ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2025 р. Справа№ 920/384/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Михальської Ю.Б.

Скрипки І.М.

при секретарі судового засідання Линник А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Головного управління Держгеокадастру у Сумській області

на рішення Господарського суду Сумської області від 02.10.2024

у справі № 920/384/24 (суддя О.Ю. Резніченко)

за позовом Керівника Охтирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позивачів: Сумської обласної державної адміністрації - Сумської обласної військової адміністрації (позивач - 1) та Міністерства культури та стратегічних комунікацій України (позивач - 2)

до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (відповідач - 1)

Тростянецької міської ради (відповідач - 2)

Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Восход" (відповідач - 3)

за участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Департаменту культури і туризму та релігій Сумської обласної державної адміністрації

про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

за участю представників сторін згідно з протоколом судового засідання, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року Керівник Охтирської окружної прокуратури (далі також -Прокурор) в інтересах держави в особі Сумської обласної військової адміністрації (далі також - Сумська ОВА) та Міністерства культури та стратегічних комунікацій України (далі також - Міністерство) звернувся до Господарського суду Сумської області з позовними вимогами до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (далі також - Держгеокадастр), Тростянецької міської ради (далі також - Тростянецька МР) та Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Восход» (далі також - Товариство), за участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Департаменту культури і туризму та релігій Сумської обласної державної адміністрації (далі також - Департамент) про визнання незаконним і скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 03.12.2020 № 13-ОТР в частині передачі з державної у комунальну власність Тростянецької міської ради Охтирського району Сумської області земельних ділянок сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами: :00:001:1716, 925086200:00:001:1717, :00:001:1719 та усунення перешкод власнику у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 5,262 га кадастровий номер :00:001:1716, земельною ділянкою площею 13,4042 га кадастровий номер :00:001:1717 та земельною ділянкою площею 14,6531 га кадастровий номер :00:001:1719, а також визнання недійсним договору оренди №3 від 03.01.2012 укладеного між СТОВ «Агрофірма Восток» та ГУ Держгеокадастру в Сумській області.

13.05.2024 до суду першої інстанції від Прокурора надійшла заява про закриття провадження у справі у частині позовних вимог та заява про зміну предмету позову, які були розглянуті та задоволені судом. Підстави заяв, мотиви та висновки суду викладені в ухвалі від 27.05.2024 (т.3 а.с. 161-168).

Так, відповідно до зазначеної ухвали суду, розгляд справи був продовжений за наступними позовними вимогами:

1) Визнати незаконним і скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 03.12.2020 № 13-ОТР в частині передачі з державної у комунальну власність Тростянецької міської ради Охтирського району Сумської області земельних ділянок сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами: :00:001:1716, 925086200:00:001:1717, :00:001:1719.

2) Усунути перешкоди власнику - державі в особі Сумської обласної військової (державної) адміністрації - у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 5,262 га кадастровий номер :00:001:1716 шляхом:

- скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 5,262 га кадастровий номер :00:001:1716 за територіальною громадою в особі Тростянецької міської ради Охтирського району Сумської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 50);

- скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права оренди СТОВ "Агрофірма Восток" на земельну ділянку площею 5,262 га кадастровий номер :00:001:1716;

- скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:1716 площею 5,262 га;

3) Усунути перешкоди власнику - державі в особі Сумської обласної військової (державної) адміністрації - у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 13,4042 га кадастровий номер :00:001:1717 шляхом:

- скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 13,4042 га кадастровий номер :00:001:1717 за територіальною громадою в особі Тростянецької міської ради Охтирського району Сумської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 50);

- скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права оренди СТОВ "Агрофірма Восток" на земельну ділянку площею 13,4042 га кадастровий номер :00:001:1717;

- скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:1717 площею 13,4042 та;

4) Усунути перешкоди власнику - державі в особі Сумської обласної військової (державної) адміністрації - у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 14,6531 га кадастровий номер :00:001:1719 шляхом:

- скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 14,6531 га кадастровий номер :00:001:1719 за територіальною громадою в особі Тростянецької міської ради Охтирського району Сумської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 50);

- скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права оренди СТОВ "Агрофірма Восток" на земельну ділянку площею 14,6531 га кадастровий номер :00:001:1719;

- скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:1719 площею 14,6531 га;

5) Визнати недійсним договір оренди № 3 від 03.01.2012, сторонами якого є СТОВ "Агрофірма Восход" та Тростянецька міська рада, в частині передачі в оренду СТОВ "Агрофірма Восток" земельних ділянок: з кадастровим номером :00:001:1716, площею 5,2620 га; з кадастровим номером :00:001:1717, площею 13,4043 га; з кадастровим номером :00:001:1719, площею 14,6531 га.

Крім того, судом було закрито провадження у справі № 920/384/24 в частині визнання недійсним договору оренди № 3 від 03.01.2012, в частині передачі оспорюваних земельних ділянок в оренду СТОВ "Агрофірма Восток" та скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права оренди СТОВ "Агрофірма Восток" на земельні ділянки з кадастровими номерами: :00:001:1716, :00:001:1717, :00:001:1719, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку із відсутністю предмету спору щодо вказаних позовних вимог.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 02.10.2024 у справі №920/384/24 позовні вимоги задоволено повністю. Визнано незаконним і скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 03.12.2020 № 13-ОТР в частині передачі з державної у комунальну власність Тростянецької міської ради Охтирського району Сумської області земельних ділянок сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами: :00:001:1716, 925086200:00:001:1717, :00:001:1719.

Усунуто перешкоди власнику - державі в особі Сумської обласної військової (державної) адміністрації - у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 5,262га кадастровий номер :00:001:1716 шляхом: - скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 5,262 га кадастровий номер :00:001:1716 за територіальною громадою в особі Тростянецької міської ради Охтирського району Сумської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 50); скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:1716 площею 5,262 га.

Усунуто перешкоди власнику - державі в особі Сумської обласної військової (державної) адміністрації - у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 13,4042 га кадастровий номер :00:001:1717 шляхом: - скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 13,4042 га кадастровий номер :00:001:1717 за територіальною громадою в особі Тростянецької міської ради Охтирського району Сумської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 50); - скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:1717 площею 13,4042 га.

