29.04.2025Справа № 902/1322/24
За заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі №902/1322/24;
до Фізичної особи-підприємця Чайки Вікторії Василівни
Суддя Сташків Р.Б.
Без виклику представників сторін.
Рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2025 позов задоволено частково та стягнуто з Фізичної особи-підприємця Чайки Вікторії Василівни на користь ОСОБА_1 43200 грн грн безпідставно отриманих грошових коштів, 2285,37 інфляційних втрат, 400,13 грн 13 коп. 3% річних, а також 3027,76 грн судового збору.

Через канцелярію суду 08.04.2025 від позивача надійшла заява про розподіл судових витрат. У поданій заяві позивач просить суд покласти на відповідача 24000 грн понесених нею витрат на професійну правничу допомогу в межах розгляду даної справи.

Обґрунтовуючи заявлену суму витрат на професійну правничу допомогу представник позивача зазначає, що враховуючи наведений детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, позивач планує понести витрати на професійну правничу в межах розгляду даної справи у загальній сумі 24000 грн, які відповідно до положень пункту 2 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, мають бути покладені на відповідача.

Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з частиною 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Враховуючи, що дана справа розглядалася за правилами спрощеного провадження, яке не передбачає судових дебатів, то позивач має можливість подати такі докази після прийняття рішення у даній справі.

Судом встановлено, що відповідну заяву про ухвалення додаткового рішення у справі №902/1322/24 було подано позивачем через систему "Електронний суд" 07.04.2025, тобто у строки, які встановлені та передбачені ч. 8 ст. 129 ГПК України, а тому ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.2025 прийнято її для розгляду, також встановлено відповідачу строк для подання письмових пояснень чи заперечень стосовно заявлених позивачем до стягнення витрат у строк до 23.04.2025 включно.

Через систему «Електронний суд» 23.04.2025 від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. У своїх запереченнях представник відповідача зазначив, що заявлені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, а тому підлягають зменшенню.

Так, не погоджуючись із заявленою позивачем заявленою сумою витрат на професійну правничу допомогу відповідач зазначив, що вартість наданих адвокатом послуг з правничої допомоги при розгляді даної справи є завищеною, неспівмірною зі складністю справи та не відповідає з обсягом адвокатських послуг, які були надані позивачу в межах розгляду цієї справи, адже справа №902/1322/24 не є складною, оскільки не містить складних фактичних обставин, не потребує дослідження великого обсягу доказів, залучення експертів чи спеціалістів. Відповідна категорія справ ґрунтується на стандартному правозастосуванні норм про зобов`язання і не вимагає надмірного процесуального чи аналітичного навантаження представника позивача.

Окрім того, заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 24000 грн становить близько 50% від загальної суми позовних вимог, що свідчить про очевидну непропорційність між предметом спору та витратами на адвокатські послуги. А тому, на думку відповідача заявлений позивачем розмір судових витрат є економічно необґрунтованим та не відповідає критеріям співмірності, обґрунтованості й розумності, передбаченим ч. 4 ст. 126 та ч. 5 ст. 129 ГПК України.

З огляду на вище наведене, відповідач вважає, що завлений позивачем розмір судових витрат підлягає зменшенню на 90%, тобто до суми 2400 грн. У зв`язку з чим, відповідач у своїх запереченнях просить суд у задоволенні клопотання позивача про стягнення судових витрат відмовити повністю, однак у разі задоволення заяви відповідач просить суд зменшити заявлену суму витрат на професійну правничу допомогу позивача на 90%, тобто до 2400 грн.

Розглянувши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, дослідивши наявні докази, які долучені до цієї заяви, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заявника, суд зазначає наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Право особи на отримання правової допомоги під час розгляду справи господарськими судами гарантоване статтею 131-2 Конституції України, статтею 16 Господарського процесуального кодексу України, відповідними нормами Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Частиною 4 статті 126 ГПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Положеннями абзацу 1 частини 8 статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження здійснених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу, позивачем надано: копію Договору про надання правничої допомоги №08/08-24 від 12.08.2024 (далі - Договір), укладеного між адвокатом Бичковим Олександром Олександровичем та ОСОБА_1, копію Додаткової угоди №2 від б/н 03.09.2024 до Договору про надання правничої допомоги №08/08-24 від 12.08.2024, копію рахунку на оплату №3 від 24.01.2025 на суму 8000 грн, копію рахунку на оплату №15 від 03.04.2025 на суму 8000 грн, копію ордера на надання правничої допомоги серія АХ №1234138 від 17.01.2025 та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ХВ №002658.

