ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2025 р. Справа№ 910/14892/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

секретар судового засідання - Король Д.А.

учасники справи:

від позивача : не з`явився;

від відповідача 1: не з`явився;

від відповідача 2: Нечіпайло Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Європа Транс Агро"

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2025

у справі №910/14892/24 (суддя Котков О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування"

до 1. Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Європа Транс Агро"

про стягнення грошових коштів

УСТАНОВИВ:

ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" 160 000,00 грн та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Європа Транс Агро" 442 440,67 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № 845/23-Тз/ЗП118 від 02.06.2023 року "ALL RISKS", внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, позивачем було виплачено відшкодування власнику пошкодженого застрахованого ним автомобіля марки "MAN", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до ТОВ "Європа Транс Агро", як власника транспортного засобу "MAN", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 з вини співробітника якого сталася дорожньо-транспортна пригода. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки "MAN", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП, застрахована ПрАТ "Страхова компанія "Еталон", позивач просить суд стягнути з відповідачів суму страхового відшкодування.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.02.2025 у справі №910/14892/24 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з указаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Європа Транс Агро" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення від 04.02.2025 у справі № 910/14892/24 в частині стягнення з ТОВ "Європа Транс Агро" на користь ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" 442 440,67 грн страхового відшкодування та 6 636, 61 грн судового збору і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у стягненні страхового відшкодування і судового збору, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на думку апелянта, місцевим господарським судом необґрунтовано було задоволено позовні вимоги в частині стягнення з ТОВ "Європа Транс Агро" на користь ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" 442 440,67 грн страхового відшкодування та 6 636, 61 грн судового збору. Зокрема апелянт стверджує про те, що у нього виникають сумніви, щодо правильності визначення експертом вартості завданого матеріального збитку власнику.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Європа Транс Агро" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2025 у справі №910/14892/24, розгляд справи призначено на 26.03.2025.

24.03.2025 р. від відповідача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про призначення у справі № 910/14892/24 судової автотоварознавчої експертизи за матеріалами справи, без огляду об`єкта дослідження особисто експертом, проведення експертизи доручити Івано-Франківському НДЕКЦ МВС України, 76005, м. Івано-Франківськ, вул. Національної Гвардії, 14.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Необхідність судової експертизи в господарському судочинстві зумовлена тим, що в процесі здійснення правосуддя суд стикається з необхідністю встановлення таких фактів (обставин), дані про які потребують спеціальних досліджень. Експертиза - це науковий, дослідницький шлях до висновків, які формулюються у висновку експерта, про фактичні обставини справи. Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 09.10.2018 року у справі № 908/2261/17.

Таким чином, експертиза може бути призначена судом у разі необхідності встановлення фактів (обставин), дані про які вимагають спеціальних знань, та які мають суттєве значення для правильного вирішення спору по суті.

У відповідності до статті 99 Господарського процесуального кодексу України господарський суд самостійно визначає, чи є у нього необхідність у спеціальних знаннях і, відповідно, призначення для цього експертизи, чи такої необхідності немає і суд може вирішити спір на підставі інших доказів, поданих у справі.

При цьому одним з принципів господарського судочинства є принцип змагальності сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Колегія суддів відзначає, що звертаючись до апеляційного господарського суду із клопотанням про призначення судової автотоварознавчої експертизи, апелянт не надав доказів на підтвердження того, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, розрахунок страхового відшкодування або визначення розміру фактичних витрат є неправильними. При цьому суд відзначає, що відповідач мав можливість залучити фахівця та провести власний розрахунок фактичних витрат, подавши відповідні докази до суду першої інстанції або до апеляційної інстанції - за наявності належного обґрунтування. Проте, відповідних доказів матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для призначення судової автотоварознавчої експертизи, а отже відсутні підстави для задоволення відповідного клопотання.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.03.2024 відкладено розгляд справи до 09.04.2025.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 02.06.2023 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Україна" (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 845/23-Тз/ЗП118 "ALL RISKS", предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом "MAN", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

21.07.2024 страховий випадок настав за адресою Одеська обл., Одеський р-н, с. Нерубайське, автодорога "Київ-Одеса", 459 км + 350 м, на території АЗС "WOG" за участю застрахованого позивачем транспортного засобу "MAN", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля "MAN", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом "MAN", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 з напівпричепом "KOGEL", державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності, не звернувся за допомогою до інших осіб та скоїв наїзд на припаркований транспортний засіб "MAN", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом "TAD AGRO", державний реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Внаслідок вказаної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 11.10.2024 року у справі № 496/5327/24 дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_2 п. 10.9 Правил дорожнього руху України. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до рахунку-фактури № DNZ_TEF-2403164 від 25.07.2024 року ТОВ "Технофорум" вартість відновлювального ремонту автомобіля "MAN", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 склала 625 185,05 грн.

