ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2025м. ДніпроСправа № 904/4896/24

За позовом Фізичної особи-підприємця Бєлого Олександра Леонідовича

до Комунального підприємства теплових мереж "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА"

про визнання діючим договору купівлі-продажу теплової енергії

Суддя Юзіков С.Г.

При секретарі судових засідань Морозі А.О.

Представники:

Позивача Овчаренко В.В.

Відповідача Демченко А.Г.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить визнати діючим Договір купівлі-продажу теплової енергії № 11003 від 20.03.2016, між Позивачем та Відповідачем та визнати недійсним Індивідуальний Договір від 05.10.2021 про надання послуги з постачання теплової енергії між Позивачем та Відповідачем.

Відповідач позов заперечує, мотивуючи тим, що позовні вимоги є надуманими, а метою позову є уникнення відповідальності щодо утримання свого майна, а саме несплати послуги з постачання теплової енергії, оскільки Позивач бажає сплачувати за послуги з постачання теплової енергії по старому договору, яким не було передбачено розподіл теплової енергії між всіма співвласниками багатоквартирного будинку, ігноруючи, при цьому, зміни в чинному законодавстві у галузі житлово-комунальних послуг. Всі нежитлові приміщення Позивача, згідно з дислокацією об`єктів, а саме Таблиці №2 Договору купівлі-продажу теплової енергії №11003 від 20.03.2016, вбудовані в багатоквартирні будинки. Оскільки співвласники багатоквартирних будинків, серед яких є Позивач, самостійно не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги з постачання теплової енергії, то КПТМ "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА" опублікувало текст Індивідуального (типового) договору на офіційному сайті, і таким чином запровадило виникнення правовідносин за публічним договором.

У відповіді на відзив, Позивач стверджує, що Відповідач не правильно трактує Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг" №1060 від 03.12.2020 та Постанову Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 "Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії", за якими приєднання до Індивідуального (Типового) договору про надання послуги з постачання теплової енергії є можливістю, а не примусом. Позивач стверджує, що Відповідач жодних повідомлень Споживачеві про розміщення договору на сайті не надав. Позивач зачекав місяць і вже по факту виставив донарахування суми до сплати за новим законом. Позивач впевнений в тому, що ним повністю та неухильно дотримуються та виконуються умови Договору купівлі-продажу теплової енергії №11003 від 20.03.2016, а зміни до Договору, чинного до 31 грудня 2021 року, можуть бути внесені лише за згодою обох Сторін з повідомленням за 30 днів до закінчення строку Договору, не міг передбачити, і не був проінформований про те, що даний Договір було розірвано і він припинив свою дію внаслідок неправомірної діяльності Відповідача. А відтак, Відповідач прийняв незаконне, одноособове, безпідставне рішення про розірвання договору купівлі-продажу теплової енергії №11003 від 20.03.2016р. Натомість, примусово, без погодження та добровільного волевиявлення, нав`язано Індивідуальний Договір № 11003 від 05.10.2021 року, який досі не підписаний та не визнається Позивачем.

Відповідача надав пояснення, в яких вказує на суперечливість вимог Позивача, а саме в позовній заяві Позивач просить визнати діючим Договір купівлі-продажу теплової енергії № 11003 від 20.03.2016 між Позивачем та Відповідачем та визнати недійсним Індивідуальний Договір від 05.10.2021 про надання послуги з постачання теплової енергії між Позивачем та Відповідачем, але в додатках, які Позивач додає до відповіді на відзив, а саме в заяві-відмові від 22.12.2021 Позивач відмовляється від пролонгації Договору № 11003 від 20.03.2016 та підпису додаткової угоди від 01.11.2021. Тобто, Позивач неодноразово самостійно звертався до Відповідача з проханням припинення правовідносин за Договором № 11003 від 20.03.2016, який він у даній позовній заяві намагає визнати діючим, що і створює протиріччя. Також у відповіді на відзив, копією відповіді Відповідача від 02.02.2022р. № 148/13 Позивач підтверджує, що йому, в той час було відомо про зміни в законодавстві щодо організації майбутніх правовідносин, про існування опублікованого тексту Індивідуального договору на офіційному веб-сайті надавача комунальної послуги щодо моделі правовідносин, але будь-яких дій щодо запровадження між ним та надавачем послуг правовідносин в інший спосіб аніж індивідуальний договір зі свого боку не здійснював, хоча за законодавством не був позбавлений такої можливості, як споживач та як співвласник багатоквартирного будинку. Крім того, стара форма договорів, які укладались за старими Правилами № 630 про постачання теплової енергії (які втратили чинність із набуттям нових Правил № 830), не враховувала приписи оновленого Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Закону України "Про комерційний облік", Методики № 315 тощо.

