ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29.04.2025 Справа №911/536/25

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали справи

за позовною заявою: Приватного акціонерного товариства ДТЕК Київські регіональні електромережі, м.Київ,

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Авдіївський завод металевих конструкцій, Донецька область, Покровський район, м.Авдіївка

про стягнення збитків в сумі 50829,40грн.

Суть справи:

Приватне акціонерне товариство ДТЕК Київські регіональні електромережі через систему "Електронний суд" звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства Авдіївський завод металевих конструкцій про стягнення суми збитків в розмірі 50829,40грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідач не виконав своїх обов`язків по реєстрації податкових накладних на суму 50829,40грн, чим позбавив позивача можливості включити суми ПДВ до складу податкового кредиту, що завдало позивачу збитків.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.02.2025 позовну заяву Приватного акціонерного товариства ДТЕК Київські регіональні електромережі про стягнення збитків в сумі 50829,40грн з доданими до неї документами передано за встановленою підсудністю до Господарського суду Донецької області.

05.03.2025 матеріали позовної заяви надійшли до Господарського суду Донецької області.

Ухвалою від 10.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; визначено сторонам строк для надання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Згідно з положеннями статті 248 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом ГПК України), суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідача було повідомлено про відкриття провадження у справі шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження у справі від 10.03.2025 засобами електронного зв`язку.

Копія ухвали від 10.03.2025 також розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, що у силу статей 2, 4 Закону "Про доступ до судових рішень" свідчить про наявність додаткової можливості сторін справи ознайомитись із судовими рішеннями. Крім того, на офіційному веб-сайті Господарського суду Донецької області веб-порталу «Судова влада України» у розділі "Новини" «Інше» розміщено відповідне повідомлення про наявність судового провадження у цій справі.

Відповідно до сформованої в КП "ДСС" довідки про доставку електронного листа, ухвала від 10.03.2025 була доставлена до електронного кабінету відповідача 10.03.2025 о 16:41год., вказана довідка долучена до матеріалів справи.

Відповідно до пункту 2 частини 6 статті 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи. Абзацом 2 зазначеної норми врегульовано, що якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Оскільки ухвалу від 10.03.2025 доставлено відповідачу 10.03.2025 о 16:41год., то вважається, що останній отримав ухвалу в електронному кабінеті підсистеми "Електронний суд" - 10.03.2025.

У пункті 41 постанови Верховного Суду від 30.08.2022 у справі №459/3660/21 викладена правова позиція, що довідка про доставку документа в електронному вигляді до "Електронного кабінету" є достовірним доказом отримання адресатом судового рішення.

Таким чином, оскільки ухвала від 10.03.2025 була отримана відповідачем 10.03.2025, відзив на позовну заяву мав бути поданий до суду 25.03.2025 включно.

Відповідач заперечень проти розгляду справи у спрощеному позовному провадженні та відзив на позовну заяву до суду не направив.

Відповідно до частини 4 статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною 9 статті 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до частині 2 статті 252 ГПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною 3 статті 252 ГПК України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд врахував, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

З огляду на те, що під час розгляду справи судом було створено сторонам необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених статтями 42, 46 ГПК України, зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність в матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

встановив:

04.08.2021 між Приватним акціонерним товариством «ДТЕК Київські регіональні електромережі» (покупець, позивач у справі) та Приватним акціонерним товариством «Авдіївський завод металевих конструкцій» (постачальник, відповідач у справі) укладено договір про закупівлю товару №462-КОЕ-ТМЦ (далі договір), за умова пункту 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити покупцю товар, зазначений в специфікації, а покупець прийняти і оплатити товар, код згідно УКТ ЗЕД: вказується постачальником в податкових накладних (далі «Товар»), 2021-2022 року виготовлення, в комплектності, асортименті та за ціною згідно зі специфікацією та кількості, зазначеній у видаткових накладних.

Згідно з пунктом 3.1. договору, загальна сума договору визначається загальною сумою усіх видаткових накладних, що є невід`ємною частиною цього договору. Загальна вартість договору, змінюється пропорційно кількості фактично поставленого товару з розрахунку її ціни, вказаної у специфікації.