Усунуто перешкоди власнику - державі в особі Сумської обласної військової (державної) адміністрації - у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 14,6531 га кадастровий номер :00:001:1719 шляхом: - скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 14,6531 га кадастровий номер :00:001:1719 за територіальною громадою в особі Тростянецької міської ради Охтирського району Сумської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 50); - скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:1719 площею 14,6531 га.

Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Сумській області на користь Сумської обласної прокуратури 12112,00 грн витрат по сплаті судового збору. Стягнуто з Тростянецької міської ради на користь Сумської обласної прокуратури 9084,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Надаючи оцінку правам прокурора на звернення до суду із позовом, суд першої інстанції керувався нормами статей 54, 131-1 Конституції України, статті 53 Господарського процесуального кодексу України (далі також - ГПК України), статті 23 Закону України «Про прокуратуру», статті 19 Закону України «Про міжнародні договори», а також Преамбулою Закону України «Про охорону культурної спадщини» Також судом застосовано положення низки міжнародних договорів. Зокрема, Конвенцію про охорону архітектурної спадщини Європи, підписаною 03.10.1985, Конвенцію про охорону всесвітньої культурної і природної спадщини від 16.11.1972, Міжнародну хартію ООН з охорони й реставрації нерухомих пам`яток і визначних місць від 31.03.1964, Рекомендацію ООН про збереження та сучасну роль історичних ансамблів від 26.11.1976, Міжнародну хартію ООН про охорону історичних міст (Вашингтонська хартія) від 01.01.1987. Суд, врахувавши наведені норми, у сукупності із предметом та підставами позовних вимог, дійшов висновку про те, що оформлення права комунальної власності на земельні ділянки, які у комунальній власності перебувати не можуть та є власністю держави, беззаперечно свідчить про порушення інтересів держави, оскільки воно зачіпає інтереси Українського народу та становить загрозу безповоротної втрати пам`ятки археології як невідтворного джерела інформації про зародження і розвиток цивілізації.

Оскільки звернення Прокурора з позовом зумовлено тим, що внаслідок незаконної реєстрації права комунальної власності та права оренди на спірні ділянки державі створено перешкоди у розпорядженні землею, у межах якої знаходиться пам`ятка археології національного значення, а також бездіяльністю органів, уповноважених здійснювати захист інтересів держави, що підтверджується листуванням Прокурора з Сумською ОДА та Міністерством, яке здійснювалося на підставі абз. 4 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», то, за висновком суду першої інстанції, прокурор, звертаючись із позовом, зазначив підстави для представництва прокурором інтересів держави та підтвердив їх наявність.

Рішення суду першої інстанції по суті позовних вимог мотивовано нормами Розпорядження Представника Президента України від 19.07.1994 № 227, Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2009 № 928 «Про занесення об`єктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України», статей 19, 20, 53, 54, 54-1, 79, 79-1, 152, 155 Земельного кодексу України (далі також - ЗК України), статей 17, 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини», статей 15, 16, 21, 393 Цивільного кодексу України (далі також - ЦК України), статей. 2, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», статті 1 Закону України «Про землеустрій», ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» застосувавши які до встановлених судом обставин розташування пам`яток археології на земельних ділянках з кадастровими номерами :00:001:1716, :00:001:1717, :00:001:1719, суд дійшов висновку про неможливість перебування таких земельних ділянок у комунальній чи приватній власності. Відповідно, оскільки ці земельні ділянки було передано з державної у комунальну власність на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 03.12.2020 № 13-ОТР в частині передачі з державної у комунальну власність Тростянецької міської ради Охтирського району Сумської області земельних ділянок сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами: :00:001:1716, 925086200:00:001:1717, :00:001:1719, то, за висновком суду, є підстави для скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 03.12.2020 № 13-ОТР як такого, що порушує права держави як власника земельних ділянок, а також для усунення перешкод у користуванні спірними земельними ділянками шляхом скасування державної реєстрації на них та відомостей у державному земельному кадастрі щодо таких земельних ділянок.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Головне управління Держгеокадастру у Сумській області звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги за апеляційною скаргою, Держгеокадастр вказує на неправильне застосування судом норм матеріального права - статті 54-1, п. 24 Розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, статті 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та порушення норм процесуального права - статті 236 ГПК України. Зокрема, судом неповно з`ясовано обставини справи, які мають значення для розгляду спору по суті. Судом залишено поза увагою, що як на період формування спірних земельних ділянок у 2001 році, так і на час розгляду справи судом, відомості про обмеження у використанні земельних ділянок, встановлені порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою КМ України від 17.10.2012 №1051, - не зареєстровані. Крім цього, земельна ділянка, на якій розташована пам`ятка археологічного комплексу «Ницаха» не сформована, межі не встановлені, а отже, до Державного земельного кадастру відомості не внесені. У матеріалах справи відсутні висновки земельно-технічної експертизи, які б підтверджували доводи Прокурора про накладення спірних земельних ділянок на земельну ділянку, на якій розміщено археологічну пам`ятку. Фактично, згідно з паспортом археологічного комплексу «Ницаха», площа комплексу складає 21,0736 га, а не 33,3193 га. Охоронна зона навколо об`єкта культурної спадщини не відноситься до земель історико-культурного призначення. Відповідно, Прокурор може порушувати вимоги щодо земельної ділянки, яка знаходиться під пам`яткою культурної спадщини, і її розмір - 21,0736 га. До того ж, матеріали справи не містять доказів того, що за цільовим призначенням спірні земельні ділянки віднесено до земель історико-культурного призначення. Навпаки, ці земельні ділянки завжди були віднесені до земель сільськогосподарського призначення. У зв`язку з прийняттям судом такого рішення існує загроза передачі Сумській ОВА земельної ділянки площею більше, ніж 12 га - безпідставно.

Скаржник наголошує на тому, що з огляду на положення п. 24 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, законним розпорядником спірних земельних ділянок є Тростянецька міська рада Охтирського району Сумської області.