У відповідності до Висновку експерта № ЭУs240724 від 07.08.2024 року та калькуляції № ЭУs240724 від 24.07.2024 року вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу автомобіля "MAN", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 718260,64 грн.

На підставі складеного позивачем страхового акту від 14.08.2024 року № 006.01306824-1 вищенаведену ДТП визнано страховим випадком та вирішено виплатити на рахунок ТОВ "Технофорум" страхове відшкодування у розмірі 602440,67 грн.

За страховим випадком (ДТП) згідно складеного страхового акту від 14.08.2024 року № 006.01306824-1 позивачем здійснено виплату страхового відшкодування на рахунок ТОВ "Технофорум" у розмірі 602 440,67 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією № 43515745 від 10.09.2024 року.

Згідно з полісом № ЕР/222135855 станом на 21.07.2024 року цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "MAN", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована у ПрАТ "Страхова компанія "Еталон" із встановленим розміром франшизи - 0,00 грн. та лімітом відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну - 160 000,00 грн.

Таким чином, позивачем було заявлено позовні вимоги до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" про стягнення 160 000,00 грн та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Європа Транс Агро" про стягнення 442 440,67 грн. (602 440,67 грн. - 160 000,00 грн.) як до особи, працівником якої завдано матеріальну шкоду, виплачену страхувальнику позивача.

Відповідно до ст. 980 Цивільного кодексу України предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування можуть бути, зокрема, майно на праві володіння, користування і розпорядження та/або можливі збитки чи витрати; відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну.

За змістом ст. 982 Цивільного кодексу України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 984 Цивільного кодексу України страховиком є юридична особа, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності. Страхувальником може бути фізична або юридична особа.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Положеннями ст. 104 Закону України "Про страхування" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що порядок прийняття страховиком рішення про відмову у здійсненні страхової виплати визначається в договорі страхування або законодавством України. У разі прийняття рішення про відмову у здійсненні страхової виплати страховик зобов`язаний протягом строку, передбаченого договором страхування або законодавством, повідомити страхувальника (іншу особу, яка відповідно до договору або законодавства має право на отримання страхової виплати) у письмовій формі про прийняте рішення з обґрунтуванням підстави відмови.

Згідно зі ст. 108 Цивільного кодексу України Страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Крім того, відносини зі страхування можуть бути регресними.

Регрес - право відповідальної особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим і виникло нове - пов`язане саме з регресною вимогою. У свою чергу, суброгація - це перехід до страховика на підставі відповідного акту права вимоги, яке страхувальник має щодо особи, винної у збитках. Це правило поширюється на страховика лише на суму фактично виплаченого ним страхового відшкодування (передання страхувальником страховикові права на стягнення заподіяної шкоди з третіх (винних) осіб у межах виплаченої суми).

Отже, відносини між позивачем ПрАТ "Страхова компанія "Еталон" є суброгацією, яка допускається у договорах майнового страхування, та правовою підставою її застосування є стаття 993 Цивільного кодексу України. Вимога до Товариства з обмеженою відповідальністю "Європа Транс Агро" є регресною вимогою, що регулюється частиною першою статті 1191 Цивільного кодексу України.

Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Водночас, у разі не покриття такої шкоди лімітом відповідальності страховика винної в ДТП особи, позивачем можуть бути заявлені регресні вимоги до особи з вини якого заподіяно шкоду.

При цьому, слід враховувати, що Верховний Суд у постанові від 20.03.2018 року у справі № 911/482/17 відзначив, що у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, суди повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

У постанові від 03.07.2019 року у справі № 910/12722/18 Верховний Суд вказав, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.07.2018 року у справі № 922/4013/17.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено розмір шкоди, заподіяної внаслідок ДТП власнику транспортного засобу "MAN", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача-1 шкоди в межах ліміту відповідальності у розмірі 160 000,00 грн.

Відповідно до ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За приписами ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Згідно з ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Аналіз норм статей 1187 та 1172 Цивільного кодексу України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Як встановлено у постанові Біляївського районного суду Одеської області від 11.10.2024 року у справі № 496/5327/24 винна в ДТП особа ОСОБА_2 працює водієм у ТОВ "Європа Транс Агро". Отже, відповідальною особою за відшкодування шкоди, завданої її працівником, є ТОВ "Європа Транс Агро" .

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог до ТОВ "Європа Транс Агро" щодо стягнення з останнього 442 440,67 грн.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).

Отже, з огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, слід зазначити, що іншим доводам апелянта оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2025 у справі №910/14892/24 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Європа Транс Агро" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2025 у справі №910/14892/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2025 у справі №910/14892/24 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Європа Транс Агро".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 30.04.2025

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран