ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2025 р. Справа №909/347/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Желік М.Б.

секретар судового засідання Хом`як Х.А.

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста"

на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 14.02.2025 (повна ухвала 17.02.2025, суддя Скапровська І. М.)

за поданням приватного виконавця Витвицького В. В. про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами,

у справі №909/347/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", м. Київ

до відповідача Фізичної особи - підприємця Бучко Христини Мирославівни

про стягнення заборгованості в сумі 492 354,50 грн та судових витрат

за участю представників в режимі відеоконференції:

від позивача Бурдюг Т.В.

від відповідача Хемич В.М.

приватний виконавець Витвицький В.В.

ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом про стягнення з ФОП Бучко Христини Мирославівни 492354,50 грн заборгованості, з яких 115540,36грн 3% річних, 376814,14 грн інфляційні втрати, за невиконання рішення суду про стягнення 4272769,33 грн заборгованості за кредитним договором №187/КВ-08 від 06.08.2008 (справа № 5010/2403/2011-14/120).

Господарський суд Івано-Франківської області 27.05.2024 ухвалив рішення у справі № 909/347/24, яким позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» задоволив; з ФОП Бучко Христини Мирославівни на користь позивача стягнув 492354,50 грн, з яких 115540,36 грн 3% річних, 376814,14 грн інфляційних втрат та 7385,32 грн судового збору.

02.09.2024 Господарським судом Івано-Франківської області було винесено наказ на примусове виконання вказаного рішення.

13.01.2025 приватний виконавець Витвицький В. В. звернувся до суду із заявою про визначення частки майна боржника ОСОБА_1 у майні, яке придбано під час шлюбу з Буряком О.Д., а саме: житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 110), земельної ділянки кадастровий номер :16:008:0396, площею 0,0637 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 10), земельної ділянки кадастровий номер :16:008:0393, площею 0,0499 га за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 10).

Господарський суд Івано-Франківської області 14.02.2025 постановив ухвалу, в якій закрив провадження у справі № 909/347/24 за поданням приватного виконавця Витвицького В. В. про визначення частки майна боржника у майні, яке придбано під час шлюбу, а саме: житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстаційний номер об`єкта нерухомого майна: 110), земельної ділянки кадастровий номер :16:008:0396, площею 0,0637 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 10), земельної ділянки кадастровий номер :16:008:0393, площею 0,0499 га за адресою: Івано-Франківська обл., м. Яремче, с. Яблуниця, вул. Діл (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 10); роз`яснив приватному виконавцю Витвицькому В. В. його право на звернення з таким поданням (позовною заявою) в порядку позовного провадження за правилами цивільного судочинства.

ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» не погодилось з постановленою ухвалою місцевого господарського суду та оскаржило її в апеляційному порядку, оскільки вважає, що місцевим господарським судом було порушено норми процесуального та неправильно застосовано норми матеріального права, що полягає в такому:

- апелянт, з покликанням на положення ст. 364, 358, 368, 370 ЦК України, ст. 60 та 70 СК України, зазначає, що законодавством передбачено виділення часток із спільної власності, чи то спільна частка, чи спільна сумісна власність. Також, вказує, що визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення боргу із боржника, який немає іншого майна, на яке може бути звернено стягнення. Визначення такої частки не призведе до звуження належних боржнику прав на майно, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності;

- апелянт також звертає увагу суду на постанову Великої Палати Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року у справі № 2-24/494-2009, де суд, у пунктах 85 і 87, виснував, що якщо боржнику разом з іншими особами належить майно на праві спільної власності, але частка боржника в праві власності не визначена, то наявність спору між співвласниками щодо розміру такої частки не може бути перешкодою для звернення стягнення на частку боржника, бо у світлі практики Європейського суду з прав людини це означало би порушення права на справедливий суд у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний. Водночас, в останньому випадку, виконавець звертається з таким поданням (позовною заявою) в порядку позовного провадження;

- станом на дату звернення приватного виконавця до суду, у власності боржника не виявлено коштів, рухомого та нерухомого майна, достатнього для повного виконання рішення суду, а вжитими заходами не вдалось фактично в повному обсязі виконати рішення суду, що вказує на необхідність задоволення подання приватного виконавця, з метою звернення стягнення на визначену частку для погашення заборгованості за виконавчим документом. Апелянт покликається також на положення іпотечного договору від 11.04.2024, відповідно до якого чоловік боржниці передав спільне сумісне майно в іпотеку, що за твердженнями апелянта, спростовує висновок суду про існування спору щодо спільного сумісного майна подружжя.

