ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2025 р. Справа№ 910/4448/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Іоннікової І.А.

секретар судового засідання: Ніконенко Ю.А.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 01.04.2025,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гренландія НВП»

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2024 (повний текст рішення складено та підписано 31.10.2024)

у справі №910/4448/24 (суддя М.Є. Літвінова)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гренландія НВП»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Акціонерне товариство «Прокредит банк»

про спростування інформації, -

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гренландія НВП» (далі, позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі, відповідач) з вимогою про зобов`язання АТ «Українська залізниця» в особі Філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» спростувати зазначену на веб-порталі Уповноваженого органу та в інших складених відповідачем документах інформацію щодо розірвання договору про закупівлю матеріально-технічних ресурсів №ПК/МТЗ/23440/Ю від 19.07.2023 з додатковою угодою №1 від 15.08.2023, а також інформацію, яка стосується оцінки відповідачем дій ТОВ «Гренландія НВП» щодо виконання зазначеного договору як «поставка неякісного товару та невиконання договору» (в різних формулюваннях), яка зазначена, зокрема, як підстава розірвання договору та стягнення коштів за банківською гарантією, шляхом публікації спростувань в технічно доступний спосіб з метою припинення дій, які порушують право ТОВ «Гренландія НВП» на недоторканність його ділової репутації.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2024 залучено Акціонерне товариство «Прокредит банк» до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача (далі, третя особа).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.09.2024 у справі №910/4448/24 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Гренландія НВП» відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що дії відповідача з оприлюднення в електронній системі закупівель інформації як щодо розірвання спірного договору, укладеного з позивачем, так і щодо причин такого розірвання є його обов`язком, як замовника закупівлі, чітко регламентованим спеціальним законодавством, яким у даному випадку є Закон України «Про публічні закупівлі». У силу цього виключається наявність в діях відповідача такого елементу як «поширення інформації» відносно позивача та застосування до спірних правовідносин сторін приписів статті 277 Цивільного кодексу України.

Щодо вимоги кредитора (бенефіціара), пред`явленої гаранту, про сплату грошової суми відповідно до умов виданої гарантії, то остання за своєю суттю є способом задоволення кредитором (бенефіціаром) своїх вимог у разі невиконання (неналежного виконання) боржником (принципалом) взятих на себе зобов`язань. Сам факт пред`явлення такої вимоги бенефіціаром гаранту не може розглядатися як спосіб поширення інформації про принципала, тоді як зміст допущеного принципалом (боржником) порушення основного зобов`язання, забезпеченого гарантією, у силу приписів частини 3 статті 563 Цивільного кодексу України є обов`язковим до вказівки бенефіціаром у такій вимозі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, 20.11.2024 засобами поштового зв`язку (про що свідчить штрих-код «Укрпошти» на конверті) Товариство з обмеженою відповідальністю «Гренландія НВП» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2024 скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Гренландія НВП» щодо зобов`язання Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» спростувати зазначену на веб-порталі уповноваженого органу та в інших складених відповідачем документах інформацію щодо розірвання Договору про закупівлю матеріально-технічних ресурсів № ПК/МТЗ/23440/Ю від 19.07.2023 з додатковою угодою №1 від 15.08.2021, а також інформацію, яка стосується оцінки відповідачем дій Товариства з обмеженою відповідальністю «Гренландія НВП» щодо виконання зазначеного Договору як «поставка неякісного товару та невиконання договору», яка зазначена, зокрема, як підстава розірвання Договору та стягнення коштів за банківською гарантією шляхом публікації спростувань в технічно доступний спосіб з метою припинення дій, які порушують право Товариства з обмеженою відповідальністю «Гренландія НВП» на недоторканість його ділової репутації.

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до наступного:

- постачальник належним чином виконав взяті на себе зобов`язання за Договором, сумлінно здійснив поставку товару у кількості 10 000,00 кг відповідно до єдиної рознарядки від 15.08.2023 №ПК-7/1537. Якість та відповідність поставленого товару з боку постачальника відповідно до вимог пункту 2.2. Договору підтверджено такими документами: сертифікат якості, копія висновку ДСЕЕ та декларація постачальника про відповідність, які надано покупцю разом з товаром. Також додатково якість поставленого товару було перевірено за ініціативою ТОВ «Гренландія НВП» у незалежних лабораторіях та підтверджено протоколами випробувань, зокрема протоколом випробувань №032 ПФМ від 08.09.2023 випробувальної лабораторії ДП «Київський обласний науково-виробничий центр стандартизації метрології та сертифікації», відповідно до якого показники якості поставленого товару повністю відповідають умовам Договору. Відповідач, у свою чергу, не оплатив поставлену йому постачальником продукцію, належними та допустимими доказами та у спосіб, визначений Договором, невідповідність товару вимогам Договору покупцем не доведено, стосовно чого покупцеві було надано аргументовані відповіді (зокрема, №4734/1 від 05.10.2023 та №5169/1 від 03.11.2023) з додатками і запропоновано вирішувати питання у способи, визначені умовами Договору та чинних нормативних документів. Тобто, саме відповідачем було порушено умови Договору;

- питання якості поставленого за Договором товару та виконання позивачем умов Договору не може вважатися однозначно встановленим на підставі односторонньої позиції відповідача на дати публікації та/або поширення відповідачем відомостей щодо поставку ТОВ «Гренландія НВП» за Договором неякісного товару. Спір з цього приводу має вирішуватись у порядку, передбаченому пунктами 13.2., 13.3. Договору (або шляхом переговорів, або в судовому порядку);

- відповідач проводить неконкурентні прямі закупівлі прального порошку у ТОВ «Юнілаф.ПВ» замість закупівлі за результатами відкритих торгів із проведенням аукціону, переможцем якої був визначений позивач;

- відповідач систематично вчиняв дії задля поширення у різних документах та до різних адресатів інформації щодо своєї позиції у спірних правовідносинах, навіть не зазначаючи, що дана інформація не є остаточною, а є односторонньою та оспорюваною іншою стороною, щодо чого відсутнє зазначення аргументів суду першої інстанції стосовно правомірності таких дій відповідача;

- відповідач не мав правових підстав для одностороннього розірвання договору;

- не знайшов відображення у рішенні суду першої інстанції аналіз аргументу позивача, що інформація про розірвання Договору відповідачем в односторонньому порядку була опублікована 05.01.2024, тобто до дати настання такого розірвання 12.01.2024 (відповідно до пункту 8.2.3 Договору), що є неправомірним саме по собі, навіть якби відповідачем була дотримана умова такого одностороннього розірвання Договору, також встановлена пунктом 8.2.3 Договору. Тобто, станом на дату публікації інформації про одностороннє розірвання відповідачем Договору у Звіті про виконання договору про закупівлю така інформація не була достовірною в будь-якому разі, оскільки дата настання розірвання Договору ще не настала навіть за умови дотримання відповідачем всіх інших вимог, які обмежують, згідно пунктів 13.2 та 13.3 Договору, його право на одностороннє розірвання Договору (та право на одностороннє визначення належності виконання умов Договору Постачальником) необхідністю досягнення згоди сторін, а у випадку недосягнення згоди - вирішувати спірні відносини у судовому порядку, а не одноосібно;