Позивач, у відповідь на пояснення Відповідача, заявив, що у нього відсутня інформація про втрату чинності попередніх Договорів. Як наголосив представник Відповідача, немає жодних рішень чи наказу керівництва КПТМ "Криворіжтепломережа" про втрату чинності Договорів, що були вже укладені. Представник Відповідача не вказує якими змінами у законодавстві України передбачається примусове одностороннє розірвання Договорів про надання послуг з теплопостачання та приєднання до інших Договорів. Це фіктивний Договір від 05.10.2021 року оскільки у Сторін вже на цей момент були договірні відносини.

У судовому засіданні досліджено надані сторонами докази.

У судовому засіданні оголошено скорочене (вступну та резолютивну частину) рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

20.03.2016 КП теплових мереж "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА" (теплопостачальна організація-продавець, Відповідач) з ФОП Бєлий О.Л. (Споживач-покупець, Позивач) уклали Договір купівлі-продажу теплової енергії №11003 (далі Договір), за п.1.1 якого теплопостачальна організація-продавець відпускає споживачу-покупцю теплову енергію в гарячій воді на потреби опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та у вигляді пари на технологічні потреби, а споживач-покупець сплачує отриману теплову енергію за встановленими тарифами у строки, передбачені цим Договором.

Теплопостачальна організація-Продавець та Споживач-Покупець теплової енергії при виконанні умов цього Договору, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим Договором зобов`язуються керуватися діючим законодавством України, зокрема: Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Законом України "Про теплопостачання", "Правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж", затвердженими Наказом Міністерством палива та енергетики України від 14.02.2007р. №71, "Правилами користування тепловою енергією", затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007р. №1198 (п. 1.3 Договору).

Відповідно до п. 1.4 Договору Теплопостачальна організація - Продавець відпускає Споживачу-Покупцю теплову енергію на об`єкти, вказані в таблиці № 2 згідно з встановленим планом теплоспоживання з "01" лютого 2016 року по "31" грудня 2016 року (Таблиця № 1, № 2, є невід`ємними частинами Договору). Оплата здійснюється з моменту зазначеного періоду дії Договору.

Згідно з таблицею № 2 до Договору Відповідач є виконавцем послуги з постачання теплової енергії для приміщень, що належать Позивачеві та знаходяться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Пушкіна, 2 прим.81, вул. Алмазна, 4 прим. 22, вул. Свято-Миколаївська, 45 прим. 43, вул. Магістральна, 10 прим.7, Миколаївське шосе,1 прим. 69.

Відповідно до додаткової угоди від 14.06.2021 сторони узгодили з 01.06.2021 додати до Таблиць № 1, 2 Договору нежитлове приміщення вул. Гетьманська, 74 прим. 601. Інші умови Договору залишаються незмінними.

Відповідно до п. 9.1 Договору цей Договір діє з "01" лютого 2016 року по "31" грудня 2016 року і вважається щорічно продовженим. Договір може бути, розірваний у разі:

- взаємної згоди сторін про його припинення; прийняття відповідного рішення судом;

- ліквідації однієї із Сторін;

- наявності затвердженого акту про відключення об`єкту теплоспоживання у відповідності з Порядком відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води затверджений Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.05р., №4.

У п. 9.2 Договору сторони передбачили, що строком дії господарського договору є час, протягом якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього Договору. На зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, поширюються умови укладання договору. Сторони домовились, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення (п. 3.ст. 631 ЦКУ).

З 01.05.2021 набрав чинності Закон України від 03.12.2020 №1060 "Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг", яким внесено зміни до організації моделі договірних відносин.

В силу вимог Закону №1060 з 05.10.2021 Відповідач вважає, що між Позивачем та Відповідачем укладено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, а, відповідно, раніше укладений з Відповідачем договір № 11003 від 20.03.2016 припинив свою дію.

Проте, Позивач вважає, що Відповідач порушив вимоги чинного законодавства України щодо розірвання договору № 11003 від 20.03.2016 та порядку укладення нового договору, тому вважає, що є підстави визнання діючим договору № 11003 від 20.03.2016 купівлі-продажу теплової енергії та визнання недійсним Індивідуального договору від 05.10.2021 про надання послуги з постачання теплової енергії.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Предметом доказування є обставини, пов`язані з укладанням/не укладанням Сторонами Індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається (ч. 2 ст. 275 ГК України).

Згідно ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг

Згідно ст. 2 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Частинами 1,2 ст. 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач позов заперечує з викладених у відзиві підстав.

Проаналізувавши матеріали справи, суд приймає позицію й доводи Відповідача та не погоджується з Позивачем.

Так, КП теплових мереж "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА" є теплопостачальною організацією у розумінні Закону України "Про теплопостачання", як суб`єкт господарської діяльності, який має у користуванні теплогенеруюче обладнання та постачає споживачам теплову енергію.

У офіційному виданні Голос України № 231 від 09.12.2017 опублікований Закон України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 № 2189-VІІІ (Закон № 2189).

Відповідно до п. 1 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2189, цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування (з 10.12.2017), та вводиться в дію з 1 травня 2019 року, крім окремих його положень, які вводяться в дію пізніше.

Згідно зі ст. 1 Закону № 2189 житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 2 Закону № 2189 предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (ч.1 ст. 12 Закону № 2189).

За змістом ст. 6 Закону № 2189 учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг. Виконавцем послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація.

За приписами п. 1 ч.2 ст.7 Закону № 2189 індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

Аналіз положень Закону № 2189 дає підстави для висновку, що він є нормативним актом спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають з житлово-комунальних послуг, які надаються виключно на договірних засадах.

01.05.2021 набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг від 03.12.2020 № 1060-ІХ. Цим Законом внесено низку змін до Законів України, що регулюють житлово-комунальні відносини, у тому числі і до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", зокрема до ч. 2 ст. 12, ч. 5 ст. 13, ст. 14, пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2189.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону № 2189, з урахуванням внесених змін, визначено, що договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Статтею 14 Закону № 2189 врегульовано особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку.

Згідно з абз. 1 ч. 7 ст. 14 Закону № 2189 до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, та/або досягнення згоди з виконавцем про розмір плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної комунальної послуги, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог ч. 5 статті 13 цього Закону.

Відповідно до абз. 1-3 ч. 5 ст. 13 Закону № 2189 в разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому, розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому, розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

Згідно з ч. 7 ст. 21 Закону № 2189 (в редакції від 01.05.2021) послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до абз. 1 п. 3 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2189 (в редакції від 01.05.2021) договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 затверджено Правила надання послуги з постачання теплової енергії (далі Правила № 830) та Типові договори про надання послуги з постачання теплової енергії. Постановою Кабінету Міністрів України № 1022 від 08.09.2021 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019, які набрали чинності 01 жовтня 2021. Правила надання послуги з постачання теплової енергії та Типовий договір з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019, викладено в новій редакції.

Згідно з Правилами № 830 (в редакції постанови КМУ №1022 від 08.09.2021) ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати.

Відповідно до п. 13 Правил № 830 надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Згідно з ч. 2 ст. 179 ГК України Кабінет Міністрів України, уповноважені Президентом України міністерства, інші центральні органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.

Відповідно до змісту ч. 3, 4 та 7 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі:

- вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству;

- типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови;

- договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ч. 2, 5 ст. 633 ЦК України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису (абз. 3 ч. 1 ст. 641 ЦК України).

Відповідач, з урахуванням вимог Закону, 05.10.2021 оприлюднив на власному офіційному веб-сайті Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, що є публічним договором приєднання (за посиланням в мережі Інтернет:://kpts.dp.ua/dogovorte.php).

Індивідуальний договір про надання комунальної послуги вважається не укладеним лише у випадку, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

Позивач не заперечує факт отримання послуг з постачання теплової енергії, останній лише заперечує факт укладення Індивідуального договору від 05.10.2021, доказів відключення від централізованої системи опалення в установленому законодавством порядку Позивач не надав.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що співвласниками багатоквартирних будинків, що знаходяться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Пушкіна, 2 прим.81, вул. Алмазна, 4 прим. 22, вул. Свято-Миколаївська, 45 прим. 43, вул. Гетьманська, 74 прим. 601, вул. Магістральна, 10 прим.7, Миколаївське шосе,1 прим. 69 протягом 30 днів з дня опублікування типового індивідуального договору на адресу Позивача надсилалося рішення про обрання моделі договірних відносин.

