ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2025 р.м. ХарківСправа № 922/526/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Старт Дар Плюс", с. Остриця
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ітол", м. Харків
про стягнення коштів
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Старт Дар Плюс", звернувся до Господарського суду Харківської області позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ітол", відповідач, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму основного боргу у розмірі 132 632,91 грн, пеню у розмірі 4 120,70 грн, та штраф у розмірі 19 894,94 грн.

Крім того, у позовній заяві позивачем заявлене клопотання про нарахування пені до моменту виконання рішення, ухваленого за даною позовною заявою, в якому він просить суд, відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України зазначити у рішенні суду: органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нарахувати, починаючи з дати ухвалення рішення суду і до моменту виконання цього рішення пеню на суму основної заборгованості за такою формулою: Пеня = Сума боргу * Розрахункова ставка (%) / 100% * Кількість днів / Кількість днів у році, де: сума боргу сума простроченого боргу; розрахункова ставка (%) розрахункова ставка пені в процентах річних; Кількість днів кількість днів прострочення зобов`язання; Кількість днів у році кількість днів у календарному році.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу №02/10-24 від 02.10.2024 в частині повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару.

Ухвалою суду від 24.02.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Старт Дар Плюс" залишено без руху. Роз`яснено Товариству з обмеженою відповідальністю "Старт Дар Плюс", що відповідно до ст. 6 ГПК України, позивач зобов`язаний зареєструвати електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі. Позивачу встановлений строк - протягом семі днів з дня вручення цієї ухвали суду усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до суду доказів реєстрації Електронного кабінету в підсистемі Електронного суду ЄСІТС. Роз`яснено позивачу що у разі усунення недоліків у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому ст. 176 цього Кодексу. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

25.02.2025 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 28.02.2025 позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Сторони повідомлені про відкриття провадження у даній справі у порядку встановленому ч. 5 ст. 242 ГПК України з додержанням вимог частин 3, 4 ст. 120 ГПК України, шляхом надсилання до їх електронного кабінету копії ухвали в електронній формі.

У встановлений судом строк відповідач своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався, відзиву на позовну заяву та інших документів до суду не надав.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 названого Закону, для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень"). Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі №922/526/25 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Будь-яких заяв або клопотань, про можливість подання яких було роз`яснено ухвалою Господарського суду Харківської області від 28.02.2025, на адресу суду від учасників справи не надходило, як і не надходило клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до ст. 252 ГПК України.

Згідно ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

02.10.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Старт Дар Плюс" (продавець за договором, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ітол" (покупець за договором, відповідач) був укладений договір купівлі-продажу №02/10-24, відповідно до умов якого (розділ 2 договору) Продавець зобов`язується передавати у власність (поставляти) Покупцеві Товари, а Покупець зобов`язується приймати Товари та повністю оплачувати їх вартість, в порядку та на умовах, вказаних у цьому Договорі та додатках (додаткових угодах) до нього. Отримання Товарів Покупцем здійснюється через Пред`явників ПК. Фактичний обсяг, асортимент та ціна поставленого Товару за цим Договором є динамічними. Кількість та ціна Товарів, які підлягають поставці, визначаються у додатках до цього Договору. Обсяги закупівлі товарів та ціна можуть бути зменшені/збільшені. З метою належного виконання Покупцем умов цього Договору щодо замовлення та отримання Товарів, Продавець, на період дії Договору, забезпечує Покупця Паливними картками в необхідній Покупцю кількості. Паливні картки є власністю Продавця. Покупець не набуває права власності на отримані Паливні карки Продавця, не вправі використовувати їх в інших цілях, не пов`язаних з виконанням цього Договору і зобов`язується повернути Паливні картки Продавцю після припинення поставок Товарів за цим Договором. Передача ПК Покупцю здійснюється на підставі заявки Покупця. Факт передачі ПК та ПІН-кодів до них Покупцю підтверджується відповідним Актом приймання-передачі ПК, що підписується Сторонами та становить невід`ємну частину цього Договору. Покупець несе повну відповідальність за дотримання порядку та умов користування Паливною картою, нерозголошення переданих йому ПІН-кодів ПК, а також за здійснення будь-яких Транзакцій з використанням отриманих ПК в період Правомірного володіння ПК. Покупець самостійно врегульовує свої відносини з Пред`явниками ПК, щодо використання отриманих ПК та ПІН-кодів до них для здійснення Транзакцій. З метою належного виконання своїх зобов`язань щодо поставки Товарів, Продавець самостійно залучає необхідну кількість Експлуатантів АЗС. Сторони погодили, що Товар вважається поставленим по цьому Договору в тих випадках, коли передачу (надання) Товарів по ПК було здійснено Експлуатантом АЗС, інформація про якого може зазначатися в Чеках POS-терміналу чи касових чеках (чеках реєстраторів розрахункових операцій АЗС).