Щодо вимог про визнання незаконним і скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 03.12.2020 № 13-ОТР в частині передачі з державної у комунальну власність Тростянецької міської ради Охтирського району Сумської області земельних ділянок сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами: :00:001:1716, 925086200:00:001:1717, :00:001:1719 заявник апеляційної скарги вказує, що така вимога заявлена одним органом державної влади до іншого, тобто фактично - державою до держави, що вказує на те, що позивач та відповідач у справі збігаються. У цій частині, судом першої інстанції не враховано висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 05.10.2022 у справі №922/1830/19.

Судом першої інстанції також неправильно застосовано статтю 9, пункт 10 статті 24, пункти 2, 4 Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державний земельний кадастр». Заявником зауважено, що наслідком скасування реєстрації земельної ділянки є зникнення земельної ділянки як об`єкту цивільних прав, а не відновлення порушених прав держави. Відсутність відомостей у Державному земельному кадастрі щодо спірних земельних ділянок унеможливить подальшу реєстрацію прав щодо них у Державному реєстрі речових прав.

До апеляційної скарги скаржником додано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, обґрунтоване повторним зверненням з апеляційною скаргою до суду, оскільки Північним апеляційним господарським судом ухвалою від 20.01.2025 було повернуто без розгляду апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області на рішення Господарського суду Сумської області від 02.10.2024 у справі №920/384/24.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 27.01.2025 апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Скрипки І.М., Михальської Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.02.2025, поновлено Головному управлінню Держгеокадастру у Сумській області пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Сумської області від 02.10.2024 у справі № 920/384/24, відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд апеляційної скарги на 13.03.2025. Учасникам апеляційного провадження встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу до 21.02.2025. Зупинено дію рішення Господарського суду Сумської області від 02.10.2024 у справі №920/384/24.

20.02.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від представника Тростянецької міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому Міськрада просить апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати з прийняттям у справі нового рішення про відмову у задоволенні позову. Підтримує доводи апеляційної скарги про відсутність доказів віднесення спірних земельних ділянок до земель історико-культурного призначення. Додатково вказує на те, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 03.12.2020 № 13-ОТР є актом індивідуальної дії, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання, відповідно, визнання його незаконним і скасування є неналежним способом захисту порушених прав. Вказує також, що прокурором було пропущено шестимісячний строк, встановлений ст. 19, 122 КАС України для оскарження індивідуальних актів. Прокурором також порушено вимоги ст. 19 ГПК України щодо досудового врегулювання спору та передачі спірних земельних ділянок із комунальної у державну власність відповідно до вимог Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності».

21.02.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від представника Міністерства культури та стратегічних комунікацій України та представника Охтирської окружної прокуратури надійшли відзиви на апеляційну скаргу.

Міністерство у відзиві просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. Зауважує, що матеріалами справи підтверджується накладення спірних земельних ділянок на земельну ділянку історико-культурного призначення, на якій безпосередньо розташовано археологічну пам`ятку. У зв`язку з цим, у Держгеодастру були відсутні повноваження для передачі, як і у Міськради були відсутні підстави для реєстрації спірних земельних ділянок за собою, як об`єктів права комунальної власності.

Прокурор у відзиві також просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та застосовано до них норми матеріального права, якими врегульовано спірні правовідносини сторін. Вважає безпідставними доводи Держгеокадастру, що оскільки у ДЗК відсутні відомості про наявність обмежень у використанні спірних земельних ділянок, а також оскільки під час формування їх було віднесено до земель сільськогосподарського призначення, то це виключає відповідальність Держгеокадастру за неправильне формування та подальшу передачу цих земель до комунальної власності на підставі закону. Так, пунктом 27 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Сумській області саме на Держгеокадастр покладено функції здійснення державного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності. Відповідно, відсутність обмежень у ДЗК щодо використання земельних ділянок та віднесення їх до земель сільськогосподарського призначення принаймні у частині, яка накладається на межі пам`ятки культури, суперечить дійсності та, вочевидь, не є достатньою правовою підставою для зміни цільового призначення земель, або вирощування сільськогосподарський культур у охоронній зоні пам`ятки.

Прокурор також підкреслює, що науково-проектна документація пам`ятки культури, з огляду на вимоги ст. 14-1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» є достатньою для визначення меж земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка, оскільки при розробці технічної документації було здійснено прив`язку меж земельних ділянок до державної геодезичної мережі. Факт накладення спірних земельних ділянок на межі археологічного комплексу підтверджується наявними у матеріалах справи, графічною частиною технічної пам`ятко-охоронної документації та Паспортом вказаної пам`ятки археології.

Прокурором також наголошується на тому, що метою позову є встановлення стану законності з метою збереження пам`ятки археології, а не повернення спірних земельних ділянок державі у їх теперішній конфігурації. Припинення існування такого об`єкту цивільних прав надасть державі безперешкодну можливість оформити земельну ділянку під пам`яткою архітектури як новим об`єктом цивільних прав.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2025 розгляд апеляційної скарги Головного управління Держгеокадастру у Сумській області на рішення Господарського суду Сумської області від 02.10.2024 у справі №920/384/24 відкладено на 26.03.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.03.2025 оголошено у розгляді справи № 920/384/24 перерву до 09.04.2025.

В судове засідання 09.04.2025 з`явився прокурор, інші учасники справи своїх повноважних представників до суду не направили, по дату, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Колегія суддів, вислухавши думку прокурора щодо можливості завершення розгляду апеляційної скарги за відсутності інших учасників справи, ухвалила здійснювати апеляційний розгляд справи без участі осіб, які не з`явилися, враховуючи, що в судовому засіданні 26.03.2025 представники скаржника, позивача-1 та відповідача-1 надавали свої пояснення по суті апеляційної скарги та по суті спору.

До того ж, відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

За приписами ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

В судовому засіданні прокурор заперечив проти апеляційної скарги, вказуючи на необгрунтованість та безпідставність її доводів, просив скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

09.04.2025 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів зауважує, що доводи апеляційної скарги не стосуються висновків суду першої інстанції про наявність у Прокурора підстав звернутись із позовом в інтересах визначених ним позивачів. Тому у цій частині, рішення суду першої інстанції не переглядається, з огляду на приписи ч.1 ст. 269 ГПК України.

