УХВАЛА

28 квітня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/8649/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Колос І.Б.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістична компанія «Сінергія» (далі - ТОВ «Сінергія», скаржник)

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2025

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейл Лоджистікс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістична компанія «Сінергія»

про стягнення 21 7623 195,98 грн,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Сінергія» 07.04.2025 через Електронний суд звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2025 (повний текст постанови складено 17.04.2025) у справі №910/8649/24, а рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2024 у справі №910/8649/24 залишити без змін. Крім того, скаржник у поданому клопотанні до касаційної скарги просить зупинити виконання оскаржуваної постанови, до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2025 для розгляду касаційної скарги у справі №910/8649/24 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т.М. - головуючої, Бенедисюка І.М., Ємця А.А.

Розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 28.04.2025 №32.2-01/701 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/8649/24 у зв`язку відпусткою судді Ємця А.А.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.04.2025 для розгляду касаційної скарги у справі №910/8649/24 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Колос І.Б.

Згідно з частиною четвертою статті 294 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

У поданій касаційній скарзі ТОВ «Сінергія» з посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України зазначає, що:

постанова апеляційної інстанції винесене з неправильним застосуванням частини п`ятої статті 75 ГПК України без врахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 03.07.2018 у справі №917/1345/17, від 18.06.2024 у справі №914/585/22, від 16.04.2024 у справі №921/186/23, від 13.02.2024 у справі №910/14138/22, від 31.10.2023 у справі №902/670/22, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, від 02.11.2021 у справі №917/1338/18, від 03.07.2018 у справі №917/1345/17, які зводяться зокрема до того, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом, а також до того, що приюдицію становлять лише обставини, що були предметом розгляду справи, а не будь-які обставини, які згадуються у рішенні суду, тож саме по собі встановлення факту перебування вагонів у відповідача у спірний період не є свідченням його обов`язку з оплати оренди таких вагонів, наявність чи відсутність такого обов`язку є саме правовою оцінкою, яку надає суд ураховуючи всі обставини кожної конкретної справи, докази та аргументи надані сторонами;

суд апеляційної інстанції неправильно застосував приписи статей 11, 202, 207 Цивільного кодексу України, без урахування правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №145/2047/16, а саме не врахував, що сторони договору, зокрема і позивач, вчинили дії, що виявляли їх волю встановити (у даному випадку змінити) правовідносини, тож з поведінки сторін можна зробити висновок про наміри направлені на зміну раніше встановленої домовленості щодо оплати за вагони, які не перебували під перевезенням.

З огляду на викладене касаційна скарга ТОВ «Сінергія» подана із додержанням вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейл Лоджистікс» 14.04.2025 через Електронний суд до Верховного Суду надійшла заява про заперечення проти відкриття касаційного провадження у справі №910/8649/24 в яких просить, зокрема, відмовити ТОВ «Сінергія» у відкритті касаційного провадження у справі №910/8649/24 за касаційною скаргою ТОВ «Сінергія» від 07.04.2025.

Заперечення мотивовані тим, що для відкриття касаційного провадження у справі №910/8649/24 за касаційною скаргою ТОВ «Сінергія» від 07.04.2025 правові підстави відсутні, адже у касаційній скарзі скаржник належним чином не обґрунтував жодної з підстав, що передбачені статтею 287 ГПК України, та які дають право на касаційне оскарження рішення суду, і відповідно є передумовою для відкриття касаційного провадження. Скаржник не надав, а матеріали цієї справи відповідно не містять, належних (достатніх) доказів того, що при прийнятті оскаржуваної постанови суд апеляційної інстанції дійсно застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Оцінюючи доводи викладені у запереченнях проти відкриття провадження у справі, Суд виходить з того, що судове рішення у цій справі в контексті статті 287 ГПК України може бути оскаржено до Верховного Суду. Зміст касаційної скарги ТОВ «Сінергія» відповідає вимогам статті 290 ГПК України, а інші доводи, заперечення фактично стосуються спростування доводів касаційної скарги, які мають оцінюватися в межах статті 300 ГПК України Судом під час розгляду касаційної скарги у судовому засіданні, а не на стадії відкриття / повернення касаційної скарги.