У жодному разі загальна орієнтовна сума Договору не повинна перевищувати 2805752,82грн. без урахування ПДВ, крім того ПДВ 20% - 561150,56грн. Разом з ПДВ 3366903,38грн.

Ціна на товар, що поставляється, вказується в специфікації (п.1.1. цього договору) та є незмінною протягом строку дії цього договору крім випадків, встановлених діючим законодавством України (пункт 3.2. договору).

Згідно з пунктом 4.2. договору на дату виникнення податкових зобов`язань (або підстав для їх коригування відповідно до Податкового кодексу України (ПКУ) Постачальник складає податкову накладну (ПН), розрахунок коригування до податкової накладної (РК) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої Постачальником особи. Реєстрація ПН (РК) здійснюється Постачальником протягом 3-х календарних днів з дати виникнення податкових зобов`язань (підстав для їх коригування відповідно до ПКУ).

У разі порушення Постачальником порядку складання та/або порядку реєстрації ПН/РК в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), відмови Постачальника від реєстрації ПН/РК (не проведення реєстрації в ЄРПН протягом 365 календарних днів з дати складання ПН/РК), а також у разі допущення ним помилок у заповненні обов`язкових реквізитів в ПН/РК, визначених п. 201.1 ст. 201 ПКУ, Постачальник сплачує Покупцю штраф у розмірі суми ПДВ у такій ПН/РК протягом 10 календарних днів з дати отримання відповідної претензії Покупця.

Товар поставляється: партіями протягом 30 календарних днів після відправлення письмової заявки покупцем протягом дії договору. Поставка товару на склад покупця здійснюється з обов`язковим попереднім узгодженням дня, товару, що поставляється, з покупцем. Заявка направляється Покупцем електронним листом Постачальнику в порядку, визначеному п. 12.8. Договору за адресою, вказаною у п. 12.12. та/або у розділі "Місцезнаходження та банківські реквізити сторін" даного Договору (пункт 5.1.).

Відповідно до пункту 5.2. договору поставка товару буде виконуватися на умовах DDP згідно з Правилами "ІНКОТЕРМС" у редакції 2010 року у місці призначення поставки Товару: склад ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» - м.Київ, вул.Стеценка, 1А, згідно з заявкою на поставку Покупця.

Поставка Товару здійснюється автомобільним транспортом (пункт 5.3. договору).

Товар вважається поставленим покупцю з дати підписання сторонами видаткових накладних (дата поставки товару). Право власності на товар, усі ризики втрати або пошкодження товару, переходять від постачальника до покупця з дати поставки товару (п.п.5.4.1., 5.4.2. п.5.4. договору).

Цей договір може бути скріплений печатками Сторін, вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін і діє до 31.12.2022, а в частині виконання зобов`язань - до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за даним Договором, що виникли під час його дії (пункт 11.1.).

Договір підписано представниками сторін.

На підтвердження здійснення постачальником ПрАТ «Авдіївський завод металевих конструкцій» поставки товару, позивач надав видаткові накладні:

№РН-0000054 від 09.02.2022 в сумі 36249,60грн, в тому числі ПДВ 6041,60грн,

№РН-0000060 від 16.02.2022 в сумі 180184,80грн, в тому числі ПДВ 30030,80грн,

№РН-0000064 від 21.02.2022 в сумі 87240,00грн, в тому числі ПДВ 14540,00грн,

№РН-0000063 від 21.02.2022 в сумі 1302,01грн, в тому числі ПДВ 217,00грн.

Видаткові накладні підписані лише представником постачальника ПрАТ «Авдіївський завод металевих конструкцій».

Також до позову додані рахунки-фактури, виставлені на оплату вартості товару.

Однак, як вказує позивач, постачальником не було зареєстровано податкові накладні:

від 09.02.2022 року на суму 36249,60грн, в тому числі ПДВ: 6041,60грн;

від 16.02.2022 року на суму 180184,80грн, в тому числі ПДВ: 30030,80грн;

від 21.02.2022 року на суму 87240,00грн, в тому числі ПДВ: 14540,00грн;

від 21.02.2022 року на суму 1302,01грн, в тому числі ПДВ: 217,00грн, що призвело до порушення умов договору та завдало покупцю значних збитків.