Обговоривши доводи апеляційної скарги Головного управління Держгеокадастру у Сумській області на рішення Господарського суду Сумської області від 02.10.2024, відзивів на апеляційну скаргу, дослідивши докази, наявні у справі, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно з Розпорядженням Представника Президента України від 19.07.1994 № 227 два городища, селище, курганний і безкурганний могильник, що розташовані за 1,0 км на південний схід від села Ницаха включені до державного реєстру пам`яток археології Сумської області (п. № 615).

У подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2009 № 928 «Про занесення об`єктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України», Комплекс пам`яток біля с. Ницаха у складі 2 городищ, селища і курганного могильника роменської культури і Київської Русі (далі - Археологічний комплекс) внесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та присвоєно йому охоронний номер 180029-Н.

Вказану пам`ятку археології паспортизовано у 2018 році.

На момент її паспортизації як пам`ятка, так і земельні ділянки, на яких вона розташована перебували у державній власності.

До паспорту пам`ятки складено схематичний план Комплексу з відображенням топонімів, відповідно до яких здійснено прив`язку місця розташування Комплексу, а також облікові картки пам`ятки археології, які датовані 2018 роком, у яких продубльовано інформацію про місце розташування, час виявлення, а також площу Комплексу.

У паспорті пам`ятки та обліковій картці зазначено ідентичні відомості про значимість віднайденої пам`ятки та додаткові відомості про Комплекс у різні історичні періоди.

Відповідно до вказаного паспорту, археологічний комплекс датовано IX-XIII ст.

Археологічний комплекс розташований на східній околиці села Ницаха: городища Великий та Малий Балкан - за 0,3-0,4 км на південний схід від східної околиці села, могильник курганний - за 0,6 км на північний схід від східної околиці села, селище та ґрунтовий могильник - на східній околиці села.

Адреса пам`ятки: Сумська область, Тростянецький район, Ницахська сільська рада, с. Ницаха.

Археологічний комплекс «Ницаха» є рештками давньоруського населеного пункту, що ототожнюється з літописним містом Нічан. Городища є пам`ятками фортифікації племен сіверян та давньоруської держави. Селище є невід`ємною частиною поселенського комплексу давньоруського міста, ґрунтовий та курганний могильники репрезентують поховальні пам`ятки Х-ХІІ ст. В цілому археологічний комплекс має значну історико-археологічну цінність.

У 2018 році «Сумським науково-дослідним та проектним інститутом землеустрою» розроблено технічну пам`ятко-охоронну документацію по визначенню меж пам`ятки культурної спадщини - археологічний комплекс «Ницаха»: два городища, селище і могильник курганний та його охоронної зони на території Ницахської сільської ради Сумської області.

Вказана документація розроблена на виконання «Програми економічного і соціального розвитку Сумської області за 2018 рік» на підставі договору №392 від 07.06.2018 та технічного завдання ДП «Сумський інститут землеустрою» у відповідності з вимогами Земельного кодексу України, Закону України «Про землеустрій», Закону України «Про державний земельний кадастр», «Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.04.2010 № 376, ст.6 п. 4. закону України «Про охорону культурної спадщини».

На пам`ятку культурної спадщини складено план меж земельної ділянки та її охоронної зони. Площа земельних ділянок та склад угідь в їх межах відображено в експлікації.

Загальна кількість виявлених та обстежених пам`яток культурної спадщини на території Ницахської сільської ради Тростянецького району Сумської області становить один об`єкт - археологічний комплекс «Ницаха», який включає в себе два городища, селище і могильник курганний на загальній площі 44,7803 га, в т.ч. пам`ятка - всього- 21,0736 (два городища і селище - 18,0132 га, могильник курганний - 3,0337 га, курган - 0,0267 га), охоронна зона - 23,7067 га.

Охоронна зона пам`ятки археології - археологічного комплексу «Ницаха»: два городища, селище і могильник курганний встановлена 50 м від межі пам`ятки за конфігурацією укріплень та рельєфу.

На момент паспортизації пам`ятки археології та землі, на яких розташовані її складові, а саме: Городища «Великий Балкан», «Малий Балкан» та Селище - перебували у державній власності, як землі Ницахської сільської ради не надані у власність чи користування (кадастрові номери: :00:001:1716, :00:001:1717, :00:001:1719, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва).

Як вбачається із даних Державного земельного кадастру, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок (кадастрові номера: :00:001:1716, :00:001:1717, :00:001:1719) в натурі (на місцевості) розроблена у 2011 році ПП «Горизонт», землевпорядником Войтовим Миколою Васильовичем.

Категорія вказаних земельних ділянок визначена як землі сільськогосподарського призначення, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

При цьому, на момент розробки технічної документації із землеустрою щодо вказаних земельних ділянок, зазначений археологічний комплекс вже мав статус об`єкта культурної спадщини (присвоєно Розпорядженням Представника Президента України від 19.07.1994 № 227 та в подальшому Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2009 № 928 «Про занесення об`єктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України»),

У подальшому, відповідно до статей 151, 117, 122 Земельного кодексу України, Указу Президента України від 15.10.2020 № 449/2020 «Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин», постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2020 р. № 1113 «Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин», наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2020 № 485 «Деякі питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності до комунальної власності», Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області, на підставі наказу від 03.12.2020 №13-ОТР передано Тростянецькій міський раді Охтирського району Сумської області у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 4855,3240 га, які розташовані за межами населених пунктів на території Тростянецької об`єднаної територіальної громади Охтирського району (Тростянецького району) Сумської області згідно з актом приймання-передачі, в тому числі земельні з кадастровими номерами: :00:001:1716, :00:001:1717, :00:001:1719, на яких знаходиться Археологічний комплекс.

Рішенням Тростянецької міської ради від 11.12.2020 №157 прийнято у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 4855,3240 га, які розташовані за межами населених пунктів на території Тростянецької об`єднаної територіальної громади Охтирського району (Тростянецького району) Сумської області, в тому числі земельні ділянки з кадастровими номерами: :00:001:1716, :00:001:1717, 592508200:00:001:1719, на яких знаходиться Археологічний комплекс.

23.12.2020 державним реєстратором зареєстровано право комунальної власності за Тростянецькою міською радою на земельні ділянки з кадастровими номерами: :00:001:1716, :00:001:1717, :00:001:1719.