Згідно п. 3.4 договору, загальна кількість, вартість, асортимент Товарів, що передаються (надаються) за цим Договором Сторонами визначається на підставі фактичної кількості, асортименту та вартості поставлених Товарів цим Договором, що підтверджується електронними даними Процесінгового центру, або даними чеків POS-терміналів АЗС, або касових чеків (чеків реєстраторів розрахункових операцій АЗС), або зведених актів приймання-передачі, або зведених видаткових накладних, якими оформлялися Транзакції і які підтверджують факт передачі Товарів Покупцю.

Згідно п. 3.6 договору, за результатами Транзакцій, що були здійснені протягом кожного звітного періоду, Продавцем складається та надається Покупцю зведена видаткова накладна (зведений акт приймання-передачі) до 10 (десятого) календарного числа календарного місяця, наступного за звітним періодом. Покупець зобов`язується підписувати зведену видаткову накладну (зведений акт приймання-передачі) до 15 (п`ятнадцятого) календарного числа календарного місяця, наступного за звітним періодом. Якщо Покупець до закінчення зазначеного терміну не підпише і не надішле Продавцю надіслану Продавцем зведену видаткову накладну (зведений акт приймання-передачі), або не надасть Продавцеві свої мотивовані (обґрунтовані) та документально підтверджені заперечення проти змісту зведеної видаткової накладної (зведеного акту приймання-передачі), або не надішле Продавцю письмове повідомлення про не отримання зазначених документів від Продавця, Сторони погоджуються вважати таку зведену видаткову накладну (зведений акт приймання-передачі), підписану лише Продавцем, повністю узгодженою обома Сторонами.

У п. 3.9 договору сторони погодили, що у зв`язку з тим, що продаж Товару за цим Договором має безперервний та ритмічний характер, а оплата здійснюється з визначеною Договором періодичністю, Сторони погодили, що Продавець у визначених чинним законодавством випадках за наявності підстав зобов`язується один раз на місяць, не пізніше останнього календарного дня кожного поточного календарного місяця, складати зведену податкову накладну на Товари передані/надані у такому поточному календарному місяці. В такому випадку за окремо надісланими запитами Покупця протягом 5-ти календарних днів йому надається Реєстр товаро-супровідних документів, за якими здійснювався продаж Товару.

Відповідно до п. 4.1 договору, загальні ціна (вартість) цього Договору складається із вартості (ціни) окремих партій Товару, що підлягають поставці за цим Договором, з урахуванням роздрібної ціни на товар (ціна стели АЗС), або індивідуальної ціни Покупця, якщо це узгоджено з Продавцем, на час його відпуску. При цьому Сторони керуються асортиментом Товарів та цінами на них, які визначені у відповідному додатку до цього Договору. Якщо інше не передбачено у відповідному додатку, - ціна (вартість) Товарів за цим Договором, яка відображена у відповідному додатку, є чинною протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту укладення відповідного додатку. Після спливу цього строку ціна (вартість) Товарів може змінюватись (визначатись та коригуватись) в односторонньому порядку самостійно Продавцем без внесення змін до цього договору та/або додатку, залежно від зміни цін на Товари на ринку відповідних Товарів, індексу інфляції, зміни курсу грошової одиниці України гривні стосовно курсів іноземних валют, збільшення/зміна розміру податків, зборів, інших обов`язкових платежів тощо, про що Покупець (пред`явник ПК) буде проінформований безпосередньо перед передачею Товарів, шляхом розміщення інформації на ціновому табло (стелі) АЗС, в прейскурантах або в інший спосіб на розсуд Продавця. Змінена ціна (вартість) Товарів вважається повністю узгодженою Сторонами коли Покупець (пред`явник ПК) здійснив фактичну вибірку Товарів з АЗС.