Сума завданих збитків внаслідок порушення постачальником зобов`язання щодо реєстрації податкової накладної становить 50829,40грн.

Зазначені обставини стали підставою для звернення ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» до суду з позовом у даній справі про стягнення з відповідача ПрАТ «Авдіївський завод металевих конструкцій» завданих порушенням обов`язку щодо складення та реєстрації податкових накладних збитків в сумі 50829,40грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи суд виходить з такого:

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частин 1,2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 224 Господарського кодексу України (далі ГК України) визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з пунктом 1 статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем, хоча невиконання цього обов`язку може завдати покупцю збитків. Тому позовна вимога покупця про зобов`язання продавця здійснити таку реєстрацію не є способом захисту у господарських правовідносинах і не підлягає розгляду в суді жодної юрисдикції. Належним способом захисту для покупця може бути звернення до продавця з позовом про відшкодування збитків, завданих порушенням його обов`язку щодо складення та реєстрації податкових накладних.

Для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Вирішуючи питання про стягнення збитків, заподіяних неналежним складенням та реєстрацією податкових накладних, суди повинні встановити наявність чи відсутність усіх елементів складу господарського правопорушення.

Доведення наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками, покладено на позивача. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає те, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків презюмується.

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі № 908/1568/18, від 01.03.2023 у справі №925/556/21.

Відповідно до підпункту 14.1.181 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 187.1 статті 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", незалежно від дати накладення електронного підпису.

3а змістом пунктів 198.1, 198.2 статті 198 цього Кодексу до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені і нараховані, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

За приписами п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в ЄРПН у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.7 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів / послуг платник податку - продавець товарів / послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в ЄРПН та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

За змістом ст.11,9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», акт приймання-передачі товару є первинними документами, що підтверджує здійснення господарської операції та відповідно до вищенаведених норм податкового законодавства така операція є підставою для виникнення у відповідача обов`язку скласти податкову накладну та внести її в ЄРПН у строки, визначені ПК України.

Разом з цим, чинне законодавство не передбачає реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН покупцем, отже з огляду на положення статті 201 Податкового кодексу України саме на відповідача покладено обов`язок скласти та зареєструвати в ЄРПН податкові накладні та/або розрахунки коригування до таких податкових накладних.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.03.2023 у справі №925/556/21 зазначила, предметом позову у якій було стягнення з Державного бюджету України збитків, завданих протиправною поведінкою ГУ ДПС, яке заблокувало реєстрацію оформленої Продавцем Податкової накладної, що спричинило необхідність сплати ним на користь покупця штрафних санкцій, Велика Палата Верховного Суду виснувала таке:

з 1 січня 2015 ПК України не встановлює для платника ПДВ механізм, який би дозволяв йому включити ПДВ за відповідною операцією до складу податкового кредиту за відсутності зареєстрованої його контрагентом у ЄРПН податкової накладної, якщо контрагент за законом мав її зареєструвати.

Такий платник ПДВ також не має у податкових відносинах права самостійно спонукати контрагента до здійснення реєстрації, а також не може спонукати контрагента оскаржити незаконні рішення, дії чи бездіяльність контролюючого органу, якщо вони були перешкодою у реєстрації податкової накладної у ЄРПН. Водночас саме від того, чи здійснить контрагент всі необхідні дії для реєстрації податкової накладної в ЄРПН, а у випадку незаконної перешкоди з боку контролюючого органу для реєстрації - від того, чи зможе контрагент успішно усунути ці перешкоди, фактично залежить виникнення права такого платника податку на податковий кредит з ПДВ.

Застосовуючи в контексті спірних правовідносин норми статей 22, 1166, 1173 ЦК України, підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17, підпункту 114.3.2. пункту 114.2 статті 114 та пункту 201.10 статті 201 ПК України, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що збільшення податкового кредиту є майновим інтересом покупця товарів / послуг, який з 1 січня 2015 року за загальним правилом реалізовується після виконання продавцем у публічно-правових відносинах з державою обов`язку скласти та зареєструвати в ЄРПН податкову накладну.