Крім того, з 03.01.2012 земельні ділянки, з кадастровими номерами: :00:001:1716, :00:001:1717, :00:001:1719 передані у користування СТОВ «Агрофірма Восток», відповідно до договору оренди від 03.01.2012 № 3 та додаткової угоди до нього від 30.03.2021. Відповідно, за СТОВ «Агрофірма «Восток» зареєстровано право оренди на спірні земельні ділянки.

Предметом спору у справі, що переглядається є вимоги прокурора про усунення перешкод у користуванні спірними земельними ділянками шляхом визнання незаконним та скасування наказу Держгеокадастру, яким передано їх до земель комунальної власності, реєстрації права комунальної власності за Міськрадою, а також орендарем, а також скасування відомостей щодо цих земельних ділянок у ДЗК.

Прокурором підкреслено, що межі спірних земельних ділянок накладаються на межі земельної ділянки, яка віднесена до земель історико-культурного призначення, і до таких земель відноситься безпосередньо земельна ділянка, на якій розташовано пам`ятку археології, а також, охоронна зона, встановлена щодо цієї пам`ятки.

Не погоджуючись із позовом прокурора, відповідачі вказують на те, що спірні земельні ділянки за цільовим призначенням віднесені до земель сільськогосподарського призначення, відповідно, належним розпорядником земель є Міська рада. До того ж, матеріалами справи не підтверджено, що на цих земельних ділянках розташовано пам`ятку археології.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Так, статтями 53, 54 Земельного кодексу (далі - ЗК) України визначено, що до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби. Землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Порядок використання земель історико-культурного призначення визначається законом.

Згідно зі ст. 54-1 цього Кодексу з метою охорони культурної спадщини на використання земель у межах території пам`ятки культурної спадщини встановлюються обмеження відповідно до Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Обмеження у використанні земель у межах території пам`ятки культурної спадщини, зон охорони, поширюються на усі розташовані в межах цих територій та об`єктів землі незалежно від їх цільового призначення. Межі території, на яку поширюються такі обмеження, визначаються відповідно до Закону України «Про охорону культурної спадщини» і зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації, науково-проектній документації у сфері охорони культурної спадщини. Відомості про зазначені обмеження у використанні земель вносяться до Державного земельного кадастру.

Режим використання земель у межах території пам`ятки культурної спадщини, визначається науково-проектною документацією у сфері охорони культурної спадщини, а до затвердження такої документації - Законом України «Про охорону культурної спадщини».

Отже, порядок використання земель у межах території пам`ятки культурної спадщини та її зон охорони визначається науково-проектною документацією у сфері охорони культурної спадщини, а до затвердження такої документації - Законом України «Про охорону культурної спадщини».

Відповідно до статті 34 вказаного Закону землі, на яких розташовані пам`ятки, історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, належать до земель історико-культурного призначення.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, на території Ницахської сільської ради Тростянецького району Сумської області розташовано один об`єкт - археологічний комплекс «Ницаха», який включає в себе два городища, селище і могильник курганний на загальній площі 44,7803 га, в т.ч. пам`ятка - всього- 21,0736 (два городища і селище - 18,0132 га, могильник курганний - 3,0337 га, курган - 0,0267 га), охоронна зона - 23,7067 га.

На спірних земельних ділянках (кадастрові номери: :00:001:1716, :00:001:1717, :00:001:1719, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), які на момент паспортизації пам`ятки археології перебували у державній власності, як землі Ницахської сільської ради не надані у власність чи користування, розташовувались складові пам`ятки, а саме: Городища «Великий Балкан», «Малий Балкан» та Селище.

Судом першої інстанції також встановлено, що відомості стосовно розташування у межах земельних ділянок з кадастровими номерами: :00:001:1716, 925086200:00:001:1717, :00:001:1719 пам`ятки археології національного значення - Археологічного комплексу: городища (2), селище і курганний могильник (охоронний № 180029-Н) підтверджуються графічною частиною технічної пам`ятко-охоронної документації та паспортом вказаної пам`ятки археології.

Зіставлення викопіювання з плану про місце розташування земельних ділянок сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами :00:001:1716, :00:001:1717, :00:001:1719 комунальної власності на території Ницахської сільської ради Охтирського району Сумської області та схематичного відображення місця розташування поселення Археологічного комплексу за характерними умовними та топографічними позначеннями вказує, що територія пам`ятки на картографічних матеріалах накладається на межі земельних ділянок з кадастровими номерами :00:001:1716, :00:001:1717, :00:001:1719.

Крім того, інженером-землевпорядником Бережним Сергієм Олександровичем (кваліфікаційний сертифікат №002749) проведено накладення спірних земельних ділянок в межах та конфігурації, зазначеній в технічній документації на графічну частину проекту технічної пам`ятко-охоронної документації Археологічного комплексу.

Відомості про землевпорядника Бережного С.О., внесено до Державного реєстру сертифікованих інженерів-землевпорядників, під №1098.

Повноваження Бережного С.О. складати окремі види документації із землеустрою та документації з оцінки земель, виконувати топографо-геодезичні і картографічні роботи, проводити інвентаризацію земель, перевіряти якість ґрунтових, геоботанічних та інших обстежень земель при здійсненні землеустрою, підтверджено кваліфікаційним сертифікатом інженера землевпорядника №002749, виданого Бережному С.О. 27.02.2013.

За результатами проведення вказаного накладення встановлено, що територія пам`ятки на картографічних матеріалах накладається на межі земельних ділянок з кадастровими номерами :00:001:1716, :00:001:1717, :00:001:1719.

Так, частина Археологічного комплексу - 2 городища і селище площею 18,0132 га повністю накладається на межі земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:1717 площею 13,4042 га, та частково накладається на межі земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:1716 площею 5,262 га.

Земельна ділянка з кадастровим номером :00:001:1719 площею 14,6531 га частково розташована в межах охоронної зони Археологічного комплексу.

Таким чином матеріалами справи підтверджується, що у межах, які накладаються на межі пам`ятки археології, земельні ділянки з кадастровими номерами :00:001:1716, :00:001:1717, :00:001:1719 відносяться до земель історико-культурного призначення.

При цьому, матеріали справи містять належні та достовірні докази, які це підтверджують.