- інформація про розірвання договору та формулювання підстави розірвання чинять значний негативний вплив на ділову репутацію позивача як учасника публічних закупівель. Зокрема, є розповсюдженою вимога державних замовників у тендерних документаціях щодо надання учасником гарантійного листа про те, що протягом останніх двох (або трьох) років під час постачання іншим замовникам продукції він не мав договорів, розірваних з причини неналежного виконання ним договірних зобов`язань. Отже, не маючи можливості брати участь у великій кількості публічних закупівель, у яких наявна зазначена вимога замовників торгів, позивач, через незаконні дії відповідача, отримує не лише моральну шкоду, але й значні матеріальні збитки через штучне обмеження можливості здійснювати діяльність, передбачену статутними документами;

- ТОВ «Гренландія НВП» у повному обсязі довело наявність усіх чотирьох обставин у сукупності, які є підставою для задоволення позову: зазначило адресатів усіх документів, складених відповідачем, які містили відповідну інформацію (включно із невизначеним колом осіб, які ознайомлюються із опублікованою Замовником інформацією на веб-порталі Уповноваженого органу); зазначило, що поширена інформація стосується певної юридичної особи, тобто позивача; навело свої аргументи та докази, чому на момент поширення (та й дотепер, оскільки судовий розгляд по справі №910/138/24 триватиме ще певний час) інформація щодо поставки неякісного Товару не може вважатися достовірною; навело пояснення, як саме поширення зазначеної інформації порушує особисті немайнові права, зокрема, право на недоторканність ділової репутації позивача тощо. Разом із тим, рішення суду першої інстанції не містить належного спростування наявності повного комплексу зазначених обставин як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

13.12.2024 від відповідача до Північного апеляційного господарського суду через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити її без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

Відповідач наголошує на тому, що виходячи з обставин цієї справи розміщення відповідачем у цьому випадку Звіту про розірвання з позивачем Договору у зв`язку з невиконанням останнім його умов, в електронній системі закупівлі на веб-порталі, не може розцінюватися як реалізація особою суб`єктивного права на поширення інформації, тоді як такі дії є обов`язком відповідача як замовника, що випливає з положень Закону України «Про публічні закупівлі» та положень Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178 із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 17.02.2023 №517.

Щодо порушення позивачем умов Договору, які стали підставою для розміщення Звіту про розірвання Договору, то відповідач наголошує на систематичному ухиленні апелянта від обов`язків виконання умов Договору в частині направлення уповноваженого представника постачальника на виклик покупця та обов`язків, передбачених Інструкцією П7.

Факт невідповідності продукції вимогам ДСТУ, умовам Договору та ТУ встановлений незалежними, компетентними установами та підтверджується висновками за результатами досліджень Випробувальною лабораторією ТОВ «Науково-Технічний Центр «ВНДІХІМПРОЕКТ» (протокол випробування №0252, протокол випробування №0252/1, протокол випробувань № 0319); висновком судового експерта №21/31-12/23 від 20 грудня 2023 року, ТОВ «Бюро судових експертиз «НАДІЯ» за результатом судової товарознавчої експертизи.

Щодо тверджень позивача про відсутність у відповідача підстав для розірвання Договору в односторонньому порядку, то відповідач зазначає, що факт невідповідності продукції (неналежної якості) вимогам ДСТУ 2972:2010 та умовам Договору підтверджується наданими відповідачем доказами, тоді як пунктами 8.2.3., 11.8., 12.1. Договору покупцю надано право на одностороннє розірвання договору у зв`язку з невиконанням та/або неналежним виконання постачальником своїх зобов`язань за цим Договором. Зазначені в Договорі умови кореспондуються з нормами Цивільного кодексу України, а саме: частиною 1 статті 611, частиною 3 статті 651 Цивільного кодексу України. Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.01.2024 №917/994/22. Із урахуванням тих фактів, що апелянтом поставлено Товар, якість якого не відповідає вимогам ДСТУ 2972:2010, вимогам ТУ У 30576937.002-2001, умовам Договору, що підтверджується протоколом випробування №0252, протоколом випробування № 0252/1, протоколом випробувань №0319, Висновком судового експерта №21/31-12/23 від 20 грудня 2023 року, не здійснено заміну неякісного товару на вимогу від 20 вересня 2023 року, враховуючи норми чинного законодавства України та сталу практику Верховного Суду, у відповідача були наявні обґрунтовані підстави на дострокове розірвання Договору в односторонньому порядку. Так, покупцем на адресу постачальника було направлено повідомлення про розірвання Договору від 20.12.2023 за вих. №ПК-07/2575. Повідомлення від 20.12.2023 за вих. №ПК-07/2575 було направлено відповідачем поштовим відправленням з описом вкладення зі штрих-кодовим ідентифікатором за №667, накладна від 20.12.2023 за №667.

Відповідно до затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 28.01.2014 за №173/24950, підпункту 2 пункту 1 розділу II, пункту 2 розділу II Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, нормативний строк пересилення рекомендованої поштової кореспондованої (цінного листа з описом) в межах міста Києва становить не більше 6 днів.

Згідно з інформацією, наведеною в накладній (до поштового відправлення) від 20.12.2023 за № 667 рекомендованою датою доставки є 23.12.2023.

Разом із тим, як вбачається з трекінгу відстеження поштового відправлення зі штрих-кодовим ідентифікатором за №667, повідомлення від 20.12.2023 за вих. №ПК-07/2575 було доставлено до поштового відділення №03022 за місцем обслуговування апелянта - 22.12.2023. Таким чином, позивач мав фактичну можливість отримати поштове відправлення зі штрих-кодовим ідентифікатором за №667 - з 22.12.2023. Отже, відповідач розрахував, що постачальник 25.12.2023 отримає повідомлення від 20.12.2023 за вих. №ПК-07/2575, надіслане поштовим відправленням зі штрих-кодовим ідентифікатором за №667, що узгоджується з умовами, передбаченими пунктом 8.2.3 Договору, а звідси датою дострокового одностороннього розірвання Договору є 30.12.2023. Таким чином дії відповідача щодо направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу апелянта є достатнім для того, щоб вважати повідомлення про розірвання договору належним.

Отже, відповідачем дотримано процедури щодо дострокового розірвання Договору в односторонньому порядку та відповідно дотримано вимог Особливостей та Законом України «Про публічні закупівлі» під час оприлюднення Звіту про виконання договору про закупівлю від 19.07.2023 №ПК/МТЗ/23440/Ю з зазначенням причин розірвання Договору.

Позивач не навів жодного аргументу та жодним чином не довів, що відповідачем вчинено дії щодо розірвання договору із порушенням норм цивільного та господарського законодавства, не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували незаконність дій відповідача та не наведено жодного обґрунтованого факту, який би свідчив або підтверджував факт порушення відповідачем своїх зобов`язань за Договором та прав позивача.

Апелянт зазначає про додаткову перевірку товару з ініціативи ТОВ «ГРЕНЛАНДІЯ НВП» на предмет підтвердженням якості поставленого товару у незалежній Випробувальній лабораторії ДП «Київоблстандартметрологія» та посилається на протокол випробувань №032 ПФМ від 08.09.2023 як на доказ відповідності продукції показникам якості, що відповідають умовам Договору.

Однак, спір у даній справі виник саме з партії товару, яка була фактично поставлена покупцеві 21.08.2023 та по сьогоднішній день знаходиться на складі відповідача, а отже зразки саме з фактично поставленої партії товару не могли бути направлені позивачем на випробування, відтак і не можуть підтверджувати твердження апелянта.

06.01.2025 від позивача через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення у зв`язку з поданням відповідачем відзиву на апеляційну скаргу.

У поданих поясненнях позивач додатково наголосив на обставинах, викладених ним в апеляційній скарзі та позовній заяві, вказавши, що рішення суду першої інстанції не містить належного спростування наявності повного комплексу зазначених позивачем обставин (юридичного складу правопорушення), які є підставою для задоволення позову в даній справі. Позивач наголошує, що дотримання сторонами умов Договору є предметом розгляду у справі №910/138/24, за якою відсутнє рішення, яке б набуло законної сили. Водночас, дана справа стосується питання саме публікації (поширення) відповідачем інформації, яка не могла вважатися достовірною на момент її публікації, оскільки передбачена договором процедура встановлення достовірності такої інформації передбачає наявність згоди сторін або рішення суду.

Третя особа письмового відзиву на апеляційну скаргу суду не надала, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гренландія НВП» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2024 у справі №910/4448/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Коробенко Г.П., Тищенко А.І.

Судом встановлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/4448/24; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

02.12.2024 матеріали справи №910/4448/24 надійшли до суду апеляційної інстанції та були передані судді-доповідачу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Гренландія НВП» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2024 у справі №910/4448/24, розгляд апеляційної скарги призначено на 30.01.2025.

У зв`язку з перебуванням судді Коробенка Г.П., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, з 28.01.2025 на лікарняному, розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/396/25 від 29.01.2025 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2025 справу №910/4448/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Іоннікова І.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2025 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гренландія НВП» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2024 у справі №910/4448/24 до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Іоннікова І.А., призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гренландія НВП» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2024 у справі №910/4448/24 на 04.03.2025.

У судове засідання, призначене на 04.03.2025, з`явилися представники Товариства з обмеженою відповідальністю «Гренландія НВП» та Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця». Представник Акціонерного товариства «Прокредит банк» до суду апеляційної інстанції не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Суд у судовому засіданні 04.03.2025 розпочав розгляд справи по суті, заслухавши пояснення представників сторін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2025 у справі оголошено перерву до 01.04.2025.

У судовому засіданні 01.04.2025 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання 01.04.2025 з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа (ухвали суду від 04.03.2025) до електронного кабінету третьої особи в підсистемі «Електронний суд».

Отже, за вказаних обставин, неявка у судове засідання представника третьої особи у відповідності до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Представник позивача у судовому засіданні підтримував доводи апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

19.07.2023 за результатами проведеної процедури закупівлі «Пральний порошок для промислових пралень Пасажирської Компанії», ідентифікатор закупівлі №UA-2023-05-04-007644-а між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) було укладено договір про закуплю матеріально-технічних ресурсів № ПК/МТЗ/23440/Ю з додатковою угодою №1 від 15.08.2021.

Відповідно до пункту 1.1. Договору та специфікації №1, що є невід`ємним його додатком, позивач зобов`язався поставити та передати у власність відповідачу пральний порошок «EXTREME WASH 100» універсальний (порошок пральний безфосфатний (з засобом для виведення плям)), у кількості 30 000 кг, загальною вартістю 1 378 800,00 грн (з ПДВ), а відповідач зобов`язався прийняти та оплатити цей товар.

На виконання умов Договору 21.08.2023 згідно рознарядки покупця постачальником було здійснено поставку першої партії прального порошку у кількості 10 000 кг на суму 459 600,00 грн (у т.ч. ПДВ).

Як зазначає позивач, одночасно з поставленим товаром ним було надано сертифікат якості №2008/02 від 20.08.2023, копія висновку ДСЕЕ та декларація постачальника про відповідність, а також протокол випробувань № 032 ПФМ від 08.09.2023 Випробувальної лабораторії ДП «Київський обласний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», відповідно до яких показники якості поставленого порошку повністю відповідають умовам договору.

Однак, замість оплати товару від покупця на адресу постачальника надійшли листи № ПК-7/1827 від 20.09.2023, № ПК-7/2100 від 19.10.2023 з вимогами замінити та забрати неякісний товар, відповідно.

Так, про неналежну якість поставленого позивачем товару відповідач стверджує, посилаючись на незадовільні результати тестового прання, протокол випробувань №0252, протокол випробувань № 0252/1, протокол випробувань №0319, висновок експерта №21/31-12/23 від 20.12.2023.

У подальшому жодних письмових рознарядок на поставку залишку товару у кількості 20 000 кг відповідач позивачу не надавав.

Проте, як зазначає позивач, у цей час відповідач провів щонайменше три неконкурентні прямі закупівля прального порошку у ТОВ «Юнілайф.ПВ». Обґрунтування проведення цих закупівель і договори № ПК/МТЗ/23577/Ю від 22.09.2023, № ПК/МТЗ/23713/Ю від 07.11.2023, № ПК/МТЗ/23756/Ю від 28.11.2023 на закупівлі наявні у відкритому доступі за посиланнями: https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2023-10-04-012481-a, https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2023-11-17-008677-a, https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2023-12-08-017278-a.

Так, у зазначених обґрунтуваннях закупівель прального порошку в іншого постачальника відповідач оприлюднив недостовірну інформацію щодо невідповідності якості поставленого позивачем товару умовам договору.

Крім цього, позивач акцентує увагу, що 20.12.2023 відповідачем було подано письмову вимогу № ПК-07/2573 за банківською гарантією №202.53428 від 29.06.2023, відповідно до якої АТ «Прокредит Банк» 22.12.2023 було списано кошти у сумі 69 000,00 грн, які вносилися ТОВ «Гренландія НВП» як гарантія належного виконання своїх зобов`язань за договором, що підтверджується копією меморіального ордеру №470842775/700 від 22.12.2023, отриманою від Банку.

При цьому свою вимогу відповідач знову ж таки аргументував тим, що позивач поставив товар, який за показниками якості не відповідає сертифікату якості виробника № 2008/02, умовам договору №ПК/МТЗ/23440/Ю, вимогам ТУ У 30576937.002-2001 та ДСТУ2972/2010 «Засоби мийні синтетичні порошкоподібні. Загальні технічні вимоги та методи випробування». Вимога про заміну неякісного товару, направлена листом вих. № ПК-7/2100 від 19.10.2023, принципалом виконана не була.

У подальшому 05.01.2024 в електронній системі закупівель на веб-порталі Уповноваженого органу за посиланням https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2023-05-04-007644-а відповідачем було опубліковане повідомлення про розірвання договору, де у полі «Причини розірвання договору» зазначено: «поставка неякісного товару та невиконання договору».

Те саме зазначено відповідачем і у звіті про виконання договору про закупівлю № UA-2023-05-04-007644-а.

У зв`язку із запереченням покупцем належної якості поставленого товару та небажанням його оплачувати ТОВ «Гренландія НВП» було ініційовано розгляд Господарським судом міста Києва справи №910/138/24, предметом первісного позову в якій є вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар та зобов`язання здійснити виконання обов`язку в натурі, а предметом зустрічного позову Укрзалізниці - вимоги покупця про стягнення з постачальника штрафу, пені, витрат на проведення лабораторних досліджень, оплату послуг з експертизи якості і товарознавчої експертизи, а також зобов`язання постачальника забрати неякісний товар.