За таких обставин, позивач просить скасувати оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду та направити справу до Господарського суду Івано-Франківської області для продовження розгляду.

Приватний виконавець письмових пояснень суду не подав, однак, в судовому засіданні висловив свої міркування щодо обставин цієї справи та просив скасувати оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду з підстав, які аналогічні доводам апелянта.

Відповідач своїм правом, наданим ст. 263 ГПК України, не скористався, відзиву на апеляційну скаргу не подав, проте його представник в судовому засіданні заперечив доводи позивача та приватного виконавця. Разом з тим, подав суду клопотанням про долучення до матеріалів справи копії ухвали про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на майно. За твердженнями представника відповідача, вказані обставини додатково свідчать про наявність спору між подружжям щодо нерухомого майна. Таким чином, представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги, а оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін.

Процесуальний хід розгляду апеляційної скарги відображено у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду; за клопотаннями представників сторін, розгляд справи відбувався в режимі відеоконференції.

В дане судове засідання на зв`язок з судом вийшли представники позивача, відповідача та приватний виконавець, які надали суду свої пояснення.

Заслухавши пояснення представників сторін і приватного виконавця, розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, врахувавши актуальну судову практику, колегія суддів вважає за доцільне зазначити таке:

Як вбачається з матеріалів справи, приватний виконавець Витвицький В. В. 13.01.2025 звернувся до суду із заявою про визначення частки майна боржника ОСОБА_1 у майні, яке придбано під час шлюбу з ОСОБА_2 , а саме: житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 110), земельної ділянки кадастровий номер :16:008:0396, площею 0,0637 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 10), земельної ділянки кадастровий номер :16:008:0393, площею 0,0499 га за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 10).

В обґрунтуванні поданої заяви приватний виконавець вказав, що здійснив всі можливі та необхідні дії спрямовані на виконання рішення суду, однак, боржник ( ОСОБА_1 ) вчиняє дії/бездіяльність, спрямовану на ухилення від виконання рішення суду, а також ігнорує законні вимоги виконавця, що робить неможливим виконання судового рішення.

Відповідно до ст.ст. 335 та 338 ГПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено розділом V ГПК України. Цьому суду надано право за поданням державного чи приватного виконавця вирішувати питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Покликаючись на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у постанові від 06.10.2020 у справі № 2-24/494-2009, в якій суд дійшов до висновку про те, що за наявності спору про право, ст. 335 ГПК не підлягає застосуванню, враховуючи, що сторонами до матеріалів справи не додано доказів, які б беззаперечно стверджували про відсутність спору між боржником та її чоловіком про право на об`єкти нерухомості, місцевий господарський суд 14.02.2025 постановив ухвалу, якою закрив провадження у цій справі.

Судова колегія вважає вказаний висновок місцевого господарського суду обґрунтованим, з огляду на таке:

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.06.2022 у справі № 2-591/11 звернула увагу на те, що необхідно розмежовувати випадки, коли щодо вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, існує спір про право, і коли такого спору немає.

За наявності спору щодо визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, його вирішення судом не є вирішенням процесуального питання, а є вирішенням матеріального спору. Такий спір може виникати, зокрема, тоді, коли відповідно до частини першої статті 368 ЦК України майно належить двом або більше особам на праві спільної власності без визначення часток кожного з них у праві власності (право спільної сумісної власності).