Через відсутність рішення про вибір моделі договірних відносин та сплив 30-деного строку з моменту опублікування Відповідачем, відповідно до вимог Закону № 2189, індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що є публічним договором приєднання (05.11.2021) Відповідачем з Позивачем укладено з 05.11.2021 типовий індивідуальний договір. У зв`язку з цим, попередньо укладений сторонами договір № 11003 від 20.03.2016 про купівлю-продаж теплової енергії припинив свою дію з 05.11.2021, виходячи з положень абз. 1 п. 3 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2189 (в редакції від 01.05.2021).

За таких обставин, 05.11.2021 КП теплових мереж "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА" з Фізичною особою-підприємцем Бєлим Олександром Леонідовичем фактично укладено типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії, відповідно до пункту 5 якого виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, визначеними цим договором.

Фактом приєднання Споживача до умов Договору (акцептування Договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти Договір, зокрема надання Виконавцю підписаної Заяви-приєднання (додаток до цього Договору), сплата рахунку за надані послуги, факт отримання послуги (п. 4. Договору).

Відповідно до п. 41 Договору Споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені цим Договором (підп. 3).

Цей договір може бути розірваний у разі прийняття рішення співвласниками щодо зміни моделі договірних відносин відповідно до ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (п. 53 договору).

Згідно з матеріалами справи, Відповідач відпускає Позивачеві теплову енергію в гарячій воді на об`єкти (приміщення), розташовані в багатоквартирних будинках на потреби опалення за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Пушкіна, 2 прим.81, вул. Алмазна, 4 прим. 22, вул. Свято-Миколаївська, 45 прим. 43, вул. Гетьманська, 74 прим. 601, вул. Магістральна, 10 прим.7, Миколаївське шосе,1 прим. 69.

При цьому, нежитлові приміщення Позивача є невід`ємною частиною житлових багатоквартирних будинків. Об`єктами теплопостачання є багатоквартирні будинки в цілому, в які надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря, як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку.

Крім того, суд не вбачає в діях Відповідача порушень правил укладення типових індивідуальних договорів про надання послуги з постачання теплової енергії. Опублікування тексту договору здійснюється на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги, та одночасність здійснення такого опублікування вимогами ч. 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комуальні послуги" не вимагається. Саме на споживачів Законом України "Про теплопостачання" покладається обов`язок з укладання договорів з надання послуги теплопостачання (в даному випадку споживачем є Позивач).

Заявляючи, що Відповідач, свого часу, не опубліковував текст публічного договору в загальнодоступних місцях на інформаційних стендах, Позивач не надав відповідних доказів. Крім того, відсутність доказів щодо розміщення повідомлення про місце опублікування тексту договору в загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг, в даному випадку, не спростовує факту виконання Відповідачем вимог ч. 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відтак, індивідуальний договір є укладеним в силу вимог Закону.

Виходячи з того, що, в силу наведених вимог чинного законодавства, 05.11.2021 сторони укладали публічний договір приєднання, попередньо укладений сторонами договір № 11003 від 20.03.2016 про купівлю-продаж теплової енергії припинив свою дію. Відповідно, твердження Позивача про те, що договір № 11003 від 20.03.2016 є діючим з посилання на недодержання процедури розірвання договору є безпідставними.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати у справі слід покласти Позивача.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволені позову Фізичної особи-підприємця Бєлого Олександра Леонідовича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Комунального підприємства теплових мереж "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА" (50000, м. Кривий Ріг, пров. Дежньова, 9, код 03342184) про визнання діючим Договір купівлі-продажу теплової енергії № 11003 від 20.03.2016 та визнання недійсним Індивідуальний Договір від 05.11.2021 про надання послуги з постачання теплової енергії.

Судові витрати у справі покласти на Позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду у строк, передбачений ст.256 ГПК України.

Повне рішення складено 28.04.2025

Суддя С.Г. Юзіков