За доводами позивача, оскільки питання якості поставленого ТОВ «Гренландія НВП» товару є спірним протягом усього часу існування правовідносин між сторонами і станом на сьогодні ще не вирішене остаточно, адже судовий розгляд справи №910/138/24 наразі триває, то відповідач не мав права стверджувати про порушення ТОВ «Гренландія НВП» умов договору і поставку неякісного товару, повідомляти про його розірвання, оприлюднювати означену інформацію, як і свою позицію щодо якості поставленого товару. Поширена відповідачем інформація про розірвання договору з використаним ним формулюванням підстави розірвання чинить значний негативний вплив на ділову репутацію позивача, як учасника публічних закупівель, унаслідок чого позивач несе значні матеріальні збитки, будучи штучно обмеженим у можливості здійснювати діяльність, передбачену статутними документами.

У свою чергу відповідач переконаний, що твердження позивача про поширення та розповсюдження відповідачем недостовірної інформації про нього є безпідставним та необґрунтованим. Серед іншого, відповідач наголошує, що розміщення ним в електронній системі закупівлі на веб-порталі звіту про розірвання з позивачем договору у зв`язку з невиконанням останнім його умов не може розцінюватися як реалізація особою суб`єктивного права на поширення інформації, тоді як такі дії є обов`язком відповідача, як замовника, що випливає з положень статей 41, 42 Закону України «Про публічні закупівлі», пункту 4 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178 зі змінами, внесеними згідно із Постановою Кабінету Міністрів України від 17.02.2023 №517. Окрім того, оприлюднений відповідачем звіт за своїм змістом та суттю не є інформацією, яка відображає суб`єктивну думку відповідача щодо позивача, а є лише констатацією факту розірвання договору, як того вимагає Закон України «Про публічні закупівлі». Відтак, оскільки поширена в електронній системі закупівлі на веб-порталі інформація є інформацією, що оприлюднюється у спосіб, зміст та строки, визначені Законом України «Про публічні закупівлі», то така інформація не підлягає спростуванню.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із наступних підстав.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 275 Цивільного кодексу України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту належать, наприклад, спростування недостовірної інформації (стаття 277 Цивільного кодексу України).

Згідно частини 1 статті 94 Цивільного кодексу України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до Глави 3 цього Кодексу.

За змістом частини 1 статті 201 Цивільного кодексу України ділова репутація належить до особистого немайнового блага, яке охороняється цивільним законодавством, а частина 2 статті 34 Господарського кодексу України вказує на те, що поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов`язаних з особою чи діяльністю суб`єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб`єкта господарювання, є дискредитацією суб`єкта господарювання.

Статтею 277 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Верховний Суд неодноразово та послідовно викладав правову позицію щодо юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист, зокрема, ділової репутації юридичної особи, а також про спростування недостовірної інформації.

Так, у пункті 6.12. постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.12.2021 у справі №905/902/20, зокрема, вказано, що: юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, ділової репутації фізичної та юридичної особи, а також про спростування недостовірної інформації, є сукупність таких обставин як:

а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності;

г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право (див. також п. 6.33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 у справі №904/4494/18).

Тобто, лише встановлення судом наявності всіх чотирьох елементів правопорушення в їх сукупності може мати наслідком притягнення відповідача до відповідальності за поширення недостовірної інформації, в той час як відсутність одного із елементів такого правопорушення свідчить про відсутність в діях відповідача складу такого правопорушення.

Зазначене відповідає правовим висновкам, наведеним у постановах Верховного Суду від 10.07.2018 у справі №910/15148/17 та від 19.07.2018 у справі №910/5117/17.

Водночас, відповідно до частин 1 та 2 статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

У свою чергу, фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Ураховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок і поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом частини 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до частини 3 статті 13, частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Виходячи із наведених правових норм, колегія суддів зазначає, що позивач у даному спорі в першу чергу повинен довести факт поширення інформації, яку він вважає недостовірною, відповідачем, а далі факт недостовірності такої інформації, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку та з`ясовуючи обставини поширення спірної інформації у розрізі заявлених позовних вимог, колегією суддів встановлено наступне.

Визначення поняття інформації наведено в статті 1 Закону України «Про інформацію», відповідно до якої інформація це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до усталеної судової практики під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

У спірному випадку мова йде про інформацію про розірвання договору, опубліковану 05.01.2024 в електронній системі закупівель на веб-порталі Уповноваженого органу за посиланням https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2023-05-04-007644-а (том 1, а.с. 180), де у полі «Причини розірвання договору» зазначено: «поставка неякісного товару та невиконання договору».

Те саме зазначено відповідачем і у звіті про виконання договору про закупівлю №UA-2023-05-04-007644-а (том 1, а.с. 186-187).

Колегія суддів зазначає, що інформація, яка публікується через мережу Інтернет, орієнтована на необмежене коло осіб, відповідно є масовою інформацією.

Відповідаючи на питання, чи мало місце поширення інформації відповідачем у даному конкретному випадку, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Порядок та умови здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг визначені Законом України «Про публічні закупівлі», а також Особливостями здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178 із змінами, внесеними згідно із Постановою Кабінету Міністрів України від 17.02.2023 №517 (далі за текстом - Особливості здійснення публічних закупівель).

Статтею 5 названого Закону закріплені принципи здійснення публічних закупівель, одним з яких є відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель.

За правилами Закону України «Про публічні закупівлі» інформація про закупівлю оприлюднюється та є доступною для всіх, тоді як доступ до інформації, що опублікована в електронній системі закупівель, є безоплатним та вільним.

Перелік інформації про закупівлю, яка повинна бути оприлюднена (тобто є відкритою), наведений у частині 1 статті 10 Закону України «Про публічні закупівлі» (з урахуванням особливих правил на період воєнного стану, визначених Особливостями здійснення публічних закупівель).

Так, замовник самостійно та безоплатно через авторизовані електронні майданчики оприлюднює в електронній системі закупівель у порядку, встановленому Уповноваженим органом та цим Законом, інформацію про закупівлю, зокрема:

договір про закупівлю та всі додатки до нього (у тому числі документи, що містять інформацію про ціни на матеріальні ресурси) у машинозчитувальному форматі (у разі оприлюднення договору про закупівлю, зазначеного в абзаці другому частини першої статті 41 цього Закону) - протягом трьох робочих днів з дня його укладення;

звіт про виконання договору про закупівлю - протягом 20 робочих днів з дня виконання сторонами договору про закупівлю або закінчення строку дії договору про закупівлю, за умови його виконання сторонами, або його розірвання (пункти 10, 11 частини 1 статті 10 названого вище Закону).

У разі закінчення строку дії договору про закупівлю, виконання договору про закупівлю або його розірвання замовник обов`язково оприлюднює звіт про виконання договору про закупівлю (частина 9 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі»).

За приписами статті 42 названого Закону звіт про виконання договору про закупівлю повинен містити, серед іншого, інформацію про причини розірвання договору про закупівлю, якщо таке мало місце (пункт 12 частини 1 зазначеної норми).

У разі виконання сторонами договору про закупівлю, укладеного відповідно до пункту 10 цих особливостей, або закінчення строку дії такого договору про закупівлю за умови його виконання сторонами, або його розірвання замовник обов`язково оприлюднює звіт про виконання договору про закупівлю у строки, визначені пунктом 12 частини першої статті 10 Закону (пункт 4 Особливостей здійснення публічних закупівель).

