РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.04.2025Справа № 910/1791/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В., за участю секретаря судового засідання Купної В.В., розглянувши у порядку загального позовного провадження

позовну заяву Фізичної особи-підприємця Крупського Івана Олексійовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

до

Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д; ідентифікаційний код 14360570)

про визнання права власності на транспортний засіб,

Представники:

від позивача: Віданова О.В.;

від відповідача: не з`явилися;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Крупський Іван Олексійович (далі - ФОП Крупський І.О. /позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»/відповідач) про визнання права власності на автомобіль марки «OPEL COMBO», 2020 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ФОП Крупським І.О. та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір купівлі-продажу предмету лізингу №K7NAFLOWW5FTC-1 від 09.12.2020, відповідно до якого позивачем здійснено виплату предмету лізингу у повному обсязі, проте, Регіональним сервісним центром МВС в м. Києві відмовлено позивачу в реєстрації права власності на автомобіль, оскільки цей транспортний засіб належить на праві власності відповідачу, який значиться в Єдиному реєстрі боржників.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 17.02.2025 позовну заяву ФОП Крупського І.О. залишив без руху, встановив позивачу спосіб та строк усунення недоліків поданої позовної заяви.

18.02.2025 через систему «Електронний суд» від ФОП Крупського І.О. надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 20.02.2025 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 24.03.2025.

24.03.2025 на електронну пошту суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його представника та відзив на позовну заяву, в якому АТ КБ «ПриватБанк» заперечує проти задоволення позову, мотивуючи тим, що відповідач не порушував права та законні інтереси позивача, оскільки повністю виконав умови договору, укладеного із позивачем. АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що не оспорює право власності позивача на предмет лізингу, а саме дії Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві щодо відмови у реєстрації права власності порушують права та інтереси ФОП Крупського І.О.

24.03.2025 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 28.04.2025.

28.04.2025 у судове засідання з`явився представник ФОП Крупського І.О. та підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився, при цьому, 25.04.2025 через систему «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи за його відсутності, одночасно зазначивши, що проти задоволення позову заперечує із підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Отже, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

09.12.2020 між Акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» (далі - продавець) та Фізичною особою-підприємцем Крупським Іваном Олексійовичем (далі - покупець) укладено договір купівлі-продажу предмету лізингу №K7NAFLOWW5FTC-1, відповідно до умов якого у зв`язку із повним розрахунком між покупцем і продавцем за предмет лізингу до дати укладення цього договору шляхом виплати покупцем усієї вартості предмету лізингу за договором лізингу, продавець зобов`язується передати у власність покупцю товар, що вказаний в таблиці 1, а саме: автомобіль Opel Combo, серійний номер - НОМЕР_4 , 2020 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , а покупець зобов`язується прийняти товар на умовах, визначених цим договором.

У відповідності до пунктів 1.2. та 1.3. договору продавець підтверджує, що товар на момент укладення даного договору належить йому на праві власності, товар не новий та був у використанні, що у відношенні його, на момент укладення даного договору, немає прав третіх осіб, товар не перебуває в заставі, під арештом, на нього немає яких-небудь інших існуючих зобов`язань та обтяжень. Покупець розуміє, що продавець не є виробником товару, тому всі претензії щодо якості (в тому числі, прихованих недоліків) та комплектності товару покупець може пред`являти виключно виробнику товару. Покупець стверджує, що до підписання даного договору він оглянув товар, претензій та зауважень до товару не має.

Згідно із п. 2.2. та п. 2.3. договору продавець зобов`язується передати покупцю товар у строк не пізніше 5 (п`яти) робочих днів з моменту підписання даного договору. Приймання-передача товару здійснюється уповноваженими представниками сторін шляхом підписання Угоди (Акту) про перехід права власності на ТЗ, який підтверджує належні якість, комплектність та кількість товару на момент його приймання-передачі. Покупець зобов`язаний у десятиденний строк з дня підписання цього договору здійснити перереєстрацію товару на своє ім`я.

Відповідно до п. 4.1. договору загальна вартість товару становить вартість майна, що постачається, на дату укладення договору становить 586 122,43 грн.

Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до моменту повного виконання сторонами своїх обов`язків за цим договором (п. 7.1. договору).

Листом від 01.01.2025 №20.1.0.0/7-241230/381 відповідач надав позивачу пакет документів щодо переоформлення автомобіля, серед яких: заява про перереєстрацію транспортного засобу; наказ № K7NAFLOWW5FTC-1 від 30.12.2024 «Про перереєстрацію транспортного засобу Opel Combo, 2020, реєстраційний номер НОМЕР_4 »; довіреність № K7NAFLOWW5FTC-1 від 30.12.2024; довіреність від 30.12.2024, видана на ФОП Крупського І.О. ; акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу від 30.12.2024; довіреність від 21.06.2024; акт приймання-передачі транспортного засобу № K7NAFLOWW5FTC-1 від 30.12.2024; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_5 .

З отриманим пакетом документів ФОП Крупський І.О. звернувся до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві для проведення перереєстрації транспортного засобу на позивача, однак, отримав відмову.

Відповідно до листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві від 07.02.2025 №31/26/09/273-аз/03-2025-264-2025 за результатом розгляду документів встановлено, що згідно даних Єдиного реєстру боржників Міністерства юстиції України, ПАТ КБ «ПриватБанк» значиться боржником у понад 200 виконавчих провадженнях. Таким чином, за наявності відомостей про власника транспортного засобу в Єдиному реєстрі боржників, перереєстрація такого автомобіля не здійснюється відповідно до Порядку №1388.