У разі, якщо майно належить двом або більше особам на праві спільної власності із визначенням часток кожного з них у праві власності, то відповідно до частини першої статті 356 ЦК України майно належить таким особам на праві спільної часткової власності. Якщо розмір часток співвласників відомий, то спір про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, не виникає. Водночас може виникнути спір про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї (частина перша статті 366 ЦК України).

Якщо ж виник спір щодо визначення частки майна боржника у майні, яке належить боржнику та іншим особам на праві спільної сумісної власності, то судове рішення у разі задоволення позову має наслідком зміну матеріального правовідношення - право спільної сумісної власності припиняється, натомість виникає право спільної часткової власності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 (провадження № 12-71гс20, пункт 8.74).

При цьому відбувається припинення права власності одного виду і виникнення права власності іншого виду не тільки боржника, а й іншої особи (співвласника), яка могла взагалі не брати участі у справі, в якій ухвалене судове рішення проти боржника. Відсутність згоди такої особи на визначення частки майна боржника у спільному майні, у тому числі заперечення самого існування права спільного з боржником права власності (як у справі, що переглядається), свідчить про наявність матеріального спору, який не вирішувався і не міг бути вирішений у справі, в якій ухвалене судове рішення проти боржника. Це новий матеріальний спір, який не може розглядатися як процесуальне питання, а тому не може вирішуватися за правилами розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України. Такий спір має бути вирішений судом у порядку позовного провадження. Тому заява про визначення частки майна боржника у спільному майні за наявності спору, подана до суду виконавцем, незалежно від її назви (позовна заява, подання) за своєю суттю є саме позовною заявою. Особа, яка є стверджуваним співвласником майна боржника у такому спорі, є стороною у спорі, якій має бути забезпечена можливість користуватися всіма правами, якими наділений відповідач відповідно до закону. Лише в цьому разі буде забезпечене право такої особи на справедливий суд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з поданням в порядку ст. 335 ГПК України, приватний виконавець не надав суду доказів відсутності спору між боржником та її чоловіком про право на об`єкти нерухомості, які набуті ними в шлюбі, ба більше, представником боржника в суді апеляційної інстанції долучено до матеріалів справи ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі про визнання права особистої приватної власності на майно, що свідчить про наявність такого спору. Разом з тим, суд відхиляє покликання апелянта на договір іпотеки від 11.04.2024, оскільки вказаним договором забезпечувались вимоги за договором позики від 21.03.2023, тоді як у даній справі має місце стягнення штрафних санкцій за невиконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором від 06.08.2008.

У постанові у справі № 2-24/494-2009 Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновки про те, що якщо юрисдикційність спору залежить від суб`єктного складу сторін, то вона визначається виходячи із суб`єктного складу співвласників спірного майна; натомість участь у справі виконавця, а також участь у справі стягувача як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, не впливає на визначення юрисдикційності такого спору. У зазначеній справі стверджуваними співвласниками були фізичні особи, тому Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що з огляду на суб`єктний склад співвласників спірного майна спір підлягатиме вирішенню за правилами цивільного (а не господарського) судочинства. Оскільки виконавець помилково звернувся до господарського суду, Велика Палата Верховного Суду закрила провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 231 ГПК України (Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.06.2022 у справі № 2-591/11 не знайшла підстав для відступу від висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року у справі № 2-24/494-2009 (провадження № 12-4гс20).

Отож, виходячи із суб`єктного складу співвласників спірного майна - фізичної особи (чоловіка боржниці), спір про визначення частки майна боржника в майні, яким вона володіє спільно з іншими особами, підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства, а не господарського.

Відповідно до ст. 231 ГПК України, суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З врахуванням викладеного вище в сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення ухвалене відповідно до норм чинного законодавства, актуальних правових позицій Верховного Суду та встановлених обставин справи.

Арґументи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, не доводять порушення або неправильного застосування судом під час розгляду справи норм процесуального права, а тому не можуть бути підставою для зміни чи скасування постановленої ухвали.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 271, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» відмовити.

Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 14.02.2025 у справі № 909/347/24 залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Справу повернути в Господарський суд Івано-Франківської області.

Повна постанова складена 05.05.2025

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік