ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.05.2025м. ДніпроСправа № 904/1148/25

Господарський суд Дніпропетровської області

у складі судді Дупляка С.А.,

без повідомлення (виклику) учасників справи,

дослідивши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи №904/1148/25

за позовом Фізичної особи-підприємця Шпаковського Олександра Віталійовича

до Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат"

про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

1. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Фізична особа-підприємець Шпаковський Олександр Віталійович (далі - позивач) звернувся до господарського суду з позовною заявою від 15.03.2025 за вих. №б/н до Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (далі - відповідач) про стягнення 875.511,45 грн, з яких: 707.810,40 грн основної заборгованості, 93.715,73 грн пені, 61.535,05 грн інфляційних втрат, 12.450,27 грн три проценти річних.

Позивач просить розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження, судові витрати стягнути з відповідача.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/1148/25 визначено суддю ДУПЛЯКА Степана Анатолійовича, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2025.

Ухвалою від 21.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та без виклику учасників справи за наявними у ній матеріалами (в порядку письмового провадження).

Через підсистему «Електронний суд» 04.04.2025 від відповідача надійшов відзив

Через підсистему «Електронний суд» 08.04.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийняв рішення у справі.

З урахуванням режиму воєнного стану та можливості повітряної тривоги в місті Дніпрі у Господарському суді Дніпропетровської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. А тому справу розглянуто у розумні строки, ураховуючи вищевказані обставини та факти.

Стислий виклад позиції позивача

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки № 375 від 09.04.2024 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

Стислий виклад позиції відповідача

Відповідач у відзиві зазначає, що визнає укладення між сторонами договору поставки №375 від 09.04.2024. Проте зазначає, що позивач вимагає не тільки основну заборгованість, але пеню та інфляційні втрати.

Відповідач просить зменшити розмір пені відповідно до ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України, оскільки суд має право зменшувати неустойку у разі її непропорційності збиткам, враховуючи майновий стан сторін та інші суттєві обставини.

Неустойка має стимулювати виконання зобов`язань, а не бути непомірним тягарем. Ця позиція підтверджується Рішенням Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 та постановами Верховного Суду.

Відповідач обґрунтовує необхідність зменшення пені, погіршенням фінансового стану через війну, руйнування логістики та основного ринку збуту; значним зменшенням чисельності працівників через мобілізацію; підтримкою ЗСУ та виконання соціальних зобов`язань; накопиченням збитків у 2023 році - 63 млн грн, у 2024 році - понад 2 млрд грн; відмовою у відшкодуванні ПДВ через санкції проти акціонера, що вплинуло на обіг коштів.

Крім того, відповідач використовує всі можливі юридичні механізми для стягнення заборгованості зі своїх контрагентів та оскаржує незаконні податкові рішення.

З огляду на наведене та судову практику, відповідач просить суд зменшити розмір пені на 90 % та надати розстрочку виконання рішення суду на шість місяців рівними частинами.

Стислий виклад позиції позивача на відзив відповідача

Позивач зазначає, що нарахована пеня за договором №375 від 09.04.2024 є законною, доцільною та правильно обчисленою, однак враховуючи складне фінансове становище відповідача та багаторічну співпрацю, позивач погоджується на зменшення пені на 90%.

Однак позивач не погоджується на запропонований відповідачем 6-ти місячний строк на розстрочку виконання рішення, через власне критичне економічне становище такі, як втрата клієнтів, падіння доходів, перебої в логістиці та енергопостачанні. Позивач зауважує, що труднощі відповідача виникли ще до укладення договору, і він свідомо приймав зобов`язання, однак позивач погоджується на реструктуризацію боргу (розстрочення) на строк не більше 3 місяців.

Щодо 3% річних та інфляційних втрат позивач зазначає, що відповідно до ст. 625 ЦКУ, вони мають відновлювальний характер і підлягають стягненню незалежно від пені.

2. ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

Предметом доказування у справі, відповідно до ч. 2 ст. 76 ГПК України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У даному випадку до предмета доказування входять обставини: укладання договору; оплати товару; поставки товару; наявності чи відсутності підстав для стягнення заборгованості та нарахованих на неї пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат; правомірності заявлених позовних вимог.

Суд встановив, що 09.04.2024 між Фізичною особою-підприємцем Шпаковським Олександром Віталійовичем (далі позивач, постачальник) та Акціонерним товариством "Криворізький залізорудний комбінат" (далі відповідач, покупець) був укладений договір поставки №375 (далі - договір).

Згідно з п.1.1 договору постачальник зобов`язаний поставити і передати у власність покупця, а покупець прийняти й оплатити товар, у порядку й на умовах, передбачених даним договором.

Оплата здійснюється в порядку й у строки, передбачені специфікаціями до даного договору (п. 4.4 договору).

У випадку порушення покупцем строків розрахунків за договором покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення, яка розраховується з 10 банківського дня з моменту настання прострочення у відсотках, шляхом її ділення на 365 днів та множення на кількість днів прострочення (п. 7.6 договору).

Даний договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє по 31.12.2024 (п.10.1 договору).

09.04.2024 між сторонами була укладена специфікація №1, відповідно до якої постачальник поставляє покупцеві товар (чоботи шахтарські покращені, виробництва UAB Paliutis (Литва), в кількості 442 пари) загальна вартість якого складає 317.709,60 грн. Строк поставки товару: 2 квартал 2024 року, протягом 60 календарних днів з моменту направлення письмової заявки покупцем (п. 4 специфікації).

12.06.2024 сторонами була укладена специфікація № 3, згідно з якою постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти й оплатити товар - чоботи шахтарські покращені 400Р, виробництва UAB Paliutis (Литва), в кількості 748 пари, загальна вартість якого складає 565.488,00 грн. Строк поставки товару, згідно п. 4 специфікації, 2-3 квартал 2024 року, протягом 60 календарних днів з моменту направлення письмової заявки покупцем.

На виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 883.197,40 грн, що підтверджується видатковими накладними:

- видаткова накладна №б0000083 від 24.04.2024 на суму 175.387,00 грн;

- видаткова накладна №б0000126 від 27.06.2024 на суму 142.322,40 грн;

- видаткова накладна №б0000144 від 26.07.2024 на суму 565.488,00 грн.

Видаткові накладні були підписані відповідачем без будь-яких зауважень та заперечень.

Відповідно до п.5 специфікації № 1 та п.5 специфікації № 3 оплата за товар здійснюється відповідачем за фактом поставки партії товару. Отже, відповідно до умов договору та специфікацій до нього, відповідач повинен був повністю розрахуватись за товар за фактом його поставки.

Як у позові зазначає позивач, відповідачем належним чином не виконані зобов`язання щодо своєчасної та в повному обсязі оплати товару, здійснено лише часткову оплату товару за видатковою накладною №б0000083 від 24.04.2024 у розмірі 175.387,00 грн.

Несплаченою залишилась сума у розмірі 707.810,40 грн.

Наведені вище обставини і зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

3. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Предметом спору у даній справі є вимоги позивача до відповідача про стягнення 707.810,40 грн основної заборгованості, 93.715,73 грн пені, 61.535,05 грн інфляційних втрат, 12.450,27 грн три проценти річних.

Згідно з нормами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 625, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 180 ГК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

В ч. 3 ст. 180 ГК України визначено, що при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Оцінивши зміст договору, господарський суд встановив, що сторонами погоджено його істотні умови.

Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорено; не розірвано; не визнано недійсним.

Таким чином укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Отже, двосторонній характер договору зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто з укладенням такого договору постачальник бере на себе обов`язок поставити певний товар і, водночас, покупець зобов`язується прийняти та оплатити такий товар.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Порядок оплати товару врегульовано розділом 4 договору.

Оплата здійснюється в порядку й у строки, передбачені специфікаціями до даного договору (п. 4.4 договору).

09.04.2024 між сторонами була укладена специфікація №1, відповідно до якої постачальник поставляє покупцеві товар (чоботи шахтарські покращені, виробництва UAB Paliutis (Литва), в кількості 442 пари) загальна вартість якого складає 317.709,60 грн. Строк поставки товару: 2 квартал 2024 року, протягом 60 календарних днів з моменту направлення письмової заявки покупцем (п. 4 специфікації).

12.06.2024 сторонами була укладена специфікація № 3, згідно з якою постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти й оплатити товар - чоботи шахтарські покращені 400Р, виробництва UAB Paliutis (Литва), в кількості 748 пари, загальна вартість якого складає 565.488,00 грн. Строк поставки товару, згідно п. 4 специфікації, 2-3 квартал 2024 року, протягом 60 календарних днів з моменту направлення письмової заявки покупцем.

На виконання умов договору, позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 883.197,40 грн, що підтверджується видатковими накладними:

- видаткова накладна №б0000083 від 24.04.2024 на суму 175.387,00 грн;

- видаткова накладна №б0000126 від 27.06.2024 на суму 142.322,40 грн;

- видаткова накладна №б0000144 від 26.07.2024 на суму 565.488,00 грн.

Видаткові накладні були підписані відповідачем без будь-яких зауважень та заперечень.

Відповідно до п.5 специфікації № 1 та п.5 специфікації № 3 оплата за товар здійснюється відповідачем за фактом поставки партії товару.

Відповідачем була здійснена часткова оплата товару за видатковою накладною №б0000083 від 24.04.2024 у розмірі 175.387,00 грн.

Несплаченою залишилась сума у розмірі 707.810,40 грн за видатковими накладним №б0000126 від 27.06.2024 на суму 142.322,40 грн та №б0000144 від 26.07.2024 на суму 565.488,00 грн.

Таким чином, строк оплати товару є таким, що настав.

Доказів оплати товару у розмірі 707.810,40 грн відповідач не надав.

У відзиві на позов відповідач не заперечив проти того, що між сторонами був укладений договір поставки №375 від 09.04.2024, відповідно до якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупця, а покупець прийняти й оплатити товар, у порядку й на умовах, передбачених даним договором. Найменування, кількість, комплектність товару узгоджується сторонами у специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 707.810,40 грн визнаються обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення пені

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

За визначенням ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. ч. 4, 6 ст. 231 ГК у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 7.10 договору передбачено, що у випадку порушення покупцем строків розрахунків за договором покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення, яка розраховується з 10 банківського дня з моменту настання прострочення у відсотках, шляхом її ділення на 365 днів та множення на кількість днів прострочення (п. 7.6 договору).

Позивач нарахував до стягнення з відповідача пеню за загальний період прострочення з 17.04.2024 до 15.02.2025 (по кожній видатковій накладній окремо) на загальну суму 93.715,73 грн.

Господарський суд перевірив розрахунок пені визнав його арифметично та методологічно правильними, а вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню 93.715,73 грн.

Відповідач у відзиві просив суд зменшити розмір пені на 90 %.

З приводу заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру пені суд враховує таке.

За приписами статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, за положенням частини першої статті 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 29.09.2020 у справі №909/1240/19 (909/1076/19), від 24.12.2020 №914/1888/19, від 26.01.2021 №916/880/20, від 23.01.2021 №921/580/19, від 26.01.2021 №916/880/20.

Визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.10.2020 у справі №904/5645/19, від 14.04.2021 у справі №922/1716/20.

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Подібний за змістом правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №923/536/18, від 10.04.2019 у справі №905/1005/18, від 06.09.2019 у справі у справі №914/2252/18, від 30.09.2019 у справі №905/1742/18, від 14.07.2021 у справі №916/878/20.

Отже, дослідивши надані відповідачем докази та аргументи сторін, суд дійшов висновку про наявність обставин, які мають істотне значення у справі, та наявність підстав для зменшення пені на 90 % з огляду на таке.

Так, суд враховує той факт, що внаслідок повномасштабного вторгнення РФ фінансовий стан відповідача значно погіршився: скоротилась чисельність працівників (зокрема, через мобілізацію до ЗСУ), порушено логістичні ланцюги збуту, знищено основного споживача - ПРАТ «ММК ім. Ілліча». Господарський суд Запорізької області 01.03.2023 у справі № 908/2465/22 визнав заборгованість цього підприємства перед відповідачем у розмірі 122,6 млн грн, яка досі не погашена.

На зовнішньому ринку компанія LAMET s.r.o. заборгувала відповідачу $1,2 млн за рішенням МКАС від 12.09.2023. Наразі відповідач вживає заходів для виконання цього рішення в Словаччині.