За таких обставин, позивачу відмовлено у перереєстрації автомобіля з причин, які від нього не залежали.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом вище встановлено, що до договору купівлі-продажу сторонами складено Акт приймання-передачі транспортного засобу від 30.12.2024 № K7NAFLOWW5FTC-1, яким зафіксовано факт передачі позивачу автомобіля та свідоцтва про реєстрацію (технічний паспорт) НОМЕР_5 , видане TSC 8046.

Відповідно до Наказу №K7NAFLOWW5FTC-1 від 30.12.2024 ПАТ КБ «ПриватБанк» вирішило провести перереєстрацію транспортного засобу та доручити перереєстрацію транспортного засобу в сервісному центрі МВС директору ФОП Крупському І.О .

На підставі цього наказу на ім`я директора позивача видано довіреність від 30.12.2024, якою директор ФОП Крупський І.О. був уповноважений на зняття автомобіля з обліку та постановку на облік на ім`я позивача.

Відповідачем також була видана Заява, адресована до центру МВС, якою банк просив провести перереєстрацію належного йому транспортного засобу.

Разом із тим, як встановлено судом вище, наявність пакету документів, переданого банком, не призвела до зняття автомобіля з реєстраційного обліку, здійсненого за відповідачем та проведення такої реєстрації за позивачем.

Так, позивач не може вважатись власником автомобіля в розумінні вимог Закону України «Про дорожній рух» та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 №1388 (далі - Порядок).

Відповідно до частини 11 статті 34 Закону України «Про дорожній рух» власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. У разі наявності обтяжень реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів здійснюється за наявності згоди обтяжувача (обтяжувачів), справжність підпису (підписів) якого (яких) засвідчено нотаріусом.

За змістом статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

У відповідності до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до першого-четвертого абзаців пункту 8 Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України "Про дорожній рух"). Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб.

Відповідно до статті 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно з частиною 1 статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом вище встановлено, що автомобіль марки «OPEL COMBO», 2020 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 передано позивачу, проте, означена передача не призвела до реєстрації автомобіля за ФОП Крупським І.О .

Відтак, ФОП Крупський І.О. позбавлений можливості здійснити державну реєстрацію такого транспортного засобу за собою, а також розпорядитись автомобілем, оскільки за даними реєстрів МВС власником вказаного автомобіля є відповідач.

Ураховуючи викладене, є підстави вважати, що право власності позивача фактично не визнається.

Відповідно до абзацу дев`ятого пункту 15 Порядку у разі надходження до сервісного центру МВС звернення щодо транспортного засобу, відомості про власника якого містяться в Єдиному реєстрі боржників, перереєстрація транспортного засобу не здійснюється, крім випадків, коли:

перереєстрація транспортного засобу не пов`язана з його відчуженням;

транспортний засіб придбано на електронному аукціоні в порядку, установленому статтею 61 Закону України "Про виконавче провадження";

транспортний засіб отримано в рахунок погашення боргу в порядку, установленому статтею 61 Закону України "Про виконавче провадження";

транспортний засіб придбано в порядку, установленому статтею 30 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень";

транспортний засіб безоплатно отримано відповідно до пункту 14 Порядку розпорядження майном, конфіскованим за рішенням суду і переданим органам державної виконавчої служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2002 № 985.

Отже, центр МВС діяв відповідно до приписів пункту 15 Порядку, а тому доводи відповідача в частині порушення прав ФОП Крупськорго І.О. саме діями центру МВС є безпідставними, оскільки саме перебування банку в Реєстрі боржників стало підставою для відмови в реєстрації права власності на автомобіль за позивачем.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується АТ КБ «ПриватБанк», що останнє значиться в реєстрі боржників у понад 200 виконавчих провадженнях, внаслідок чого позивач не може реалізувати своє право власності на транспортний засіб.

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ураховуючи встановлені вище обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, що має наслідком задоволення позову ФОП Крупського І.О. про визнання права власності на автомобіль марки «OPEL COMBO», 2020 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 .

Витрати по сплаті судового збору згідно зі ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Щодо вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані із витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом ч. 1, 3 ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Статтею 126 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, позивачем надано: договір про надання правничої допомоги №28/01 від 28.01.2025, укладений між позивачем та адвокатом Відановою О.В., акт наданих послуг №28/01 від 28.01.2025 до цього договору на суму 10 000,00 грн та платіжну інструкцію №700 від 28.01.2025 на суму 10 000,00 грн.

Зокрема, відповідно до п. 3.1. договору за надання правничої допомоги, що передбачена в п. 1.1. договору, клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар, що становить 10 000,00 грн.

Згідно з актом виконаних робіт від 28.01.2025 №28/01, адвокатським бюро надано позивачу правничу допомогу щодо ведення судової справи у Господарському суді міста Києва у розмірі 10 000,00 грн.

Отже, з наведеного вбачається, що позивачем надано суду належні докази понесення витрат на професійну правничу допомогу в межах цієї справи у розмірі 10 000,00 грн, що також має наслідком задоволення цієї вимоги.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Фізичної особи-підприємця Крупського Івана Олексійовича задовольнити.

Визнати за Фізичною особою-підприємцем Крупським Іваном Олексійовичем ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) право власності на автомобіль марки «OPEL COMBO», 2020 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 .

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д; ідентифікаційний код 14360570) на користь Фізичної особи-підприємця Крупського Івана Олексійовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 7 033 (сім тисяч тридцять три) грн 47 коп. - судового збору та 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп. - витрат на професійну правничу допомогу.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повний текст рішення складено: 29.04.2025.

Суддя Віта БОНДАРЧУК