої допомоги та додаткової угоди №1 від 19.11.2024, копію рахунку від 22.11.2024 до договору б/н від 19.11.2024 про надання правничої допомоги та додаткової угоди №1 від 19.11.2024 до договору про надання правничої допомоги, копію платіжної інструкції №389 від 22.11.2024.

Так, між адвокатом Махиніч Надією Володимирівною (сторона 1) та фізичною особою-підприємцем Мазурик Богданом Володимировичем (сторона 2) було укладено договір про надання правничої допомоги від 19 листопада 2024 року (далі договір).

За змістом пункту 1 Предмет договору сторона 1 надає правничу допомогу стороні 2 з метою захисту інтересів сторони 2 в якості його захисника та/або представника відповідно до діючого законодавства, у тому числі, але не виключно відповідно до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України, тощо зі всіма правами, що має сторона 2. Сторона 1 зобов`язується надавати протягом дії даного договору стороні 2 послуги правової допомоги, а сторона 2 прийняти та оплатити їх.

Сторона 2 надає стороні 1 право: бути представником та/або захисником сторони 2 в органах державної влади, підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, в правоохоронних органах, органах нотаріату, приватними виконавцями, арбітражними керуючими та перед будь-якими іншими особами; в судових органах усіх інстанцій та спеціалізацій з усіма необхідними для того повноваженнями, які надано законом позивачеві, відповідачу, третій особі, заявнику, боржнику, заінтересованій особі, скаржнику, апелянту тощо: з питань, пов`язаних із захистом прав, у тому числі право: пред`явити від імені сторони 2 та у його інтересах відповідний позов (позови), відзив (відзиви), відповідь (відповіді) на відзив, заперечення, письмові пояснення тощо; брати участь у судових засіданнях; заявляти клопотання та відводи; давати усні та письмові пояснення у судах, які розглядають справу сторони 2; повністю або частково відмовлятися від позовних вимог-, визнавати повністю або частково позови; змінювати підстави або предмет позовів: зменшувати або збільшувати предмет та/або вартість позовних вимог; укладати мирові угоди; передавати справу на розгляд третейського суду; оскаржувати усі види судових рішень (рішення, ухвали. постанови) та користуватись іншими процесуальними правами, що передбачені законом; отримувати рішення суду та їх копії (ухвали, рішення, постанови); подавати виконавчі документи до примусового виконання, а також отримувати, підписувати та подавати під імені сторони 2 та у його інтересах усі необхідні документи (серед іншого, але не виключно, заяви, заперечення, клопотання, скарги, у тому числі апеляційну та касаційну, поповнення до них, додаткові документи тощо; представляти інтереси сторони 2 усіма законними способами у судових органах та перед іншими органами та особами, діяльність яких пов`язана із вирішенням питань, передбачених договором: ознайомлюватися з матеріалами справи та з матеріалами виконавчого провадження - при реалізації виконавчого документа; брати участь у судових засіданнях та у дослідженні доказів; наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникнуть у ході судового процесу, якщо це дозволяється процесуальним законодавством, та при здійсненні виконавчого провадження; заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників процесу та/або виконавчого провадження; апелювати до вищої судової інстанції; оскаржувати рішення суду до касаційної інстанції; оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб (у тому числі виконавчих органів) у будь-якому встановленому законодавством порядку та користуватися при цьому усіма правами, передбаченими чинним законодавством, сплачувати державне мито, судові збори та інші необхідні платежі; засвідчувати копії документів та вчиняти всі інші дії, передбачені чинним законодавством України для такого роду уповноважень та які, на думку сторони 1, будуть доцільними для ефективного виконання зобов`язань за цим договором.

За змістом пункту 3 договору, ціна договору складає загальну суму вартості наданих послуг за цим договором, що визначається на підставі підписаних сторонами актів наданих послуг. За надання правової допомоги сторона 2 сплачує стороні 1 гонорар, розмір і порядок оплати якого погоджується сторонами у додатку (додатках/додаткових угодах)до даного договору

Пунктом 5 договору встановлено, що всі зміни та доповнення до договору викладаються письмово у вигляді додатків і додаткових угод до договору.

Пунктом 11 договору передбачено строк дії договору. Договір укладений сторонами у двох автентичних примірниках по одному для кожної із сторін, на термін до « 31» грудня 2025 року, крім випадків його дострокового припинення за згодою сторін, за ініціативою однієї сторони або внаслідок обставин непереборної сили. У разі, якщо жодна із сторін не повідомила іншу сторону за 20 днів про припинення дії договору, він вважається продовженим (пролонгованим) на цей самий строк.