Відповідно до частини третьої статті 294 ГПК України питання про відкриття касаційного провадження у справі вирішується колегією суддів у складі трьох суддів не пізніше двадцяти днів з дня надходження касаційної скарги або з дня надходження заяви про усунення недоліків, поданої у порядку, визначеному статтею 292 цього Кодексу.

Отже, на момент відкриття касаційного провадження доводи касаційної скарги не є очевидно неприйнятними, а відтак подані матеріали достатні для касаційного розгляду на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

Касаційна скарга подана в межах строку на касаційне оскарження, ураховуючи дату її ухвалення та складення її повного тексту в цій справі.

Отже, суд доходить до висновку щодо відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ «Сінергія».

Ураховуючи доводи касаційної скарги, які не є очевидно неприйнятними, письмову форму матеріалів справи №910/8649/24, з огляду на технічний стан функціонування Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи на момент прийняття ухвали, Суд доходить висновку про необхідність витребування матеріалів справи.

Щодо поданого ТОВ «Сінергія» клопотання про зупинення виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2025 у справі № 910/8649/25 у якому просить зупинити виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 03.04.202 у справі № 910/8649/24, до закінчення її перегляду в касаційному порядку та яке мотивовано тим, що:

існує імовірність того, що у разі задоволення касаційної скарги та скасування вказаної постанови права скаржника не зможуть бути відновлені, оскільки рішення буде фактично виконано, а як наслідок постанова Верховного Суду, у разі задоволення касаційної скарги, не зможе бути виконана та втратить своє практичне застосуванняю. Так, постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2025 у справі №910/8649/24 частково задавлено апеляційну скаргу ТОВ «Рейл Лоджистікс» стягнуто з відповідача більш ніж 15 млн. грн., в силу приписів статті 284 ГПК України, постанова набрала законної сили з дня її прийняття, тобто з 03.04.2025;

у разі якщо оскаржувана постанова не буде зупинена існує обґрунтована імовірність того, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» будуть вчинені дії направлені на фактичне виконання рішень суду, які за результатами розгляду касаційної скарги можуть бути скасовані. При цьому, фактичне виконання оскаржуваних рішень, накладення арешту на майно (кошти) товариства, призведе до блокування його господарської діяльності, не можливості виконання уже укладених договорів, проведення фінансових розрахунків, що безумовно спричинить матеріальні та репутаційні збитки для ТОВ «Сінергія», а то і призведе до неплатоспроможності чи необхідності застосування процедури банкрутства і ці наслідки, у разі скасування оскаржуваних рішень, не зможуть бути компенсовані, оскільки механізм такої компенсації відсутній. Отже, у тому разі, якщо рішення не буде зупинено до його перегляду у касаційному порядку, вказане однозначно призведе до незворотних наслідків та до того, що компанія, діяльність якої полягає у забезпеченні перевезення вантажів залізницею, у тому числі стратегічних вантажів для таких підприємств як ПАТ «Укрнафта», змушена буде припинити свою діяльність;

у разі виходу з ринку залізничних перевезень однієї з компаній, яка протягом багатьох років здійснювала перевезення, у тому числі стратегічних вантажів господарський обіг товарами не тільки не покращиться, а навіть навпаки, зазнає певних втрат, оскільки саме на даний час забезпечення логістики, зокрема і на залізничних шляхах, є вкрай важливим питанням для суб`єктів господарювання, пересічних споживачів тацивільної, у тому числі і критичної, інфраструктури країни та навіть для обороноздатності країни. Більшість компаній подібного сегменту виходять з ринку через значне здорожчення собівартості перевезень, утруднення, а подекуди і повне руйнування логістичних мереж, тощо, а тому скаржник вважає, що у даній страві до її перегляду у касаційному порядку, є всі підстави для зупинення виконання рішення (постанови апеляційного суду від 03.04.2025 у справі №910/8649/24) і вказана процесуальна дія, на його думку, буде виправдана, як з точки зору всіх учасників справи, зважаючи на дотримання балансу інтересів сторін, так і відповідатиме інтересам держави в цілому, оскільки діяльність товариства пов`язана з перевезенням нафтопродуктів, що на даний час є також одним з пріоритетних напрямків діяльності зважаючи на зростаючий попит вказаних нафтопродуктів в умовах систематичних ракетно-бомбових ударів, що завдаються країною-агресором по критичній інфраструктурі нашої країни;