Витрати, які підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" порядку.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Так відповідно до п.1.1 Договору про надання правничої допомоги сторонами було погоджено, що Клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати правничу допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Відповідно до п. 5.2 Договору розмір гонорару та порядок оплати визначаються Додатковими угодами до цього Договору, що є його невід`ємними частинами.

Гонорар складається з суми вартості наданої правничої допомоги, тарифи яких узгоджуються сторонами та визначаються окремими Додатковими угодами до цього Договору по кожному з виду/об`єму/складності/терміну виконання робіт. (пункт 5.5 Договору).

Згідно з п. 5.8 Договору гонорар сплачується готівкою або здійснюється у безготівковому порядку на банківський рахунок адвоката.

Так, відповідно до п. 2 Додаткової угоди №2 від 03.09.2024 року гонорар адвоката по дорученню, передбаченому п. 1.1 цієї Додаткової угоди встановлюється відповідно до рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару, встановлених Рішенням ради адвокатів Харківської області №13/1/7 від 21.07.2021 та становить 3 МЗП, що становить 24000 грн.

Пунктом 2.2. передбачено оплату гонорару, яка здійснюється в наступному порядку:

- суму в розмірі 8000 грн Клієнт сплачує протягом 3-х робочих днів після відкриття провадження у справі;

- суму в розмірі 8000 грн Клієнт сплачує протягом 3-х робочих днів після отримання рішення суду І інстанції;

- суму в розмірі 8000 грн Клієнт сплачує протягом 3-х робочих днів після набрання законної сили рішення суду.

Представник позивача звертає увагу суду, що станом на день подання заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу грошові кошти на оплату гонорару адвокату у сумі 8000 грн після набрання законної сили рішення суду позивачем наразі не перераховані, оскільки граничний строк для виконання оплати ще не настав.

Таким чином, за вказаним Договором ОСОБА_1 сплатила на розрахунковий рахунок адвоката в якості гонорару грошові кошти у розмірі 16000 грн, що підтверджується рахунками на оплату та банківською випискою по рахунку на оплату №3 від 24.01.2025, по рахунку на оплату №15 від 03.04.2025, копії яких містяться у матеріалах справи.

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (пункт 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2022 у справі № 910/12876/19 наведений правовий висновок про те, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно з частиною 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Водночас, відповідно до частини 5 статті 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судом задоволено позовні вимоги частково, то відповідно частковому задоволенню підлягають і судові витрати, в тому числі витрати на професійну правову допомогу.

Так, частиною 5 статті 129 ГПК України передбачено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід / Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи таке питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 ГПК України).

Відповідач заперечуючи проти заявленої позивачем до стягнення суми на витрати послуг адвоката під час розгляду цього спору зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката позивача не співмірний зі складністю справи, обсягом наданої правової допомоги, а також часом, витраченим на виконання відповідних робіт (наданих послуг).

Крім того, на думку відповідача ця справа не є унікальною чи складною для адвоката, не потребувала ані нових знань, ані затрат часу та ресурсів в обсягах, наведених у спірній заяві про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач також просить суд при розгляді заяви позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу врахувати правові висновки зроблені Великої Палатою Верховного Суду у постановах від 24.10.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19.

Так, в постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18, від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд приймає до уваги висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 11.11.2021 у справі №910/7820/21, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Враховуючи предмет і підстави позову, виходячи з встановлених обставин, характеру спірних правовідносин та обсягів матеріалів справи, проаналізувавши опис наданих позивачу послуг, оцінивши витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, наявність обґрунтованих заперечень відповідача щодо співрозмірності заявленої суми компенсації, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, а також враховуючи, що спір у даній справі відноситься до малозначних, а позовні вимоги були задоволені частково, суд дійшов висновку про те, що обсяг наданих адвокатом послуг та сума адвокатських витрат, яку просить стягнути позивач з відповідача (24000 грн) не відповідає критеріям розумності, співмірності та справедливості.

У зв`язку з чим, суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, понесені останнім у зв`язку з розглядом справи у сумі 8000 грн.

Керуючись ст.ст. 126, 129, 234, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Чайки Вікторії Василівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) 8000 (вісім тисяч) грн витрат на професійну правничу допомогу.

Додаткове рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Сташків Р.Б.