Між адвокатом Махиніч Надією Володимирівною (сторона 1) та фізичною особою-підприємцем Мазурик Богданом Володимировичем (сторона 2) було укладено додаткову угода №1 від 19.11.2024 до договору про надання правничої допомоги від 19 листопада 2024 року (далі додаткова угода), за змістом якої сторона 1 надає правничу допомогу стороні 2 в Господарському суді Закарпатської області за позовом Фізичної особи-підприємця Мазурик Б.В. до ТОВ «Кім-Карго» про стягнення штрафних санкцій у розмірі 6660,83 грн за договором перевезення вантажів №278 від 25.07.2024 та транспортною заявкою на перевезення вантажу №469 від 25.07.2024.

Сторони погоджуються, що надання правничої допомоги в суді першої інстанції включатиме:

1.1 Аналіз та вивчення документів у взаємовідносинах між стороною 2 та ТОВ «Кім-Карго», зокрема договору перевезення вантажів №278 від 25.07.2024, транспортної заявки на перевезення вантажу №469 від 25.07.2024 та інших документів у спірних правовідносинах між сторонами;

1.2 Аналіз діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини;

1.3 Підготовка позовної заяви до ТОВ «Кім-Карго» в Господарський суд Закарпатської області та визначення переліку додатків до позовної заяви;

1.4 Завіряння та комплектування додатків до позовної заяви;

1.5 Фактична відправка позовної заяви до Господарського суду Закарпатської області;

1.6 За необхідності вчинення інших представницьких дій у суді першої інстанції та підготовка і подання інших документів.

Сторони погоджуються, що вартість послуг сторони 1 за надання правової допомоги стороні 2 (з описаних пунктів з 1.1 по 1.5 становить 3000 грн). Якщо будуть вчинятись інші дії, як це передбачено підпунктом 1.6, сторона 1 має право додатково нарахувати оплату за надані послуги.

З ордеру серії ВІ №1259263 від 20.11.2024, який долучено до матеріалів справи, вбачається, що адвокат Махиніч Н.В. представляє інтереси позивача в даній справі.

До матеріалів справи долучено копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ №1899 від 17.10.2017 Махиніч Н.В.

Як вбачається з підписаного позивачем та його представником акту виконаних робіт (наданих послуг) до договору б/н від 19.11.2024 про надання правничої допомоги та додаткової угоди №1 від 19.11.2024, сторони підтверджують, що стороною 1 надано стороні 2 правничу допомогу, а саме:

Аналіз та вивчення документів у взаємовідносинах між стороною 2 та ТОВ «Кім-Карго», зокрема договору перевезення вантажів №278 від 25.07.2024, транспортної заявки на перевезення вантажу №469 від 25.07.2024, інших документів у спірних правовідносинах між сторонами.

Аналіз діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Підготовка позовної заяви до ТОВ «Кім-Карго» в Господарський суд Закарпатської області та визначення переліку додатків до позовної заяви.

Завіряння та комплектування додатків до позовної заяви.

Фактична відправка позовної заяви до Господарського суду Закарпатської області.

Сторона 2 погоджується з обсягом та видом наданих послуг. Жодних претензій до сторони 1 не має.

Узгоджена вартість цих послуг становить 3000 грн без ПДВ.

З підписаного позивачем та його представником рахунку від 22.11.2024 до договору б/н від 19.11.2024 про надання правничої допомоги та додаткової угоди №1 від 19.11.2024 до договору про надання правничої допомоги вбачається фактичне надання вищевказаних послуг.

З платіжної інструкції № 389 від 22.11.2024 встановлено, що ФОП Мазурик Б.В. здійснив оплату на рахунок адвоката Махиніч Н.В. у розмірі 3000,00 грн з призначенням платежу: «оплата за послуги згідно рахунку б/н від 22.11.2024 р. Без ПДВ».

За п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Разом із тим, відповідно до ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Водночас вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача заявленої суми витрат на професійну правову допомогу, суд, із урахуванням фактичних обставин даної справи, бере до уваги наступне.

Як передбачено ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Застосовуючи критерій співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених як у ч. 4 ст. 126 ГПК України, так і в ч. 5-7 ст. 129 ГПК України.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Здійснивши правовий аналіз норм ст. 126 та 129 ГПК України, можна дійти висновку про те, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у ч. 4 ст. 126 ГПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Тобто критерії, визначені ч. 4 ст. 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами ч. 4 ст. 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені ч. 5 ст. 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Така позиція випливає із правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі №922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, у постановах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 02.02.2024 у справі №910/9714/22, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19, від 18.03.2021 у справі №910/15621/19, від 07.09.2022 у справі №912/1616/21, від 12.01.2023 у справі №908/2702/21.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд може з власної ініціативи застосовувати критерії, що визначені у ч. 5-7 ст. 129 ГПК України.

Водночас таке застосовування не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у ч. 4 ст. 126 ГПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12.01.2023 у справі №908/2702/21.

Також відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:

- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, постанова Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі №910/9714/22);

- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15-ц);

- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15-ц).