Розрахунки за Товари здійснюються Покупцем в гривнях шляхом перерахування грошових коштів на банківський поточний рахунок Продавця, вказаний в цьому Договорі чи повідомлений додатково. Розрахунки за Товари здійснюються на таких умовах: 100% попередня оплата за Товар. Моментом здійснення Покупцем оплати вважається момент надходження грошових коштів на поточний рахунок Продавця. Порядок розрахунків може бути змінено на умовах визначених відповідним додатком до цього Договору (п. 4.4 договору).

Згідно п.п. 6.4, 6.5 договору, у випадку неоплати, несвоєчасної та/або неповної оплати Товару Покупець за першою вимогою Продавця зобов`язується сплатити Продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочки, від суми невиконаних грошових зобов`язань за кожен день прострочення платежу та за весь період прострочення. Оплата пені не звільняє Покупця від виконання узятих на себе зобов`язань за цим Договором. У випадку, якщо строк оплати Товару (частини Товару) Покупцем буде прострочений більше, ніж на 10 (десять) календарних днів, Продавець має право вимагати від Покупця сплатити додатково, крім пені, що зазначена у цьому пункті, штраф у розмірі 15% (п`ятнадцять відсотків) від вартості неоплаченого (несвоєчасно оплаченого) Товару, а Покупець на підставі письмової вимоги Продавця зобов`язується сплатити такий штраф у строки, вказані у вимозі Продавця. Позовна давність за позовами про стягнення штрафу (неустойки, пені) встановлюється Сторонами даного договору тривалістю в три роки.

Згідно п. 9.1 договору, договір набирає чинності з дати його укладення (підписання) Сторонами та діє до 31.12.2024, але в будь якому разі в частині взаєморозрахунків до виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань у повному обсязі.

У п. 11.1 договору сторони погодили, що цей Договір та всі документи до нього та на його виконання, можуть бути укладені, підписанні за допомогою систем електронного документообігу.

Згідно п. 11.1.3 договору, електронні документи (далі - Е-документи) - належно оформлені документи, інформація в яких зафіксована / вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, які передбачені чинним законодавством. Сторони домовилися, що на виконання умов цієї Договору буде застосовуватись наступний вид електронних документів: 1) Договір та Додатки до Договору; 2). Рахунки; 3) Видаткові накладні; 4) Товаро-транспортні накладні; 5) Акти приймання-передачі; 6) Податкові, акцизні накладні; 7) Податкова, статистична та інша звітність; 8) Інші документи, що пов`язані із виконанням Договору.

Відповідно до п.п. 11.2.1, 11.2.2 договору обмін документами за цим Договором здійснюється з застосуванням положень Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Закону України «Про електронні довірчі послуги». Терміни, що не визначені цим Договором, вживаються в значенні визначеному відповідним законодавством. Сторони домовилися про те, що при виконанні умов Договору будуть здійснювати підписання зазначених в п. 11.1.3. документів в формі електронних документів, для підтвердження описаних в них господарських операцій з використанням програмних рішень зазначених в п. 11.1.1.-11.1.6. цього Договору.

E-документи вважаються підписаними і набирають чинності з моменту підписання з використанням ЕЦП Стороною-одержувачем E-документа, отриманого від Сторони-відправника з нанесеним нею ЕЦП (пункт 11.2.6. Договору).

На виконання умов договору сторонами було підписано додаток № 1 до Договору у якому визначені порядок та умови користування паливними картками; Додаток № 2 у якому сторонами погоджено мережу АЗС з яких буде здійснюватись відпуск товару Покупцю: АЗС Миколаївська та АЗС Магала; додаток № 3, яким затверджено акт приймання-передачі паливних карток; додаток № 4 у якому сторони узгодили асортимент товару.

На виконання умов Договору позивачем було продано відповідачу товару на загальну суму у розмірі 132 632,91 грн, що підтверджується: 1) видатковою накладною від 03.10.2024 № 1368, згідно якої Позивач продав Відповідачу UN1202 Паливо дизельне ДП-Л Євро5-ВО у кількості 700 л на загальну суму 32 025,00,00 грн; 2) видатковою накладною від 17.10.2024 № 1438, згідно якої Позивач продав Відповідачу UN1202 Паливо дизельне ДП-Л Євро5-ВО у кількості 1175,03 л на загальну суму 53 757,62,00 грн; 3) видатковою накладною від 22.10.2024 № 1471, згідно якої Позивач продав Відповідачу UN1202 Паливо дизельне ДП-Л Євро5-ВО у кількості 920,05 л на загальну суму 42 092,29 грн; 4) видатковою накладною від 27.10.2024 № 1506, згідно якої Позивач продав Відповідачу UN1202 Паливо дизельне ДП-Л Євро5-ВО у кількості 104 л на загальну суму 4 758,00 грн.