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, дії відповідача з оприлюднення в електронній системі закупівель інформації як щодо розірвання спірного договору, укладеного з позивачем, так і щодо причин такого розірвання є його обов`язком, як замовника закупівлі, чітко регламентованим спеціальним законодавством, яким у даному випадку є Закон України «Про публічні закупівлі».

За висновками суду у силу наведеного виключається наявність в діях відповідача такого елементу як «поширення інформації» відносно позивача, однак, на переконання колегії суддів, у даному випадку, оскільки така інформація публікується у засобах масової інформації (в електронній системі закупівель на веб-порталі Уповноваженого органу у складі електронної системи закупівель), та, відповідно доводиться до необмеженого кола осіб, у розумінні статті 277 Цивільного кодексу України наявний такий елемент як «поширення інформації», тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб.

Зі змісту оприлюдненого відповідачем Звіту вбачається, що поширена інформація безпосередньо стосується позивача як постачальника за Договором про закупівлю матеріально-технічних ресурсів №ПК/МТЗ/23440/Ю від 19.07.2023.

Водночас, при вирішенні питання щодо наявності підстав вважати поширену відповідачем інформацію про позивача недостовірною, слід виходити з наступного.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Оцінюючи інформацію, наведену в опублікованому Звіті про виконання договору, про спростування якої подано позов у даній справі, колегія суддів зазначає, що така інформація є констатацією про певні події і обставини, а тому є фактичним твердженням, а не оціночним судженням особи розповсюджувача.

Водночас, колегія суддів зазначає, що обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації.

Так, позивач у позовній заяві та апеляційній скарзі стверджує про те, що він як постачальник належним чином виконав взяті на себе зобов`язання за Договором, сумлінно здійснив поставку товару у кількості 10 000,00 кг відповідно до єдиної рознарядки від 15.08.2023 №ПК-7/1537. Якість та відповідність поставленого товару з боку постачальника відповідно до вимог пункту 2.2. Договору підтверджено такими документами: сертифікат якості, копія висновку ДСЕЕ та декларація постачальника про відповідність, які надано покупцю разом з товаром. Також додатково якість поставленого товару було перевірено за ініціативою ТОВ «Гренландія НВП» у незалежних лабораторіях та підтверджено протоколами випробувань, зокрема протоколом випробувань №032 ПФМ від 08.09.2023 випробувальної лабораторії ДП «Київський обласний науково-виробничий центр стандартизації метрології та сертифікації», відповідно до якого показники якості поставленого товару повністю відповідають умовам Договору.

Відповідач, у свою чергу, як стверджує позивач, належними та допустимими доказами та у спосіб, визначений Договором, невідповідність товару вимогам Договору покупцем не довів, стосовно чого покупцеві було надано аргументовані відповіді (зокрема, №4734/1 від 05.10.2023 та №5169/1 від 03.11.2023) з додатками і запропоновано вирішувати питання у способи, визначені умовами Договору та чинних нормативних документів.

З огляду на це відповідач, на переконання позивача, безпідставно в односторонньому порядку вирішив розірвати Договір, а питання якості поставленого за Договором товару та виконання позивачем умов Договору не може вважатися однозначно встановленим на підставі односторонньої позиції відповідача на дату публікації та/або поширення відповідачем відомостей щодо поставку ТОВ «Гренландія НВП» за Договором неякісного товару.

Основним аргументом скаржника є те, що поширена інформація не могла вважатися достовірною на момент її публікації, оскільки спір з цього приводу мав вирішуватись у порядку, передбаченому пунктами 13.2., 13.3. Договору (або шляхом переговорів, або в судовому порядку).

Оцінюючи вказані доводи позивача, колегія суддів зазначає, що сама по собі наявність спору між сторонами (у тому числі в межах господарської справи №910/138/24) щодо якості поставленого товару не може свідчити про недостовірність поширеної відповідачем інформації щодо виконання договору.

При цьому, якщо поставлений позивачем згідно Договору товар був неякісним, він був таким з моменту здійснення поставки, а не з моменту встановлення цієї обставини у судовому порядку.

За результатами дослідження наявних у матеріалах справи доказів у контексті спірного питання щодо поширення інформації про поставку відповідачу товару неналежної якості, суд установив таке.

Частиною 1 статті 673 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Умовами пункту 2.2. Договору встановлено, що підтвердженням якості та відповідності товару з боку постачальника є такі документи: сертифікат якості, копія висновку ДСЕЕ та декларація постачальника про відповідність, які надаються покупцю разом з товаром.

Так, специфікацією №1 до договору визначено вимоги щодо якості товару, зокрема технічні характеристики (креслення, марка, ГОСТ, ДСТУ, ТУ, ТУ У тощо) - пральний порошок безфосфатний (з засобом для виведення плям), ТУ У 30576937.002-2001, що відповідає ДСТУ 2972:2010; од. виміру - кг.

21.08.2023 постачальник здійснив поставку товару прального порошку «EXTREME WASH 100» універсальний у кількості 10 000 кг, на адресу Вагонної дільниці ст. Київ-Пасажирський, що була прийнята останнім відповідно до пункту 4.6. договору.

У той же час, умовами пункту 5.2. Договору сторони погодили, що приймання товару за якістю здійснюється у порядку, встановленому Інструкцією «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю», затвердженою постановою Держарбітру при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 №П-7.

Так, пунктом 16 Інструкції «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю», затвердженої постановою Держарбітру при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 №П-7 (далі - Інструкція №П-7), передбачено, що при виявленні невідповідності якості, комплектності, маркування продукції, що надійшла, тари або упаковки вимогам стандартів, технічних умов, креслень, зразків (еталонів), договору або даних, зазначених у маркуванні та супровідних документах, що засвідчують якість продукції (п. 14 цієї Інструкції), одержувач зупиняє подальше приймання продукції і на акт, у якому вказує кількість оглянутої продукції і на характер виявлених під час приймання дефектів.

Отримувач зобов`язаний забезпечити зберігання продукції неналежної якості або некомплектної продукції в умовах, що запобігають погіршенню її якості та змішання з однорідною продукцією.

Одержувач також зобов`язаний викликати для участі у продовженні приймання продукції та складання двостороннього акту представника іногороднього виробника (відправника), якщо це передбачено в основних та особливих умовах поставки, інших обов`язкових правилах або договорі.

Згідно з пунктом 17 Інструкції №П-7 у повідомленні про виклик, направленому виробнику (відправнику), має бути зазначено: а) найменування продукції, дата та номер рахунку-фактури або номер транспортного документа, якщо на момент виклику рахунок не отримано; б) основні недоліки, виявлені у продукції; в) час, на який призначено приймання продукції за якістю або комплектністю (у межах встановленого для приймання строку); г) кількість продукції неналежної якості чи некомплектної продукції.

Відповідно до пункту 18 Інструкції №П-7 повідомлення про виклик представника виробника (відправника) має бути направлене (передане) йому по телеграфу (телефону) не пізніше 24 год., а щодо продукції, що швидко псується, негайно після виявлення невідповідності якості, комплектності, маркування продукції, тари або упаковки встановленим вимогам, якщо інші строки не встановлені Основними та Особливими умовами постачання, іншими обов`язковими для сторін правилами чи договором.