на даний час надважливим є забезпечення життєдіяльності країни в умовах війни, постійного порушення, а то і повної зупинки діяльності деяких ТЕЦ, більша частина з яких зазначає постійних масованих ракетних атак, тож об`єктивні обставини сьогодення вимагають забезпечення саме паливо-мастильними матеріалами, тож надважливість сегменту ринку перевізником якого є ТОВ «Сінергія» важко недооцінювати в критичних умовах сьогодення. Як наслідок, зупинення виконання рішення суду до перегляду його у касаційному порядку, на думку скаржника, буде виправданим як із точки зору дотримання балансу інтересів сторін, так і з точки зору дотримання інтересів держави загалом;

у разі якщо Верховним Судом буде залишена в силі постанова апеляційної інстанції, вказане рішення буде виконане після його перегляду Верховним Судоми та жодних негативних наслідків від тимчасового зупинення його виконання, на думку скаржника, не буде, а, якщо постанова апеляційного суду буде залишена в силі, позивач може застосувати визначені законом механізми компенсаторного характеру, як то стягнення інфляційних витрат на 3% річних, тож його права будуть відновлені, а баланс інтересів сторін збережений, однак, у випадку, якщо рішення суду не буде зупинено, на думку скаржника, це призведе до припинення господарської діяльності товариства, його неплатоспроможності, а у подальшому і банкрутства, оскільки сума, яка стягнута за цим рішенням не може бути реально виплачена, з підстав відсутності ресурсів для її погашення;

функціонування компанії в умовах війни є вкрай обтяженим, ряд логістичних компаній, які здійснюють перевезення залізничними шляхами опинились в тимчасовій окупації, рухомий склад, який знаходиться на тимчасово окупованих територіях не може бути використаний, що безумовно впливає на якість ринку надання послуг із залізничних перевезень. Вказане зумовило утруднення, а іноді і повне блокування виконання господарських договорів, укладених товариством, а як наслідок і отримання прибутку від їх виконання, що у свою чергу призвело до нанесення збитків та не отримання очікуваних прибутків. Щодо фактичних прибутків товариства за останній період, скаржник зазначає, що відповідно до бухгалтерської довідки, яка міститься у матеріалах справи, у 2024 році підприємство зазнало збитків на 646 743,00 грн. Враховуючи вказані обставини, виконання постанови до її перегляду Верховним Судом у касаційному порядку, на думку скаржника, призведе до невідворотних процесів для ТОВ «Сінергія» результатом чого стане безумовна неплатоспроможність, а як наслідок застосування процедури банкротства, при цьому, повне чи часткове задоволення касаційної скарги повністю втратить своє правове призначення, адже наслідки фактично вчинених дій на виконання рішення суду першої інстанції, а саме: накладання арештів на рахунки, обігові кошти, тощо, призведе до блокування діяльності товариства, неможливості здійсненнярозрахунків з контрагентами, реєстрації податкових накладних, і навіть за умови їх відновлення, результатом таких дій буде ліквідація компанії. Однак, у свою чергу, у разі, якщо, наприклад, оскаржувана постанова буде залишена без змін, суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішить питання про поновлення його виконання, що на думку скаржника, відповідає приписам частини третьої статті 332 ГПК України та баланс інтересів сторін буде відновлено;

як наслідок, зупинення виконання рішення суду, як тимчасовий захід, є виправданим з точки зору забезпечення балансу інтересів сторін у справі, оскільки, у разі відновлення виконання рішення, інтереси позивача будуть дотримані, рішення (постанова) виконані, крім того, законодавчо передбачено компенсаторний механізм у вигляді стягнення 3% річних та інфляційних витрат, однак, у разі якщо виконання рішення (постанови) не буде зупинене, можливе вжиття заходів, таких як накладення арешту на майно, а їх наслідки будуть не відворотні навіть у випадку подальшого скасування оскаржуваної постанови;