На підтвердження здійснення операції Позивачем також було створено акцизні накладні форми «П»: 1) від 03.10.2024 № 3004157, згідно якої Позивач реалізував пальне Відповідачу у загальній кількості 700 л; 2) від 17.10.2024 № 3004218, згідно якої Позивач реалізував пальне Відповідачу у загальній кількості 1175,03 л; 3) від 22.10.2024 № 3004247, згідно якої Позивач реалізував пальне Відповідачу у загальній кількості 920,05 л; 4) від 27.10.2024 № 3004275, згідно якої Позивач реалізував пальне Відповідачу у загальній кількості 104 л.

Крім того, податковими накладними: 1) від 03.10.2024 №3 Позивачем задекларовано суму коштів, що підлягають сплаті, з урахуванням податку на додану вартість 32 025,00 грн Розділом «Б» вказаної податкової накладної також підтверджується факт реалізації 700 л пального Відповідачу; 2) від 17.10.2024 № 70 Позивачем задекларовано суму коштів, що підлягають сплаті, з урахуванням податку на додану вартість 53 757,62 грн Розділом «Б» вказаної податкової накладної також підтверджується факт реалізації 1175,03 л пального Відповідачу; 3) від 22.10.2024 №71 Позивачем задекларовано суму коштів, що підлягають сплаті, з урахуванням податку на додану вартість 42 092,29 грн Розділом «Б» вказаної податкової накладної також підтверджується факт реалізації 920,05 л пального Відповідачу; 4) від 27.10.2024 № 72 Позивачем задекларовано суму коштів, що підлягають сплаті, з урахуванням податку на додану вартість 4 758,00 грн Розділом «Б» вказаної податкової накладної також підтверджується факт реалізації 104 л пального Відповідачу.

Проте, відповідач поставлений товар не оплатив.

06.01.2025 на адресу Відповідача було надіслано претензію з вимогою сплатити заборгованість у сумі 132 632,91 грн за поставлений Позивачем товар. Відповіді на адресу Позивача, як і грошових коштів на рахунки Позивача не надходило.

Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором щодо повної та своєчасної оплати поставленого товару позивачем останньому нараховані до стягнення 4 120,70 грн пені та 19 894,94 грн штрафу.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. (стаття 626 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої та другої статті 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов`язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

Частиною першою статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо наявності заперечень відповідача стосовно обсягів, строку, вартості та якості поставленого товару. Під час розгляду справи судом жодних заперечень з приводу прийняття товару за зазначеними видатковими накладними відповідачем також не заявлено. Отже, суд приходить до висновку, що позивачем дотримано положення договору в частині виконання його зобов`язань.

У відповідності до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Будь-яких доказів своєчасної оплати заявленої позивачем до стягнення заборгованості у сумі 132 632,91 грн відповідачем згідно з положеннями статей 13, 74 ГПК України під час розгляду справи не надано, а судом таких обставин не встановлено.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 132 632,91 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 611 цього ж Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 цього ж Кодексу у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч. 6 ст. 232 цього ж Кодексу нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як зазначалося вище по тексту рішення, у п.п. 6.4, 6.5 договору сторони встановили, що у випадку не оплати, несвоєчасної та/або неповної оплати Товару Покупець за першою вимогою Продавця зобов`язується сплатити Продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочки, від суми невиконаних грошових зобов`язань за кожен день прострочення платежу та за весь період прострочення. Оплата пені не звільняє Покупця від виконання узятих на себе зобов`язань за цим Договором. У випадку, якщо строк оплати Товару (частини Товару) Покупцем буде прострочений більше, ніж на 10 (десять) календарних днів, Продавець має право вимагати від Покупця сплатити додатково, крім пені, що зазначена у цьому пункті, штраф у розмірі 15% (п`ятнадцять відсотків) від вартості неоплаченого (несвоєчасно оплаченого) Товару, а Покупець на підставі письмової вимоги Продавця зобов`язується сплатити такий штраф у строки, вказані у вимозі Продавця. Позовна давність за позовами про стягнення штрафу (неустойки, пені) встановлюється Сторонами даного договору тривалістю в три роки.