Ті самі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі №910/9714/22, у додаткових постановах Верховного Суду від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, та у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду необхідно дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (такий висновок міститься в п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц та в п. 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18).

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду необхідно дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про часткову необґрунтованість заяви представника позивача про стягнення з відповідача суми 3000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду даної справи, що вбачається з такого.

Безпідставним суд вважає включення до акту виконаних робіт (наданих послуг) до договору б/н від 19.11.2024 про надання правничої допомоги та додаткової угоди №1 від 19.11.2024 видів послуг «Аналіз діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини», «Завіряння та комплектування додатків», оскільки обов`язок формування доказової бази, її підготовка та систематизація, а також правовий аналіз документів є невід`ємною частиною складання позовної заяви, адже обов`язок позивача додати до останньої всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заявлені у справі позовні вимоги, прямо передбачений ст. 164 ГПК України. Крім того, суд бере до уваги також і те, що позовна заява в даній справі не містить великої кількості додатків, що б підтверджувало необхідність значних затрат часу адвокатом по збиранню доказів у справі. Що ж стосується вивчення релевантної судової практики в аналогічних правовідносинах, то заслуговує на увагу той факт, що позовна заява в даній справі не містить жодного посилання на правові висновки Верховного Суду, які підлягали дослідженню і застосуванню адвокатом у даній справі. Водночас суд бере до уваги той факт, що дана справа, з огляду на предмет спору і характер спірних правовідносин, не належить до категорії складних, а відтак, витрати в цій частині є недоведеними.

Із приводу наведеної в акті виконаних робіт (наданих послуг) до договору б/н від 19.11.2024 про надання правничої допомоги та додаткової угоди №1 від 19.11.2024 окремої послуги під назвою «Фактична відправка позовної заяви до Господарського суду Закарпатської області» слід відзначити, що така перебуває у нерозривному зв`язку із наданою виконавцем послугою щодо підготовки позовної заяви в даній справі та повністю нею охоплюються.

Щодо цього, суд враховує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (такий висновок міститься в п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц та в п. 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, п.п. 107-109 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (East/West Alliance Limited v. Ukraine), заява № 19336/04). Також у рішенні ЄСПЛ зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, суд враховує, що позовна заява у справі складена на 4 сторінках, з яких опис фактичних обставин справи та посилання на законодавство займає лише 2 сторінки, на першій сторінці зазначені відомості про учасників справи, а на 4 сторінці наведені позовні вимоги і додатки до позову. Також суд зазначає, що позовна заява з додатками направлена відповідачу та на адресу суду поштовим зв`язком.

Отже, враховуючи витрати позивача в сумі 3000,00 грн за роботу адвоката по підготовці позовної заяви, суд вважає такі витрати очевидно завищеними, нерозумними, несправедливими та неспівмірними з обсягом наданої професійної правничої допомоги та непропорційними до предмету спору та позовних вимог у справі.

Також суд враховує, що дана справа, з огляду на предмет спору і характер спірних правовідносин, кількість учасників процесу, обставини, які підлягають з`ясуванню, докази, що підлягають оцінці, не належить до категорії складних, є типовою, та розглядалася в суді в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

При цьому суд враховує, що у пункті 135 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 зазначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Окремо при визначенні розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача, суд враховує відсутність клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, незважаючи на те, що в ухвалі від 18.03.2025 суд звертав увагу відповідача на приписи ч. 6 ст. 126 ГПК України, згідно з якою відповідач вправі подати таке клопотання, заявивши та обґрунтувавши неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу

З огляду на вищенаведене, враховуючи положення ст. ст. 126 і 129 ГПК України, а також врахувавши відсутність клопотання ТОВ «Кім-Карго» про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами; оцінивши подані заявником докази у підтвердження понесених витрат, виходячи із критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимоги представника позивача та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кім-Карго» на користь фізичної особи-підприємця Мазурик Б.В. витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн. Суд також вважає, що така сума відшкодування витрат на правову допомогу є співмірною із складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на їх виконання та ціною позову.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 42, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 123, 126, 129, 236, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву фізичної особи-підприємця Мазурик Б.В. про ухвалення додаткового рішення у справі №907/1006/24, подану його представником адвокатом Махиніч Н.В. від 11.03.2025 (зареєстровану за вхідним № 02.3.1-02/2534/25 від 17.03.2025) про стягнення витрат на правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кім Карго» (, місцезнаходження 90310, Закарпатська область, Берегівський район, село Боржавське, вулиця Добровольців, будинок 45) на користь фізичної особи підприємця Мазурик Богдана Володимировича (РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження АДРЕСА_1 ) 2000 грн (дві тисячі гривень) на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині заявленої до стягнення суми судових витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

На підставі статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, згідно з частиною першою статті 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

Суддя С.В.Сисин