За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За нормою ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Враховуючи приписи ст.ст. 76, 78 ГПК України, колегія суддів відхиляє доводи заявника апеляційної скарги про те, що єдиним належним доказом накладення меж земельних ділянок є висновок експертизи. Суд оцінює подані сторонами докази у сукупності. Прокурор надав належні докази на підтвердження свої вимог, натомість відповідачами обставини, встановлені судом з посиланням на ці докази (тобто накладення меж земельних ділянок) не спростовані жодними доказами.

За встановлених обставин, судом першої інстанції правильно зазначено, що віднесення земельних ділянок з кадастровими номерами :00:001:1716, :00:001:1717, :00:001:1719, на яких розташована пам`ятка археології національно значення - Археологічний комплекс: городища (2), селище і курганний могильник (охоронний № 180029-Н)» до земельних ділянок сільськогосподарського призначення суперечить нормам законодавства.

Вказані ділянки мають відноситися до земель історико-культурного призначення, оскільки в їх межах розташована пам`ятка археології, в тому числі - охоронна зона навколо об`єкта культурної спадщини.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів відхиляє доводи заявника апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів того, що за цільовим призначенням спірні земельні ділянки було віднесено до земель історико-культурного призначення.

Статтею 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» урегульовано питання суб`єктів права власності на пам`ятки.

Зокрема частини 1 та 2 цієї статті визначають, що пам`ятка, крім пам`ятки археології, може перебувати у державній, комунальній або приватній власності. Суб`єкти права власності на пам`ятку визначаються згідно із законом. Усі пам`ятки археології, в тому числі ті, що знаходяться під водою, включаючи пов`язані з ними рухомі предмети, є державною власністю.

Одночасно, частина 6 цієї статті визначає, що землі, на яких розташовані пам`ятки археології, перебувають у державній власності або вилучаються (викуповуються) у державну власність в установленому законом порядку, за винятком земельних ділянок, на яких розташовуються пам`ятки археології - поля давніх битв.

Таким чином, судом першої зроблено слушний висновок про те, що діюче законодавство безальтернативно визначає для пам`яток археології та земель, на яких розташовані та не вилучені у передбаченому законом порядку пам`ятки археології, єдину форму власності - державну, а у випадку, якщо така земельна ділянка не перебуває у державній власності, - остання підлягає обов`язковому вилученню або викупу.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12.03.2024 у справі №927/1206/21 зазначила, що пам`ятки археології зазвичай знаходяться безпосередньо у глибині земної поверхні, в зв`язку з чим нерозривно пов`язані з земельними ділянками, на яких вони розташовані. Правовий режим земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка археології, не має відрізнятися від правового режиму самої пам`ятки, яка згідно з Законом України «Про охорону культурної спадщини» не може перебувати в приватній чи комунальній власності.

Однак, Наказом Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 03.12.2020 № 13-ОТР передано Тростянецькій міській раді Охтирського району Сумської області у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 4855,3240 га, які розташовані за межами населених пунктів на території Тростянецької об`єднаної територіальної громади Охтирського району (Тростянецького району) Сумської області згідно з актом приймання- передачі, в тому числі земельні ділянки з кадастровими номерами: :00:001:1716, :00:001:1717, :00:001:1719, на яких знаходиться Археологічний комплекс.

Рішенням Тростянецької міської ради від 11.12.2020 № 157 прийнято у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 4855,3240 га, які розташовані за межами населених пунктів на території Тростянецької об`єднаної територіальної громади Охтирського району (Тростянецького району) Сумської області, в тому числі земельні ділянки з кадастровими номера :00:001:1716, :00:001:1717, :00:001:1719, на яких знаходиться Археологічний комплекс.

23.12.2020 державним реєстратором зареєстровано право комунальної власності на вказані земельні ділянки за Тростянецькою міською радою.

З огляду на встановлене, враховуючи приписи законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірні земельні ділянки з кадастровими номерами :00:001:1716, :00:001:1717, :00:001:1719, на яких розташовані пам`ятки археології, передані з державної у комунальну власність всупереч нормам статей 19, 20, 53, 54, 54-1, 79, 79-1 ЗК України та статей 17, 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Одночасно, колегія суддів відхиляє доводи заявника апеляційної скарги про те, що як на період формування спірних земельних ділянок у 2001 році, так і на час розгляду справи судом, відомості про обмеження у використанні земельних ділянок, встановлені порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, - не зареєстровані. Крім цього, земельна ділянка, на якій розташована пам`ятка археологічного комплексу «Ницаха» не сформована, межі не встановлені, а отже, до Державного земельного кадастру відомості не внесені. Це виключає відповідальність Держгеокадастру за неправильне формування та подальшу передачу цих земель до комунальної власності на підставі закону.

Як мотивовано зазначено Прокурором у поданому ним відзиві на апеляційну скаргу, пунктом 27 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Сумській області саме на Держгеокадастр покладено функції здійснення державного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності. Матеріалами справи підтверджується, що на спірні земельні ділянки сільськогосподарського призначення накладаються межі пам`ятки археології.

Віднесення земель до земель історико-культурного призначення здійснюється імперативно, на підставі закону, у зв`язку із підтвердженням розташуванням на цих землях пам`ятки археології.

Відповідно, відсутність обмежень у ДЗК щодо використання земельних ділянок та віднесення їх до земель сільськогосподарського призначення принаймні у частині, яка накладається на межі пам`ятки культури, суперечить дійсності та, вочевидь, не є достатньою правовою підставою для зміни цільового призначення земель, або вирощування сільськогосподарських культур у охоронній зоні пам`ятки.

Оскільки матеріалами справи підтверджується віднесення спірних земельних ділянок до земель історико-культурного призначення, колегія суддів не вбачає підстав для надання переваги відомостям, внесеним до ДЗК.

Колегія суддів зауважує, що доводи заявника апеляційної скарги про те, що охоронна зона навколо об`єкта культурної спадщини не відноситься до земель історико-культурного призначення суперечать ст. 54 ЗК України, яка відносить землі охорони пам`ятки до земель історико-культурного призначення.

Щодо вимоги про визнання незаконним і скасування наказу ГУ Держгеокадастру як способу захисту в спірних правовідносинах

Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ГПК України).

Кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді (статті 15-16 ЦК України). Шляхом вчинення провадження у справах суд здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, пункт 5.5). Тобто, це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц (пункт 14) та від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18 (пункт 40)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57) та від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 (пункт 40).

Серед способів захисту порушених прав та інтересів законодавець у пункті 10 частини другої статті 16 ЦК України розрізняє визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади.

Згідно зі статтею 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають у результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, в судовому порядку. Відповідно до частин другої, третьої цієї ж статті землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Статтею 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до частини першої статті 393 цього Кодексу правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Аналіз наведених правових норм підтверджує, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою цивільного права.

При зверненні до суду з даним позовом прокурор посилався на те, що наказ ГУ Держгеокадастру у Сумській області №13-ОТР від 03 грудня 2020 року у частині передання у комунальну власність земельних ділянок з кадастровими номерами :00:001:1716, :00:001:1717, :00:001:1719, суперечить вимогам земельного законодавства та законодавства про охорону культурної спадщини, оскільки на зазначених земельних ділянках розташовані пам`ятки археології, що свідчить про їх належність до земель історико-культурного призначення.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що власник земельної ділянки може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц (пункт 143), від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 99), від 07.04.2020 року у справі № 372/1684/14-ц (пункт 46)).

У пункті 64 постанови від 30.05.2018 у справі № 923/466/17 Велика Палата Верховного Суду сформулювала такий правовий висновок: «Відновленням становища, яке існувало до порушення, є також визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування. На підставі оскаржуваного рішення селищної ради було здійснено державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку, отже, вимоги про визнання оспорюваного рішення недійсним як окремий спосіб захисту поновлення порушених прав можуть бути предметом розгляду в господарських судах».

Наведений висновок є застосовним і до правовідносин, у яких земельна ділянка протиправно передана органами Держгеокадастру з державної власності у комунальну власність територіальної громади, якщо не відбулося її подальше відчуження.

З огляду на особливості правового регулювання земельних ділянок, на яких розташовані пам`ятки археології, та неможливість їх передання у комунальну чи приватну власність, а також з урахуванням того, що спірні земельні ділянки були передані Тростянецькій міській раді як землі сільськогосподарського призначення державної власності, суд зазначає, що позов з вимогою про визнання незаконним і скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Сумській області за встановлених судом конкретних обставин цієї справи відповідає критерію правомірності та ефективності вибраного прокурором способу захисту порушеного права, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо цільового призначення земельної ділянки та особи, її власника. Подібний за змістом висновок Велика Палата Верховного Суду вже формулювала у пункті 82 постанови від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17.

Обраний прокурором спосіб захисту шляхом оскарження рішення (наказу) уповноваженого органу про передачу земельної ділянки в комунальну власність безпосередньо передбачений у пункті 10 частини другої статті 16 ЦК України та, за встановлених судами конкретних обставин справи, є достатнім і ефективним у спірних правовідносинах, відповідає правовій природі відносин учасників спору. З урахуванням обставин, з якими прокурор пов`язує порушення прав та інтересів держави (наявність у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запису про реєстрацію права комунальної власності на спірну земельну ділянку), скасування рішення уповноваженого органу, яке продовжує діяти як підстава виникнення та існування права комунальної власності і внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, саме лише приведе до усунення порушення прав держави на особливо цінні об`єкти археологічної спадщини.

Відповідні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №927/1206/21 від 12.03.2024.

Таким чином, позов у частині вимог про визнання незаконним і скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 03.12.2020 № 13-ОТР в частині передачі з державної у комунальну власність Тростянецької міської ради Охтирського району Сумської області земельних ділянок сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами: :00:001:1716, 925086200:00:001:1717, :00:001:1719, підлягає задоволенню.

Щодо вимог про усунення перешкоди власнику - державі в особі Сумської обласної військової (державної) адміністрації у користуванні та розпорядженні спірними земельними ділянками шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на спірні земельні ділянки за територіальною громадою в особі Тростянецької міської ради Охтирського району Сумської області.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, земельні ділянки з кадастровими номерами :00:001:1716, :00:001:1717, :00:001:1719 передані з державної власності у комунальну поза волею власника - Сумської обласної державної адміністрації, тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належним способом відновлення порушеного законного права є в тому числі припинення незаконно набутого речового права на спірний об`єкт нерухомого майна у судовому порядку.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У відповідності до ч.3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції станом на даний час) у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Отже, у розумінні положень наведеної норми судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав є належними способами судового захисту порушених прав та інтересів особи.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації прав з метою ефективного захисту порушених прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду в постанові від 23.06.2020 у справі №906/516/19.

Тому суд першої інстанції дійшов мотивованого висновку про те, що вимога про скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :00:001:1716, :00:001:1717, :00:001:1719 за територіальною громадою в особі Тростянецької міської ради є правомірною та підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельних ділянок з кадастровими номерами :00:001:1716, :00:001:1717, :00:001:1719.

Частиною 1 статті 79 ЗК України визначено, що земельною ділянкою є частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

За приписами статті 79-1 цього Кодексу формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

За інформацією Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 01.11.2023 та Поземельних книг, спірні земельні ділянки зареєстровані в Державному земельному кадастрі на підставі розробленої та погодженої технічної документації із землеустрою.

Категорія вказаних земельних ділянок визначена як землі сільськогосподарського призначення, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно зі ст. 19 ЗК України за основним цільовим призначенням земель виділяють, зокрема, землі сільськогосподарського призначення, рекреаційного призначення, землі історико-культурного призначення тощо.

За ст. 20 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою, приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Визначення цільового призначення земельної ділянки здійснюється в процесі землеустрою.

Виходячи з того, що обов`язок землевласників та землекористувачів використовувати земельні ділянки виключно за їх цільовим призначенням (ст. ст. 91, 96 ЗК України) презюмується, на землях історико-культурного призначення забороняється діяльність, яка суперечить їх цільовому призначенню.

Таким чином, присвоєння або зміна цільового призначення земельній ділянці визначає обсяг прав власника (землекористувача) щодо такої земельної ділянки, а також накладає на нього та інших учасників земельних відносин обмеження, зокрема в частині обов`язку використовувати земельну ділянку за її цільовим призначенням, з урахуванням особливостей, передбачених для певних категорій земель.