Перевіривши розрахунок пені, суд зазначає, що період нарахування, визначений позивачем є не вірним, оскільки враховуючи положення претензії, якою встановлено обов`язок відповідача погасити заборгованість не пізніше 1 робочого дня з моменту отримання цієї претензії, та те, що претензію направлено позивачем 06.01.2025, днем на погашення заборгованості є 07.01.2025, отже прострочення зобов`язання виникло з 08.01.2025. Таким чином вірним періодом нарахування пені є з 08.01.2025 по 17.02.2025.

Cуд за допомогою системи ЛІГА Закон перевірив розрахунок пені позивача та встановив, що сума пені нарахована на заборгованість відповідача становить 4 204,28 грн, тобто є більшою ніж нараховує позивач (4 120,70 грн), проте суд не може виходити за межі позовних вимог. Оскільки судом встановлено порушення господарського зобов`язання щодо оплати суми основної заборгованості, то вимога про стягнення пені у розмірі 4 120,70 грн є обґрунтованою, отже підлягає задоволенню.

Перевіривши розрахунок суми штрафу суд дійшов висновку, що розрахунок є арифметично правильним та відповідає умовам договору, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафу у розмірі 19 894,94 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлена вимога про нарахування пені до моменту виконання рішення, ухваленого за даною позовною заявою та позивач просить суд встановити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нарахувати, починаючи з дати ухвалення рішення суду і до моменту виконання цього рішення пеню на суму основної заборгованості за такою формулою: Пеня = Сума боргу * Розрахункова ставка (%) / 100% * Кількість днів / Кількість днів у році, де: сума боргу сума простроченого боргу; розрахункова ставка (%) розрахункова ставка пені в процентах річних; Кількість днів кількість днів прострочення зобов`язання; Кількість днів у році кількість днів у календарному році.

Відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

За правовою позицією, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22, зміст частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України) про те, що суд може зазначити в рішенні про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, дає можливість виснувати, що суд вчиняє такі дії на вимогу позивача. За власною ініціативою суд не може зазначити в рішенні про таке подальше нарахування відсотків або пені на майбутнє.

Таке розуміння відповідає змісту частини першої статті 14 ГПК України, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом цієї загальної засади суд, вирішуючи спір, обмежений сформульованими учасниками справи вимогами, тому вирішення спору судом безпосередньо залежить від вимоги, адресованої судові, про відправлення правосуддя. Отже, суд (за загальним правилом та якщо про це немає спеціальної норми права) не має права вийти за межі сформульованих і заявлених позивачем вимог, оскільки це суперечитиме принципу диспозитивності судочинства у приватноправових відносинах.

Нарахування коштів, передбачених частиною десятою статті 238 ГПК України та частинами десятою, одинадцятою статті 265 ЦПК України, присуджується за невиконання відповідачем свого приватноправового обов`язку перед позивачем, який було підтверджено судовим рішенням, тому ці кошти захищають приватний інтерес позивача, а не публічний інтерес держави, а отже можуть накладатися судом саме за ініціативою позивача.

Потрібно враховувати, що якщо законодавством чи договором визначені обмеження щодо нарахування відсотків або пені, про ці обмеження суд повинен зазначити в рішенні, яким встановлено їх подальше нарахування.

Такі обмеження діють щодо господарських зобов`язань в частині нарахування штрафних санкцій, визначених частиною шостою статті 232 ГК України, відповідно до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Водночас словосполучення "якщо інше не встановлено законом або договором", яке містить частина шоста статті 232 ГК України, потрібно розуміти так, що допускається існування іншого припису в законі, яке регулює відповідні відносини, або іншої умови договору, що регулює конкретні відносини сторін, які виконують функцію спеціальної норми стосовно загальної норми частини шостої статті 232 ГК України.

Не можна вважати, що частина десята статті 238 ГПК України містить іншу норму закону, яка регулює відповідні відносини, тобто є спеціальною нормою стосовно загальної норми, що міститься у частині шостій статті 232 ГК України. Приписи частини десятої статті 238 ГПК України як норми процесуального права не регулюють відносини господарсько-правової відповідальності за невиконання договірного зобов`язання.