З огляду на втрату основного ринку збуту, зниження обсягів видобутку руди та відсутність попиту, підприємство перебуває у простої з 08.03.2025 (наказ № 171). Із листопада 2022 року підприємство працює в режимі скороченого часу. Також несе соціальні зобов`язання перед мобілізованими працівниками та їх сім`ями.

За звітами про фінансові результати: збиток у 2023 році становив 63,4 млн грн; за 9 місяців 2024 - вже 462 млн грн; загалом за 2024 рік - понад 2 млрд грн.

Крім того, з грудня 2023 року ДПС України відмовляє у відшкодуванні ПДВ на 180,7 млн грн, посилаючись на санкції проти акціонера - компанії STARMIL LIMITED. Водночас щодо самого Відповідача санкції не застосовувалися. Відповідач оскаржив ці дії в суді та вже має судові рішення на свою користь, які не виконуються податковими органами.

З огляду на зазначені обставини та судову практику (справа № 904/5838/23) відповідач просить суд зменшити розмір пені, нарахованої Позивачем.

Позивач у відповіді на відзив зазначив, що пеня, яка нарахована відповідно до умов п. 7.6. договору поставки № 375 від 09.04.2024 є законною, тому що є формою забезпечення зобов`язання, однак, з урахуванням тяжкого фінансово-економічного становища відповідача, викликаного наслідками збройної агресії РФ, логістичними перебоями, зниженням обсягів реалізації продукції/послуг та наявності багаторічних успішних партнерських відносин між нашими сторонами і прагнення зберегти можливість подальшої співпраці, позивач згоден на зменшення суми пені на 90%, що є достатнім компромісом між дисциплінарною функцією санкції та реальним фінансовим станом відповідача.

З урахуванням конкретних обставин в їх сукупності суд дійшов висновку, що зменшення розміру пені на 90%, з заявлених 93.715,73 грн пені до 9.371,57 грн, є оптимальним балансом інтересів сторін та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

Щодо вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував три проценти річних за загальний період прострочення з 04.07.2024 до 28.02.2025 (по кожній видатковій накладній окремо) на загальну суму 12.450,27 грн.

Господарський суд перевірив розрахунок трьох процентів річних здійснений позивачем та визнав його арифметично правильним та таким, який підлягає стягненню з відповідача у розмірі 12.450,27 грн.

Позивач нарахував інфляційні втрати за загальний період прострочення з липня 2024 року до січня 2025 року (по кожній видатковій накладній окремо) на загальну суму 61.535,05 грн.

Господарський суд перевірив розрахунок інфляційних втрат та визнав його арифметично та методологічно правильним, а вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню 61.535,05 грн.

Відповідач контррозрахунку не надав; арифметичну правильність вимоги не заперечив.

Також відповідач у відзиві просить розстрочити виконання рішення суду на шість місяців рівними частинами.

Розглянувши клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суд зазначає наступне.

Суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні (ч. 1 ст. 239 Господарського процесуального кодексу України).

У разі необхідності у резолютивній частині також вказується про: надання відстрочки або розстрочки виконання рішення (п. 2 ч. 6 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України).

За заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання (ч. 1 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України).

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 3 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України).

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України).

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України).

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

При цьому положення чинного господарського процесуального законодавства України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 Господарського процесуального кодексу України.

Свою заяву відповідач обґрунтовує тим, що зважаючи на те, що поточний фінансовий стан відповідача зумовлений дією зовнішніх факторів, що не залежать від відповідача, вважає за необхідне просити суд розстрочити виконання судового рішення.