Представник одногороднього виробника (відправника) зобов`язаний з`явитися за викликом одержувача не пізніше наступного дня, а, по продукції, що швидко псується - не пізніше 4 год. після отримання дзвінка, якщо в ньому не вказано інший термін явки (пункт 19 Інструкції №П-7).

При цьому, підпунктом 8.3.3. пункту 8.3. Договору визначено обов`язок постачальника при виявленні покупцем невідповідності кількості, якості, комплектності або асортименту товару при прийманні товару або виробничих дефектів в гарантійні строки експлуатації та зберігання - направляти на виклик покупця свого уповноваженого представника.

При виявленні невідповідності кількості та/ або якості, та/або комплектності, та/або асортименту товару виклик представника постачальника для участі у прийманні товару та складання Акта про фактичну якість і комплектність продукції є обов`язковим (пункт 2.4. Договору).

Як встановлено судом, покупцем, відповідно до пунктів 2.4., 5.2. Договору та Інструкції № П-7 був надісланий лист-виклик представника (25.08.2023 за вих. №ПКВЧ1-2/2088; том 2, а.с.52-53) для складання двостороннього акта про відбір зразків (проб) та акта про фактичну якість і комплексність товару, який був вручений представнику постачальника 26.08.2023.

У подальшому покупець звертався до постачальника з листами від 31.08.2023 за №ПКВЧ 1-2/2144 (том 2, а.с. 67-68) та від 05.09.2023 №ПКВЧ 1-2/2181 (том 2, а.с. 80-81; на даний лист міститься також посилання у листі-відповіді позивача №4495 від 11.09.2023; том 2, а.с. 76-78) про виклик уповноваженого представника для вирішення питання щодо поставленої неякісної продукції та складання двостороннього акта.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та не спростовано позивачем, постачальник у порушення своїх зобов`язань за договором та порядку, визначеного Інструкцією № П-7, на жоден із викликів покупця свого уповноваженого представника не направив.

Пунктом 20 Інструкції № П-7 передбачено, що при неявці представника виробника (відправника) за викликом одержувача (покупця) у встановлений термін і у випадках, коли виклик представника іногороднього виробника (відправника) не є обов`язковим, перевірка якості продукції проводиться представником відповідної галузевої інспекції з якості продукції, а перевірка якості товарів - експертом бюро товарних експертиз чи представником відповідної інспекції за якістю.

За відсутності відповідної інспекції з якості або бюро товарних експертиз у місці знаходження одержувача (покупця), при відмові їх виділити представника або неявки його на виклик одержувача (покупця) перевірка проводиться: а) за участю компетентного представника іншого підприємства (організації), виділеного керівником або заступником керівника цього підприємства (організації), або б) за участю компетентного представника громадськості підприємства-отримувача, призначеного керівником підприємства з-поміж осіб, затверджених рішенням фабричного, заводського або місцевого комітету профспілки цього підприємства, або в) односторонньо підприємством-отримувачем, якщо виробник (відправник) дав згоду на одностороннє приймання продукції.

Матеріалами справи підтверджується, що у зв`язку з неявкою уповноваженого представника постачальника на виклик покупця, останній скористався своїм правом, передбаченим пунктом 20 Інструкції №П-7 щодо перевірки якості поставленої продукції без участі постачальника (виробника), за результатами приймання продукції зроблено висновок про недопуск продукції у виробництво, про що складено акт по фактичну якість і комплектність продукції від 11.09.2023; том 2, а.с. 74-75.

Також судом встановлено, що АТ «Укрзалізниця» звернулось листом від 23.08.2023 вих. №ПКВЧ1-2/2073 (том 2, а.с. 79) до Випробувальної лабораторії ТОВ «Науково-технічний центр «ВНДІХІМПРОЕКТ» з проханням про проведення лабораторних досліджень прального порошку «EXTREME WASH 100» універсального, виробника ТОВ «Гренландія НВП» за наступними показниками: вiдбiлююча здатнiсть, хiмiчна вiдбiлююча здатнiсть; миюча здатність по відношенню до еталону; біорозклад Аніонних ПАР, неіогенних ПАР; вмісткість фосфатів/фосфонатів; масова частка пилу; відповідність продукції ДСТУ 2972:2010.

Випробувальною лабораторією ТОВ «Науково-технічний центр «ВНДІХІМПРОЕКТ» складено протокол випробовування №0252 від 28.08.2023 (том 2, а.с. 85), в якому відображено результати випробувань за показниками: мийна здатність; хімічна вибілювальна здатність; масова частка пилу; масова частка фосфатів у перерахунку на P2O5%. Зокрема виявлено, що мийна здатність продукції має відсотковий показник - 43, при тому, що згідно нормативної документації (НД) на випробувальну продукцію мийна здатність у відсотковому показнику має становити не менше ніж 85.

Згідно цього протоколу за результатами випробувань встановлено, що пральний порошок «EXTREME WASH 100» універсальний виробництва ТОВ «Гренландія НВП» не відповідає вимогам ДСТУ 2972:2010.

Також у подальшому, у зв`язку з отриманням численних відповідей від експертних установ про відмову у наданні інформації про проведення випробування прального порошку (з причин: відсутність технічних можливостей, обладнання та фахівців для здійснення випробування прального порошку, відбір проб в межах проведення дослідження - не проводиться, тощо) покупець з метою проведення експертизи на предмет відповідності прального порошку вимогам ДСТУ 2972:2010 за показниками: - вiдбiлююча здатнiсть, хiмiчна вiдбiлююча здатнiсть; - миюча здатність по відношенню до еталону; - бiорозклад анiонних ПАР та неiоногенних ПАР, - вмiсткiсть фосфатiв/фосфонатiв; - масова частка пилу; - хімічний склад продукту; - миюча здатність по відношенню до еталону; - здатність до піноутворення звернувся до Київської Торгово-промислової палати з проханням провести відбір зразків для перевірки якості прального порошка «EXTREME WASH 100» універсальний (порошок пральний безфосфатний (з засобом для виведення плям)) виробника ТОВ «Гренландія НВП», що був поставлений постачальником в мішках по 25 кг. Загальною кількістю 10 000 кг на склад Філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця».

За результатами відбору вищезазначених зразків експертом Київської Торгово-промислової палати складено Акт відбору зразків (проб) В-927/2 від 02.11.2023 (том 2, а.с. 114).

06.11.2023 Виробничий підрозділ Вагонної дільниці ст. Київ-Пасажирський Філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» звернувся до Випробувальної лабораторії ТОВ «Науково-технічний центр «ВНДІХІМПРОЕКТ» () з проханням про проведення лабораторних досліджень прального порошку «EXTREME WASH 100» універсального, виробника ТОВ «Гренландія НВП» за наступними показниками: - хімічна вибілювальна здатність; миюча здатність по відношенню до еталону; вміст аніонних ПАР; вміст неіногенних ПАР; масова частка фосфатів у перерахунку на P2O5; масова частка пилу; здатність до піноутворення; відповідність продукції вимогам ДСТУ 2972:2010 Засоби мийні синтетичні порошкоподібні, що підтверджується листом від 02.11.2023 р. за вих. №ПКВЧ1-2/2728.