у разі фактичного виконання рішення суду у повному обсязі, а саме: стягнення коштів до вирішення по суті касаційної скарги, відповідачу доведеться вживати заходів направлених на відновлення своїх порушених прав, наприклад, вживати заходи направлені на поворот рішення, звертатися з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння чи вживати інші дії, направленні на захист свого порушеного права, тоді як судовий захист має бути ефективним, таким, який виключає необхідність додаткового звернення до суду за захистом свої прав. Тож, у даному випадку, на думку скаржника, права касатора можна захистити застосувавши такий тимчасовий захід як зупинення виконання оскаржуваної постанови, оскільки у разі реального стягнення коштів з відповідача, чи навіть вжиття виконавцем заходів направлених на виконання рішення: накладення арештів на майно, рахунки, тощо, за умови задоволення касаційної скарги, ТОВ «Синергія» доведеться вживати заходи направлені на відновлення порушеного права, що суперечить принципам правосудця, таким як ефективність.

як наслідок, обґрунтовуючи вказану заяву, касатор зазначає, що шкода, яка буде спричинена негайним виконанням рішення суду, враховуючи суму до стягнення, більше 15 млн грн, буде не відворотною, оскільки за умови вжиття заходів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» буде заблоковано фінансово-господарську діяльність, що, на думку скаржника, безумовно завдасть невиправданих збитків товариству, а у випадку відмови в задоволенні касаційної скарги, судом буде відновлено виконання рішення та права позивача у даному випадку не будуть порушені, оскільки він не позбавиться права на реальне виконання рішення суду.

Проаналізувавши чинне законодавство та доводи, наведені скаржником у клопотанні про зупинення виконання рішення Верховний Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вказаної заяви з огляду на таке.

Повноваження суду стосовно зупинення виконання судового рішення унормоване положеннями частини першої статті 332 та частиною четвертою статті 294 ГПК України, відповідно до яких суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку. Однак необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права на доступ до суду.

Верховний Суд звертається до ухвали Великої Палати Верховного Суду від 28.10.2019 у справі № 904/94/19, відповідно до якої:

«Заява про зупинення виконання судових рішень повинна містити не лише посилання на правові норми, що надають суду можливість здійснити таку процесуальну дію, а й бути обґрунтованою посиланням на конкретні обставини (утруднення повторного розгляду справи, перешкоди у здійсненні повороту виконання, запобігання порушенню прав осіб, які брали / не брали участі у розгляді справи, але рішенням суду вирішено питання про їх права та обов`язки) та наявністю доказів в підтвердження таких обставин».

Верховний Суд виходить з того, що вирішуючи питання про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії, необхідно враховувати необхідність у цьому, зокрема, у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, перешкоди його виконання, необхідності забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, а також осіб, які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки тощо.

Сумніви скаржника щодо дотримання попередніми судовими інстанціями норм права під час постановлення оскаржуваних судових рішень покладені в основу касаційної скарги та за умов дотримання їх відповідності нормам ГПК України є підставою для перегляду цих рішень судом касаційної інстанції. Водночас вони (аргументи для касаційного оскарження) не обґрунтовують підстави для зупинення виконання або дії оскарженого рішення та не можуть аргументовано свідчити про таку необхідність.

Сама собою незгода учасника судового процесу із судовими рішеннями не є достатньою підставою для зупинення їх виконання або дії, оскільки правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права суд касаційної інстанції перевіряє, переглядаючи по суті у касаційному порядку судові рішення.

Верховний Суд під час розгляду доводів заявника наголошує, що ГПК України передбачає інструмент повернення виконання судового рішення, зокрема у статті 333 ГПК України унормовано питання про поворот виконання рішення, постанови у разі зміни або скасування судового рішення після його виконання.