Позивач зазначає, що його підприємницька діяльність здійснюється у надзвичайно складних умовах, внаслідок наявності фінансових зобов`язань, зменшення обсягів реалізації та фактична втрата частини ринку, відсутності стабільного доходу який не покриває базових витрат на функціонування та зменшення платоспроможного попиту, руйнування інфраструктури, перебоїв з енергопостачанням. Позивач втратив можливість у повному обсязі здійснювати підприємницьку діяльність, що напряму вплинуло на дохідну частину. Тому він не погоджується на реструктуризацію боргу на 6 місяців, оскільки така відстрочка надмірно затягує строки погашення зобов`язань і не відповідає принципу справедливого балансу інтересів сторін, оскільки тягар очікування виконання зобов`язання перекладається лише на позивача та не враховує, що позивач веде підприємницьку діяльність, має зобов`язання перед іншими контрагентами, включаючи оренду, податки, виплати найманим працівникам, тож суттєво ускладнює здійснення мною господарської діяльності, оскільки повернення коштів є критично важливим для забезпечення платоспроможності та стабільності мого бізнесу, тому що сума боргу є майже половиною обігових коштів, для отримання валового доходу зазначеного в декларації за 2024 рік.

Позивач у відповіді на відзив просить, у разі задоволення позову - встановити строк погашення заборгованості не більше 3 місяців з моменту набрання рішенням законної сили.

Дослідивши зазначені відповідачем докази та обставини, суд не знаходить достатніх правових підстав для її задоволення.

У Господарському процесуальному кодексі України та спеціальному законі, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку (Закон України "Про виконавче провадження"), не встановлений вичерпний перелік обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення, і на підставі яких суд може прийняти рішення про надання відстрочки/розстрочки.

У той же час, слід зважити на таке:

1) виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012);

2) невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 №11-рп/2012);

3) відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року);

4) за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії").

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути оправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Окрім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Окрім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" зазначено, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у Параграфі 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідачем не доведено винятковості випадку, з наявністю якого процесуальний закон пов`язує можливість надання відстрочки/розстрочки виконання рішення суду.

Відстрочка/розстрочка виконання рішення суду призведе до надання переваг відповідачу у порівнянні з позивачем за відсутності для цього підстав.

До того ж, необхідність відстрочення чи розстрочення рішення суду повинна обґрунтовуватись належними та допустимими доказами, що подаються заявником.

Відповідачем не обґрунтовано підстав та обставин, які зміняться чи настануть через шість місяців та які відповідно дадуть можливість виконати рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви відповідача про надання розстрочення виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області.

При цьому суд відзначає, що позивач (за наявності багаторічних успішних партнерських відносин між сторонами і прагнення зберегти можливість подальшої співпраці) не позбавлений можливості не пред`являти до виконання наказ у даній справі одразу, або реструктурувати заборгованість у інший спосіб.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належних доказів на підтвердження своїх доводів відповідач суду не надав.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Беручи до уваги наведене, всі інші аргументи учасників справи суд з урахуванням п. 5 ч. 4 ст. 238 ГПК України відхиляє як такі, що не стосуються предмета спору, є явно необґрунтованими та неприйнятними з огляду на законодавство та усталену судову практику.

У справі, що розглядається, суд, дійшов висновку, що позовні вимоги із зазначених позивачем підстав підлягають задоволенню частково.

Судові витрати

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача.

Водночас в частині зменшення суми пені витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на відповідача в повному обсязі відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України, оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача.

При цьому суд враховує викладене в пункті 4.3. постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013 (яка хоча і стосується попередньої редакції ГПК України та наразі є чинною), у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Керуючись ст.ст. 73 - 79, 86, 129, 233, 238, 240, 241, 252 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (50029, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, ВУЛИЦЯ СИМБІРЦЕВА, будинок 1-А; ідентифікаційний код 00191307) на користь Фізичної особи-підприємця Шпаковського Олександра Віталійовича ( АДРЕСА_1 ; код РНОКПП НОМЕР_1 ) 707.810,40 грн (сімсот сім тисяч вісімсот десять грн 40 к.) основної заборгованості, 9.371,57 грн (дев`ять тисяч триста сімдесят одну грн 57 к.) пені, 61.535,05 грн (шістдесят одну тисячу п`ятсот тридцять п`ять грн 05 к.) інфляційних втрат, 12.450,27 грн (дванадцять тисяч чотириста п`ятдесят грн 27 к.) трьох процентів річних, 10.506,14 грн (десять тисяч п`ятсот шість грн 14 к.) судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог (про стягнення 84.344,16 грн пені) відмовити.

У задоволенні клопотання відповідача про розстрочення виконання судового рішення відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.А. Дупляк