Верховний Суд у постанові від 31.07.2019 у справі № 813/4701/16 дійшов висновку про те, що, зважаючи на імперативність правової норми, передбаченої у ч. 1 ст. 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини», земельна ділянка належить до земель історико-культурного призначення за фактом знаходження на ній споруди (будівлі), яка є пам`яткою архітектури. Неприйняття уповноваженим органом рішення про зміну цільового призначення вказаних земельних ділянок та приведення його у відповідність до дійсного призначення не впливає на правовий режим земельної ділянки як такої, що належить до земель історико-культурного призначення, оскільки за законом такий правовий режим пов`язаний із фактом знаходження на ній споруди (будівлі), яка є пам`яткою архітектури, а не рішенням органу місцевого самоврядування.

Судом установлено, що спірні земельні ділянки належать до земель історико-культурного призначення.

За ст. 1 Закону України «Про землеустрій», цільове призначення земельної ділянки - допустимі напрями використання земельної ділянки відповідно до встановлених законом вимог щодо використання земель відповідної категорії та визначеного виду цільового призначення.

Таким чином, землі історико-культурного призначення не могли передаватись для сільськогосподарських потреб.

Відомості про цільове призначення спірних земельних ділянок не впливають на правовий режим ділянки як такої, що належить до земель історико-культурного призначення, оскільки за законом такий правовий режим пов`язаний із фактом перебування на ділянці пам`ятки археології.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 31.07.2019 у справі № 813/4701/16, зазначивши, що земельна ділянка належить до земель історико-культурного призначення за фактом знаходження на ній споруди (будівлі), яка є пам`яткою архітектури. Неприйняття міською радою рішення про зміну цільового призначення цієї земельної ділянки та приведення його у відповідність до дійсного призначення не впливає на правовий режим цієї земельної ділянки як такої, що належить до земель історико-культурного призначення, оскільки, за законом, такий правовий режим пов`язаний з фактом знаходження на ній споруди (будівлі), яка є пам`яткою архітектури, а не рішенням органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 10 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Враховуючи викладене, для забезпечення державі реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо спірних земельних ділянок необхідно усунути перешкоди в користуванні ними шляхом скасування державної реєстрації вказаних земельних ділянок з припиненням речових прав Тростянецької міської ради на них, відомості про які містяться у Державному земельному кадастрі.

При цьому, скасування реєстрації земельної ділянки з припиненням прав є ефективним способом захисту порушених прав держави, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо дійсного власника та цільового призначення земельної ділянки.

У даному випадку скасування державної реєстрації земельної ділянки призведе до припинення її існування як об`єкту цивільних справ, який було сформовано незаконно з огляду на неправомірне включення до її складу земель історико-культурного призначення як земель сільськогосподарського призначення. Припинення існування такого об`єкту цивільних прав надасть позивачу 1 безперешкодну можливість оформити як новий об`єкт цивільних прав земельні ділянки у межах пам`ятки археології, без необхідності додаткового звернення із позовом до суду про визнання права власності на вказані земельні ділянки.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги у зазначеній частині також підлягають задоволенню.

Водночас, колегія суддів відхиляє доводи заявника апеляційної скарги про неправильне застосування судом статті 9, пункту 10 статті 24, пунктів 2, 4 Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державний земельний кадастр», як такі, що не підтвердились під час апеляційного перегляду спору.

Заявником слушно зауважено, що наслідком скасування реєстрації земельної ділянки є зникнення земельної ділянки як об`єкту цивільних прав. Однак, прокурором у позові вказано, а судом правомірно взято до уваги те, що існування такого об`єкту цивільних прав надасть позивачу 1 безперешкодну можливість оформити як новий об`єкт цивільних прав земельні ділянки у межах пам`ятки археології, без необхідності додаткового звернення із позовом до суду про визнання права власності на вказані земельні ділянки. Одночасно, Міськрада не позбавлена права та можливості сформувати нові земельні ділянки, з урахуванням меж пам`ятки археології, з цільовим призначенням - для сільськогосподарських потреб, та набути їх у комунальну власність на підставі п. 24 Розділу Х «Перехідні положення» ЗК України.

Колегія суддів відхиляє доводи заявника апеляційної скарги про те, що в частині вимог про визнання незаконним і скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 03.12.2020 № 13-ОТР позов заявлено одним органом державної влади до іншого, тобто фактично - державою до держави, що вказує на те, що позивач та відповідач у справі збігаються. У цій частині, судом першої інстанції не враховано висновок ВПВС, викладений у постанові від 05.10.2022 у справі №922/1830/19.

За змістом ст. 45 ГПК України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Відповідно до ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Враховуючи, що предметом спору є рішення уповноваженої особи (власника землі), яким порушуються цивільні права також власника землі (уповноваженого органу), в інтересах якого прокурором заявлено позов, і ці особи є різними за повноваженнями та способом формування, колегія суддів приходить до висновку, що суб`єктний склад сторін у спорі про визнання незаконним і скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 03.12.2020 № 13-ОТР відповідає ст.ст. 4, 45 ГПК України, тому, доводи заявника апеляційної скарги про поєднання в одній особі позивача та відповідача не знайшли свого підтвердження. А висновки, викладені у постанові від 05.10.2022 у справі №922/1830/19 не є релевантними.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи усі фактичні обставини справи, встановлені місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, а також доводи апеляційної скарги Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду Сумської області від 02.10.2024 відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Колегія суддів також враховує доводи відзивів Тростянецької міської ради, Міністерства культури та стратегічних комунікацій України та Охтирської окружної прокуратури у тій частині, у якій вони узгоджуються з висновками апеляційного суду, викладеними в мотивувальній частині постанови.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доказів і доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України», очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника - Головне управління Держгеокадастру у Сумській області.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області на рішення Господарського суду Сумської області від 02.10.2024 у справі №920/384/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 02.10.2024 у справі №920/384/24 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Сумської області від 02.10.2024 у справі №920/384/24.

4. Матеріали справи №920/384/24 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 30.04.2025.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Ю.Б. Михальська

І.М. Скрипка