Сам собою факт видачі наказів не свідчить та не є безумовним і достатнім доказом, який засвідчує необхідність у зупиненні виконанні судового рішення, та / чи неможливість повороту виконання рішення у разі його скасування, а тому не є очевидною / безумовною підставою для зупинення судом касаційної інстанції виконання оскаржуваного рішення місцевого суду, що набрало законної сили і є обов`язковим до виконання (стаття 1291 Конституції України, стаття 326 ГПК України).

Суд має право зупинити виконання судового рішення, зокрема, якщо кінцеве рішення невідворотне та його негайне виконання може завдати значної шкоди. При цьому сторона, проти якої ухвалено судове рішення у справі, має обґрунтувати свою заяву належним чином і навести обґрунтування його вимог та довести, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для відновлення порушених прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, або буде неможливим повернення виконання судових рішень або зупинення їх дії у разі, якщо вони будуть скасовані.

Клопотання ТОВ «Сінергія» про зупинення виконання рішення зі справи зазначеному вище не відповідає та не доводить, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для відновлення порушених прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, або буде неможливим повернення виконання судового рішення або зупинення його дії у разі, якщо воно буде скасоване, і не свідчить про наявність підстав для застосування статті 332 ГПК України.

За таких обставин Суд враховує, що у клопотанні скаржника про зупинення виконання рішення не наведені аргументовано / обґрунтовані доводи, що дають підстави для висновку про необхідність зупинення його виконання, а наведені мають декларативний характер, а тому твердження оцінюються як припущення, адже відсутні докази на підтвердження факту необхідності зупинення виконання оскаржуваного судового рішення.

Верховний Суд при цьому також керується рішеннями Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (§43).

Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення ЄСПЛ від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції»).

Враховуючи викладене, зупинення виконання та дії судового рішення в силу статті 332 ГПК України є правом, а не обов`язком суду, та беручи до уваги, що однією із засад (принципів) господарського судочинства є обов`язковість судового рішення й з огляду на відсутність у суду касаційної інстанції належно обґрунтованих та підтверджених підстав для висновку про необхідність зупинення виконання оскаржуваного судового рішення, в задоволенні клопотання скаржника слід відмовити.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Під час вирішення питання щодо відкриття касаційного провадження, Судом з огляду на доводи касаційної скарги у якій скаржник зазначає, зокрема, про неправильне застосування частини п`ятої статті 75 ГПК України без врахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 03.07.2018 у справі №917/1345/17, від 18.06.2024 у справі №914/585/22, від 16.04.2024 у справі №921/186/23, від 13.02.2024 у справі №910/14138/22, від 31.10.2023 у справі №902/670/22, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, від 02.11.2021 у справі №917/1338/18, від 03.07.2018 у справі №917/1345/17, які зводяться зокрема до того, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом, а також до того, що приюдицію становлять лише обставини, що були предметом розгляду справи, а не будь-які обставини, які згадуються у рішенні суду.

Верховним Судом встановлено, що Верховний Суд ухвалою від 05.02.2025 передав на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справу №910/10365/15, для відступу від висновку щодо застосування статті 75 ГПК України, викладеного у постановах Верховного Суду від 08.08.2019 у справі №922/2013/18, від 25.03.2021 у справі №911/2961/19, від 30.08.2022 у cправі №904/1427/21, адже, як вказано в цій ухвалі:

« 28. У касаційній скарзі скаржник наголошує, що суд апеляційної інстанції мав надати преюдиційне значення тільки фактам, встановленим судами в межах справ №910/9544/15, №910/17681/15, №910/18212/15, №910/22361/15, а не правовій оцінці, зробленій судами в межах зазначених справ (неправильно застосовано ст.75 ГПК), та самостійно на підставі зібраних доказів та встановлених обставин зробити висновки щодо чинності правовідносин за Кредитним договором та наявності непогашеної заборгованості.

29. При цьому, скаржник посилається на таке:

"Згідно правового висновку Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30 серпня 2022 року у cправі № 904/1427/21 щодо преюдиційності:

"У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 у справі № 922/2013/18, від 25.03.2021 у справі № 911/2961/19 зазначено, що звільнення від доказування, навіть у разі наявності преюдиційних обставин, встановлених у рішенні суду, не може мати абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Господарські суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях у інших господарських справах. Для спростування преюдиційних обставин, передбачених статтею 75 Господарського процесуального кодексу України, учасник господарського процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами встановленими Господарським процесуальним кодексом України. Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу"".