До моменту виникнення права на включення суми ПДВ за операцію з придбання товарів / послуг до складу податкового кредиту взаємодія держави і покупця зводиться лише до можливості покупця подати на продавця скаргу, що в силу пункту 201.10 статті 201 ПК України зумовлює лише обов`язок контролюючого органу провести документальну перевірку продавця, спонукати виконати який покупець не може.

Об`єднана палата КГС ВС у постанові від 03.08.2018 у справі №917/877/17 виснувала, що згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК України на продавця покладено обов`язок в установлені терміни скласти податкову накладну та зареєструвати її в ЄРПН, чим зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента на те, що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних суми податку можуть бути віднесені до складу податкового кредиту.

В пункті 5.27 постанови Верховного Суду від 07.06.2023 у справі №916/334/22 зазначено висновок, що факт відсутності реєстрації податкових накладних у ЄРПН через нездійснення контрагентом за договором відповідних дій або через відмову податкового органу у їх реєстрації є достатнім доказом протиправної поведінки відповідача, порушення ним господарського зобов`язання - наданої ним гарантії того, що контрагент за договором матиме право на користування податковим кредитом у розмірі суми ПДВ, який визначено договором у складі ціни.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду звертає увагу, що як обов`язок платника податку скласти та зареєструвати податкову накладну, так і обов`язок особи, якою заподіяно шкоду, відшкодувати її (зокрема шляхом відшкодування збитків) передбачені законом (стаття 201 ПК, статті 1168, 1192 ЦК України), а тому не можуть встановлюватись договором (див. mutatis mutandis постанову Верховного Суду від 19.04.2023 у cправі №910/17014/21 (пункт 6.21)). Отже, відносини сторін врегульовані не умовами договору, а безпосередньо законом.

Разом з цим, Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 01.12.2023 №926/3347/22 виснувала, що чинне законодавство не містить вимог щодо певних засобів доказування, якими можуть підтверджуватися обставини (факти), що стосуються реєстрації податкових накладних. Крім того, право позивача надавати докази щодо таких обставин (фактів) не може бути обмежене діями чи бездіяльністю контролюючого органу щодо проведення чи не проведення ним відповідної перевірки. В контексті доказування такої складової цивільного правопорушення як протиправна поведінка заподіювача збитків, відсутність матеріалів податкової перевірки (акта або рішення) відповідного контролюючого органу, не може звільняти продавця від відповідальності за завдані покупцю майнові збитки, а господарський суд у такому випадку має як самостійно оцінити надані докази, зокрема ті, що стосуються реєстрації податкових накладних, так і самостійно здійснити оцінку дій чи бездіяльності продавця, у тому числі щодо порушення ним податкового законодавства.

При цьому, Об`єднана палата Верховного Суду у вказаній постанові зазначила, що обставини (факти), що стосуються реєстрації податкових накладних, можуть підтверджуватися не тільки матеріалами відповідної перевірки контролюючим органом, а й, зокрема, податковими накладними, розрахунками коригування тощо; господарський суд має повноваження самостійно надавати оцінку правомірності чи неправомірності дій чи бездіяльності відповідача, зокрема стосовно відповідності його дій чи бездіяльності при виконанні зобов`язання податковому законодавству України, якщо це необхідно для вирішення спору.

Як було встановлено судом, позивачем в обгрунтування своїх позовних вимог до позовної заяви додані:

- копія договору №462-КОЕ-ТМЦ від 04.08.2021 про закупівлю товару, укладений між позивачем ПрАТ ДТЕК Київські регіональні електромережі як покупцем, та відповідачем ПрАТ Авдіївський завод металевих конструкцій як постачальником;

- копії видаткових накладних №РН-0000054 від 09.02.2022 в сумі 36249,60грн, в тому числі ПДВ 6041,60грн, №РН-0000060 від 16.02.2022 в сумі 180184,80грн, в тому числі ПДВ 30030,80грн, №РН-0000064 від 21.02.2022 в сумі 87240,00грн, в тому числі ПДВ 14540,00грн, №РН-0000063 від 21.02.2022 в сумі 1302,01грн, в тому числі ПДВ 217,00грн;

- копії рахунків-фактури на оплату вартості товару.