09.11.2023 Випробувальною лабораторією ТОВ «Науково-технічний центр «ВНДІХІМПРОЕКТ» складено протокол випробовування №0319 від 09.11.2023 (том 2, а.с. 138), в якому відображені результати випробувань, по наступним показникам: мийна здатність; хімічна вибілювальна здатність; масова частка пилу; масова частка фосфатів у перерахунку на P2O5; піноутворювальна здатність; масова частка АПАР; масова частка НПАР; відповідність продукції вимогам ДСТУ 2972:2010 Засоби мийні синтетичні порошкоподібні.

За результатом випробувань прального порошку «EXTREME WASH 100» універсального виробництва ТОВ «Гренландія НВП» по вищенаведеним показникам, Випробувальною лабораторією ТОВ «Науково-технічний центр «ВНДІХІМПРОЕКТ» виявлено, що мийна здатність продукції має відсотковий показник - 71 при тому, що згідно нормативної документації на випробувальну продукцію мийна здатність у відсотковому показнику має становити не менше ніж 85, піноутворювальна здатність має показник - більше 20 при тому, що згідно нормативної документації на випробувальну піноутворювальна здатність (висота піни в см.) не повинна перевищувати показник у 20 см. Крім того, за результатами випробувань встановлено, що пральний порошок «EXTREME WASH 100» універсальний виробництва ТОВ «Гренландія НВП» за показниками «мийна здатність» та «піноутворювальна здатність» не відповідає вимогам ДСТУ 2972:2010 «Засоби мийні синтетичні порошкоподібні».

Крім цього, Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» долучено до відзиву на позовну заяву висновок експерта ТОВ «Бюро судових експертиз «Надія» №21/31-12/23 від 20.12.2023 (том 2, а.с. 130-137) за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи предмета закупівлі - прального порошку «EXTREME WASH 100» універсальний, виробника ТОВ «Гренландія НВП», Україна, на вирішення якої було поставлено наступні питання: «Чи відповідає поставлений товар технічним вимогам і якісним характеристикам визначеним в тендерній документації по закупівлі UA- 2023-05-04-007644-а ?»; «Чи відповідає поставлений ТОВАР ДСТУ 2972:2010?».

Із наданого висновку експерта №21/31-12/23 від 20.12.2023 вбачається, що за результатами випробувань досліджуваний пральний порошок «EXTREME WASH 100» універсальний (порошок пральний безфосфатний (з засобом для видалення плям) виробництва ТОВ «Гренландія НВП», що поставлений згідно договору про закупівлю №ПК/МТЗ/23440/Ю від 19.07.2023 AT «Українська залізниця» за показниками якості не відповідає сертифікату якості виробника №2008/02, вимогам ТУ У 30576937.002-2001 «Композиції, що містять КМ, КП і КХ. Технічні умови», п. 2.1, п.2.2, п. 2.3 договору про закупівлю №ПК/МТЗ/23440/Ю від 19.07.2023 та технічним вимогам і якісним характеристикам, визначеним в тендерній документації про закупівлю за ідентифікатором UA-2023-05-04-007644-a, а саме: миюча здатність по відношенню до еталону не менше 98%, фактично - до 71%; масова частка аніонних ПАР - 5%-15%, фактично - 3,3%; масова частка неіоногенних ПАР - 5%-15%, фактично - 0,2%;

Крім того, в сертифікаті якості виробника №2008/02 в колонці «результати випробувань» не зазначаються самі значення цих випробувань, а вказується, що відповідає» по всіх параметрах, що є нетиповим оформленням сертифікату якості;

За результатами випробувань досліджуваний пральний порошок «EXTREME WASH 100» універсальний (порошок пральний безфосфатний (з засобом для видалення плям) виробництва ТОВ «Гренландія НВП», що поставлений згідно договору про закупівлю №ПК/МТЗ/23440/10 від 19.07.2023 AT «Українська залізниця» за показниками якості не відповідає п. 4.2.1 табл.1, п. 4.3.1 табл. 2 ДСТУ 2972:2010 «Засоби мийні синтетичні порошкоподібні. Загальні технічні вимоги та методи випробування», а саме: мийна ( миюча) здатність не менше, ніж 85%, фактично - до 71%; піноутворювальна здатність (висота піни) не більше 20 см, фактично - більше 20 см.

Відповідно до статті 104 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частин 6, 7 статті 98 Господарського процесуального кодексу України у висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

При перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

У вступній частині висновку експертом зазначено, що проведення експертизи проводилось на підставі наданих замовником документів, відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України та пункту 3.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, що затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року №53/5 (у чинній редакції).

Проведення дослідження було доручено судовому експерту Бугровій Надії Костянтинівні, яка має вищу торгово-економічну освіту, кваліфікацію товарознавця вищої кваліфікації, кваліфікацію судового експерта за спеціальністю 12.1 «Оцінка машин, обладнання, сировини та споживчих товарів», свідоцтво Міністерства юстиції України №1796 від 27.05.2016, термін дії - до 13.12.2022 термін дії продовжено до закінчення дії воєнного стану, або протягом одного місяця після припинення чи скасування воєнного стану, кваліфікаційне посвідчення №509 від 20.11.1998 за кваліфікацією «Експерт з питань оцінки нерухомості, майна, немайнових прав і бізнесу», кваліфікаційне свідоцтво оцінювача №МФ-1979 від 02.10.2004 за напрямком: «Оцінка об`єктів в матеріальній формі» та спеціалізацією в межах напрямку «Оцінка рухомих речей, крім таких, що віднесені до машин обладнання, дорожніх транспортних засобів, літальних апаратів, судноплавних засобів та тих, що становлять культурну цінність», посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача МФ№13121-ПК від 08.06.2023 р. за напрямком «Оцінка об`єктів в матеріальній формі» та спеціалізацією в межах напрямку «Оцінка нерухомих речей (нерухомого майна, нерухомості, у тому числі земельних ділянок та майнових прав на них), «Оцінка машин і обладнання», «Оцінка колісних транспортних засобів», «Оцінка літальних апаратів», «Оцінка судноплавних засобів», «Оцінка рухомих речей, крім таких, що віднесені до машин обладнання, дорожніх транспортних засобів, літальних апаратів, судноплавних засобів та тих, що становлять культурну цінність», свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів №2540 від 30.03.2005, стаж практичної експертної роботи 40 років.

Експерт попереджений про кримінальну відповідальність за статтями 384 та 385 КК України за надання завідомо неправдивого висновку та за відмову без поважних від виконання своїх обов`язків.

Дослідивши Висновок експерта, колегія суддів встановила, що останній не викликає сумнівів у його правильності, оскільки узгоджується із наявними матеріалами справи та відповідає вимогам статті 98 Господарського процесуального кодексу України і вищенаведеним критеріям.

Позивачем, у свою чергу, під час розгляду справи не надано більш вірогідних доказів того, що якість поставленої ним партії товару - прального порошку «EXTREME WASH 100» універсальний відповідала умовам договору та вимогам ДСТУ 2972:2010.

Так, ані сертифікат якості №2008/2 від 20.08.2023, ані протокол випробувань №032 ПФМ від 08.09.2023 не були складені у відповідності до порядку приймання продукція по якості, визначеним пунктом 5.2. договору та Інструкції № П-7, при цьому станом на дату складання цього протоколу №032 ПФМ від 08.09.2023 партія товару вже була поставлена, однак, як встановлено судом, представник постачальника на запрошення покупця для складання акта не прибув. Отже, обґрунтованими є доводи відповідача, що використані зразки випробування не є ідентичними поставленому товару на адресу покупця.