30. На нашу думку такий висновок суперечить приписам ч.4 ст.75 ГПК "Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом".

31. Такий припис спрямований на дотримання принципу правової визначеності та його складової - res judicata.

32. Правило про звільнення від доказування, як раз таки має абсолютний характер, така його дія спрямована на те, щоб спір між сторонами вирішувався в одній судовій справі, а не був штучно розбитий на декілька позовів/справ, де сторони мали би можливість подавати нові докази на підтвердження тих самих фактів.

33. Інше тлумачення, яке вказує на можливість "спростування преюдиційних обставин" за допомогою нових доказів, призводить до розмивання змісту ч.4 ст.75 ГПК, а відтак до правової невизначеності - адже не зрозуміло, за яких умов, керуючись якими критеріями, суд замість застосування приписів ч.4 ст.75 ГПК має надати стороні можливість доводити/спростовувати за допомогою нових доказів ті чи інші обставини, що входять до предмету доказування і були вже встановлені в іншій справі за участю тих самих сторін.

34. По суті, наведене тлумачення суперечить прямому та зрозумілому змісту цієї ч.4 ст.75 ГПК».

Таким чином, наразі на розгляді об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду перебуває питання щодо застосування статті 75 ГПК України.

Беручи до уваги те, що у касаційній скарзі дотримано вимоги стосовно її форми і змісту, у відповідності до пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України визначено підстави касаційного оскарження - пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, подано у межах строків на касаційне оскарження судових рішень у цій справі, ураховуючи забезпечення єдності судової практики з огляду на те, що Судом у справі №910/10365/15 поставлено питання щодо застосування статті 75 ГПК України, приймаючи до уваги, що ТОВ «Сінергія» оскаржує постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2025 у справі №910/8649/24 через неправильне застосування частини п`ятої статті 75 ГПК України, а також, враховуючи, що висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду поставленого питання у справі №910/10365/15 сприятиме правовому застосуванню, забезпеченню єдності судової практики, дотриманню принципу верховенства права, складовою якої є юридична визначеність, та принципу пропорційності, з урахуванням того, що судове рішення Верховного Суду є остаточним, виступає джерелом формування судової практики, та в якій, зокрема, вирішуватиметься питання застосування статті 75 ГПК України, Верховний Суд вважає за необхідне з власної ініціативи на підставі пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України зупинити провадження у справі №910/8649/24 до завершення перегляду судового рішення об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №910/10365/15.

Керуючись статтями 228, 234, 235, 287, 290, 294, 314, 332 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відкрити касаційне провадження у справі №910/8649/24 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістична компанія «Сінергія» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2025.

2. Учасники справи мають право подати відзиви на касаційну скаргу до 14 травня 2025 року до Верховного Суду Касаційного господарського суду шляхом надсилання / подання процесуальних документів через Електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремих підсистем (модулів), що забезпечує обмін документами. Реєстрація електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі) не позбавляє права на подання документів у паперовій формі. Відсутність відзиву на касаційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

3. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Логістична компанія «Сінергія» у задоволенні клопотання про зупинити виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 03.04.202 у справі №910/8649/24, до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

4. Довести до відома учасників справи, що їхня явка в судове засідання є необов`язковою. Суд роз`яснює, що учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду враховуючи наявність у Суду технічної можливості проведення судового засідання в режимі відеоконференції та/або з урахуванням воєнного стану сторони можуть подати до Верховного Суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

5. Витребувати матеріали справи №910/8649/24 Господарського суду міста Києва за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейл Лоджистікс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістична компанія «Сінергія» про стягнення 21 7623 195,98 грн.

6. Зупинити касаційне провадження у справі №910/8649/24 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістична компанія «Сінергія» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2025 до завершення перегляду судового рішення об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №910/10365/15.

7. Копії ухвали надіслати до Господарського суду міста Києва та Північного апеляційного господарського суду для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Колос