При цьому суд зауважує, що надані видаткові накладні підписані лише представником постачальника ПрАТ «Авдіївський завод металевих конструкцій». Представником одержувача покупця, видаткові накладні не підписані. В графі «Отримав(ла) відсутні підпис та зазначення прізвища, ім`я та по батькові особи, що приймала товар. Пояснень щодо не підписання позивачем, як покупцем (одержувачем товару), видаткових накладних, матеріали справи не містять.

При цьому, відповідно до умов договору №462-КОЕ-ТМЦ від 04.08.2021 товар вважається поставленим покупцю з дати підписання сторонами видаткових накладних (дата поставки товару) (п.п.5.4.1. п.5.4. договору).

Таким чином, позивачем не доведено факт поставки товару відповідачем та його прийняття позивачем за договором №462-КОЕ-ТМЦ від 04.08.2021.

Разом з цим, у тексті позовної заяви також не вказано про передачу відповідачем, як постачальником, товару на виконання умов договору №462-КОЕ-ТМЦ від 04.08.2021 згідно вказаних видаткових накладних, та відповідно про його прийняття позивачем, як покупцем, а також не вказано про здійснення позивачем оплати такого товару (повністю або частково на умовах передоплати) за договором. До матеріалів справи жодних доказів оплати позивачем товару не додано.

Водночас, доданий до позовної заяви договір №462-КОЕ-ТМЦ від 04.08.2021 про закупівлю товару не містить погодження сторонами умов щодо строку оплати товару.

Як зазначено судом вище, податкову накладну складають на дату виникнення податкових зобов`язань (п.201.1 Податкового кодексу України). Дату виникнення податкових зобов`язань визначають за статтею 187 ПК, згідно з якою у загальному випадку податкове зобов`язання у платника ПДВ виникає при настанні першої події: авансовий платіж за товари та послуги або фактичне постачання цих товарів та послуг. На підставі першої події постачальник формує та реєструє податкову накладну.

При цьому, відповідно датою виникнення права на податковий кредит вважається дата першої з подій (п.198.2 ПК): або списання грошей із банківського рахунка платника ПДВ в оплату товарів (послуг); або отримання платником ПДВ товарів (послуг).

За умовами підпунктів 5.4.1., 5.4.2. п.5.4. договору товар вважається поставленим покупцю з дати підписання сторонами видаткових накладних (дата поставки товару). Право власності на товар, усі ризики втрати або пошкодження товару, переходять від постачальника до покупця з дати поставки товару.

Отже, за відсутності доказів того, що постачальник (відповідач у справі) передав товар на виконання умов договору №462-КОЕ-ТМЦ від 04.08.2021 про закупівлю згідно видаткових накладних, які додані до позову, а також за відсутності доказів оплати товару, позивачем не доведено факт виникнення у постачальника ПрАТ Авдіївський завод металевих конструкцій податкового зобов`язання скласти податкові накладні, про які вказує позивач, та зареєструвати їх в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Таким чином, твердження позивача про те, що, в порушення приписів п.187.1 статті 187, статті 201 Податкового кодексу України відповідач не зареєстрував у Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні за вищевказаними господарськими операціями, позбавивши позивача права на віднесення сплаченого податку на додану вартість до складу податкового кредиту в сумі 50829,40грн. та завдавши таким чином покупцю збитки у зазначеному розмірі, є не доведеними належними та допустимими доказами.

На підставі викладеного, у задоволенні позову слід відмовити.

Розподіл судових витрат

Згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з відмовою у позові, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 2, 3, 11, 12, 13, 73-79, 86, 91, 129, 165, 236-238, 240, 241, 252, 256 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства ДТЕК Київські регіональні електромережі до відповідача Приватного акціонерного товариства Авдіївський завод металевих конструкцій про стягнення збитків в сумі 50829,40грн.

Згідно із статтею 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду.

Рішення складено та підписано 29.04.2025.

Суддя М.О. Лейба