Враховуючи наведене у сукупності, колегія суддів приймає до уваги доводи відповідача у даній справі про те, що опублікована у Звіті інформація стосовно поставки йому за Договором неякісного товару є достовірною.

Додатково до викладеного колегія суддів також приймає до уваги те, що на розгляді Господарського суду міста Києва перебувала справа №910/138/24 за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гренландія НВП» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про, зокрема, стягнення з відповідача 459 600,00 грн заборгованості за Договором, 0,1 % річних від простроченої суми у розмірі 143,55 грн, а також про визнання недійсним одностороннього правочину, вчиненого Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» щодо одностороннього розірвання ним договору про закупівлю матеріально-технічних ресурсів №ПК/МТЗ/23440/Ю від 19.07.2023 з додатковою угодою №1 від 15.08.2021 та за зустрічним позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Філії «Пасажирська компанія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гренландія НВП» про стягнення штрафу та пені в загальному розмірі 179 335,20 грн за порушення зобов`язання з поставки товару належної якості та в частині строків заміни неякісного товару.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.10.2024 у справі №910/138/24 у задоволенні первісного позову відмовлено повністю. Зустрічний позов задоволено повністю та присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гренландія НВП» на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» штраф за поставку товару неналежної якості у розмірі 91 920 грн 00 коп., пеню за порушення строку заміни неякісного товару у розмірі 39 985 грн 20 коп.

Як вбачається із системи «Діловодство спеціалізованого суду» та було повідомлено відповідачем суду у судовому засіданні 01.04.2025, станом на дату прийняття даної постанови рішення суду у справі №910/138/24 набрало законної сили, адже у судовому засіданні 12.02.2025 у справі №910/138/24 Північним апеляційним господарським судом було проголошено вступну та резолютивну частини постанови, якою рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2024 у справі №910/138/24 залишено без змін.

Зі змісту рішення суду у справі №910/138/24 вбачається, що Господарським судом міста Києва встановлено обставини поставки відповідачу згідно з договором про закупівлю матеріально-технічних ресурсів №ПК/МТЗ/23440/Ю від 19.07.2023 товару неналежної якості, у зв`язку з чим покупець звільняється від обов`язку щодо оплати такого товару. Також суд встановив, що оскільки постачальником допущено порушення своїх зобов`язань за договором, покупець правомірно скористався своїм правом, передбаченим підпунктом 8.2.3 пункту 8.2 договору на одностороннє розірвання договору.

Встановлені у межах господарської справи №910/138/24 обставини додатково підтверджують факт достовірності опублікованої відповідачем спірної інформації щодо здійснення позивачем поставки відповідачу неякісного товару.

Судом також установлено, що підпунктом 8.2.3 пункту 8.2. Договору передбачено право покупця достроково в односторонньому порядку розірвати цей договір у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань постачальником, повідомивши про це останнього за 5 (п`ять) робочих днів до дати розірвання цього договору.

Так, 20.12.2023 АТ «Укрзалізниця» в особі Філії направлено ТОВ «Гренландія НВП» повідомлення №ПК-07/2575 про розірвання договору поставки №ПК/МТЗ/23440/Ю від 19.07.2023 (том 2, а.с. 127-129), відповідно до якого покупець, керуючись положеннями статей 611, 651 Цивільного кодексу України та статті 188 Господарського кодексу України, пунктом 8.2.3. Договору, прийняв рішення про дострокове в односторонньому порядку розірвання договору у зв`язку з поставкою неякісного товару та невиконання постачальником свого зобов`язання замінити неякісний товар.

Скаржник стверджує, що вказане повідомлення було отримано ним 04.01.2024, а тому станом на дату публікації (05.01.2024) договір ще не був розірваний, оскільки такий згідно з пунктом 8.2.3. Договору вважається розірваним через 5 (п`ять) робочих днів з дати отримання повідомлення. У зв`язку з цим, на думку скаржника, інформація щодо розірвання договору є недостовірною.

Щодо цих доводів скаржника колегія суддів зазначає, що одностороння відмова від договору, якщо така передбачена договором, не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання, що відповідає положенням статей 615 та 651 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.01.2024 №917/994/22.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у відповідності до підпункту 8.2.3. пункту 8.2. Договору скористався своїм правом на дострокове в односторонньому порядку розірвання договору у зв`язку з неналежним виконанням позивачем своїх зобов`язань за Договором, про що направив позивачу повідомлення від 20.12.2023.

При цьому обставини щодо дати вручення зазначеного повідомлення про одностороннє розірвання договору позивачу не впливають на факт достовірності зазначення у Звіті відомостей про його розірвання, оскільки у даному випадку, на переконання колегії суддів, має значення саме констатація відповідачем факту його волевиявлення шляхом направлення позивачу повідомлення про одностороннє розірвання договору, право на яке він має згідно з умовами укладеного Договору, й обов`язок щодо публікації інформації про це покладено на відповідача Законом України «Про публічні закупівлі» та Особливостями здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178 зі змінами, внесеними згідно із Постановою Кабінету Міністрів України від 17.02.2023 №517, про що зазначалося судом вище.

При цьому колегія суддів наголошує, що питання правомірності розірвання Договору не входить до предмета доказування у межах даної справи й розглядалось у межах господарської справи №910/138/24, де в цій частині позивачу було відмовлено у задоволенні первісного позову.

Таким чином, оскільки поширена в електронній системі закупівлі на веб-порталі інформація є інформацією, що оприлюднюється у спосіб, зміст та строки, визначені Законом України «Про публічні закупівлі», й позивачем не спростовано факту поставки відповідачу товару неналежної якості, що стало підставою для того, що відповідач у відповідності до умов Договору скористався своїм правом на розірвання Договору, інформації, опублікована на веб-порталі Уповноваженого органу щодо розірвання договору з підстави «поставка неякісного товару та невиконання договору», є достовірної.

Враховуючи зазначене у сукупності та положення статті 277 Цивільного кодексу України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про спростування недостовірної інформації, зазначеної на веб-порталі Уповноваженого органу. Водночас, позовна вимога про спростування недостовірної інформації «в інших складених відповідачем документах» не конкретизована, оскільки не зазначено, про які саме документи йде мова, при цьому, як встановлено під час розгляду даної справи, інформація щодо поставки неякісного товару є достовірною.

Поруч із цим, якщо вести мову про вимогу кредитора (бенефіціара), пред`явлену гаранту, про сплату грошової суми відповідно до умов виданої гарантії, то остання за своєю суттю є способом задоволення кредитором (бенефіціаром) своїх вимог у разі невиконання (неналежного виконання) боржником (принципалом) взятих на себе зобов`язань. Сам факт пред`явлення такої вимоги бенефіціаром гаранту не може розглядатися як спосіб поширення інформації про принципала, тоді як зміст допущеного принципалом (боржником) порушення основного зобов`язання, забезпеченого гарантією, у силу приписів частини 3 статті 563 Цивільного кодексу України є обов`язковим до вказівки бенефіціаром у такій вимозі.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Усі інші доводи та міркування скаржника, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог у даній справі.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Гренландія НВП» не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в даній справі.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Гренландія НВП» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гренландія НВП» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2024 у справі №910/4448/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2024 у справі №910/4448/24 залишити без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Гренландія НВП».

Матеріали справи №910/4448/24 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 30.04.2025.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.А. Іоннікова