Тож у господарських зобов`язаннях строк нарахування пені на підставі частини десятої статті 238 ГПК України не повинен перевищувати шести місяців, якщо інший строк не встановлений спеціальним законом, який містить норми матеріального права, що регулюють відносини господарсько-правової відповідальності, чи договором.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 20.08.2021 у справі №910/13575/20 уточнила правову позицію, викладену у справі №911/634/19, вказавши, що у кожному конкретному випадку господарські суди повинні належним чином проаналізувати умови укладених між сторонами договорів щодо нарахування штрафних санкцій, та встановити, чи містить відповідний пункт договору або певний термін, шляхом вказівки на подію (день сплати заборгованості, день фактичної оплати, фактичний момент оплати), або інший строк, відмінний від визначеного ч. 6 ст. 232 ГК України, який є меншим або більшим шести місяців.

У пунктах 88, 91, 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2024 у справі № 911/952/22 зазначено про те, що період, за який нараховується пеня, має визначені часові межі - початок та кінець періоду (граничні строки) її нарахування, який, зазвичай, може бути пов`язаний з певною календарною датою або подією, що неминуче має настати. Наприклад, такий момент може бути визначений шляхом відображення, зазначення (погодження сторонами) в договорі умови про нарахування пені, зокрема, "до повного виконання зобов`язання", "до дати фактичного виконання", "до повної сплати заборгованості/погашення боргу", "протягом року/усього періоду існування заборгованості" тощо. Якщо умовами укладеного договору сторони передбачили більш тривалий, ніж визначений частиною шостою статті 232 ГК України, строк нарахування штрафних санкцій (зазначили про їх нарахування до дня фактичного виконання, протягом усього періоду існування заборгованості тощо), то їх нарахування не припиняється за період прострочення зобов`язання понад шість місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано, а застосуванню підлягає саме строк, встановлений договором (див., для прикладу, постанову Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року у справі № 910/6379/14 (провадження № 3-53гс15), в якій умовами договору сторонами було погоджено нарахування пені по день фактичної оплати боргу). У разі відсутності подібних умов у договорі (використання/зазначення в договорі лише формулювання про нарахування пені "за кожен день прострочення") нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені) припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 ГК України.

Суд встановив, що у пункті п. 6.4 договору, сторони погодили, що розмір пені обчислюється від суми невиконаних грошових зобов`язань за кожен день прострочення платежу та за весь період прострочення.

Тобто, дана умова договору містить певний термін (за весь період прострочення), до якої позивач може здійснювати нарахування пені за несвоєчасну оплату отриманого відповідачем товару.

Отже, положення частини 6 статті 232 ГК України щодо обмеження періоду нарахування пені шістьма місяцями в даному випадку не підлягають застосуванню, адже у пункті 6.4 договору сторони продовжили термін нарахування пені до моменту повного погашення заборгованості за цим договором.

Згідно з ч.ч. 11, 12 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

Зважаючи на викладене, суд вважає за можливе зазначити у резолютивній частині рішення про нарахування пені, починаючи з 29.04.2025 і до моменту виконання рішення суду у справі № 922/526/25.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 129 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, на відповідача покладається судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 525, 526, 530, 610, 612 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ітол" (61038, м. Харків, вул. Маршала Батицького, 8, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Старт Дар Плюс" (60315, Чернівецька область, Чернівецький район, Магальська ТГ, село Остриця, вул. Чернівецька, 35, ) 132 632,91 грн основного боргу, 4 120,70 грн пені, 19 894,94 грн штрафу та 2 422,40 грн судового збору.

Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати, починаючи з дати ухвалення рішення суду і до моменту виконання цього рішення пеню на суму основної заборгованості за такою формулою: Пеня = Сума боргу * Розрахункова ставка (%) / 100% * Кількість днів / Кількість днів у році, де: сума боргу сума простроченого боргу; розрахункова ставка (%) розрахункова ставка пені в процентах річних; Кількість днів кількість днів прострочення зобов`язання; Кількість днів у році кількість днів у календарному році.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Старт Дар Плюс" (60315, Чернівецька область, Чернівецький район, Магальська ТГ, село Остриця, вул. Чернівецька, 35, ).

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ітол" (61038, м. Харків, вул. Маршала Батицького, 8, ).

Рішення підписано 29 квітня 2025 року.

Суддя О.В. Погорелова