номер провадження справи 7/23/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
22.04.2025 Справа № 908/264/25
м.Запоріжжя Запорізької області
Господарський суд Запорізької області у складі судді Лєскіної Ірини Євгенівни, за участі секретаря судового засідання Даниленко Віти Сергіївни, розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛНК НАФТО-ТРЕЙД» (сформована у системі «Електронний суд» 14.04.2025, зареєстрована в канцелярії суду за вх. № 7814/08-08/24 від 14.04.2025) про ухвалення додаткового рішення у справі № 908/264/25
про стягнення 403890,91грн
за участю уповноважених представників сторін:
від позивача: Лавринович О.В., ордер серія АЕ № 1356196 від 28.01.2025
від відповідача: Майструк Н.О., довіреність від 21.04.2025
ВСТАНОВИВ:
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 31.01.2025 здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/264/25 та визначено до розгляду судді Лєскіній І.Є.
Ухвалою суду від 12.02.2025 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі №908/264/25, яке суд ухвалив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 11.04.2025 у справі №908/264/25 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЄТРЕЙД» (69035, м.Запоріжжя, вул. Сєдова, буд.7, ідентифікаційний код юридичної особи в ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛНК НАФТО-ТРЕЙД» (49000, м.Дніпро, вул. Шепарда Алана, буд. 10, офіс 8, ідентифікаційний код юридичної особи в ) 311500 (триста одинадцять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок основного боргу, 56939 (п`ятдесят шість тисяч дев`ятсот тридцять дев`ять) гривень 63 копійки пені, 5693 (п`ять тисяч шістсот дев`яносто три) гривні 81 копійка 3% річних, 29757 (двадцять дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят сім) гривень 47 копійок інфляційних втрат, 4846 (чотири тисячі вісімсот сорок шість) гривень 69 копійок судового збору.

Позивачем, ТОВ «ЛНК НАФТО-ТРЕЙД» у системі «Електронний суд» 14.04.2025 сформовано заяву про ухвалення додаткового рішення у даній справі щодо стягнення з відповідача на користь позивача 40389 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 14.04.2025 заява передана на розгляд судді Лєскіній І.Є.

За змістом заяви, разом з поданням позову позивач заявляв попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс та які очікує понести, у зв`язку із розглядом даної справи, станом на 30.01.2025, які складаються із суми сплаченого за подання позову судового збору 6058,36грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40389,00грн, що є гонораром успіху за досягнення представником позивача позитивного результату розгляду справи в розмірі 10% від суми, задоволеної судом.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 15.04.2025 прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛНК НАФТО-ТРЕЙД» про ухвалення додаткового рішення у справі № 908/264/25. Призначено судове засідання з розгляду заяви на 22.04.2025 о 14 год. 00 хв.

Відповідно до ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду заяв.

Відповідачем 22.04.2025 у системі «Електронний суд» сформовано відзив, у якому відповідач заперечив проти задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 40389,00 грн витрат на професійну правничу допомогу з підстав, викладених у відзиві. Вказує на те, що заявником не надано жодних доказів на підтвердження понесених витрат.

У судовому засіданні 22.04.2025 приймали участь представники обох сторін.

Заявник підтримав подану заяву, а також долучив до матеріалів справи договір №2/25 про надання правничої дороги від 28.01.2025 у повній його редакції.

Судом 22.04.2025 ухвалено додаткове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Чинне процесуальне законодавство також визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За частиною першою статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

За частинами другою та третьою статті 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі статтею 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).

Отже, гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру або погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19, розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

За правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21: Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним. Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права».

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Постановою від 17.01.2024 у справі №906/462/22 постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.09.2023 в частині відмови у стягненні гонорару успіху Верховний Суд залишив без змін. Зазначив, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Суд апеляційної інстанції, зважаючи на положення статті 126 ГПК України, дослідивши докази, надані заявником на підтвердження понесених судових витрат, практику ЄСПЛ та Верховного Суду, дійшов висновку, що «гонорар успіху» не був необхідним у зв`язку з розглядом даної справи в місцевому господарському суді. За вказаних обставин колегія суддів Верховного Суду погодилася з висновком суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для покладення на позивача відшкодування «гонорару успіху», який сплачує заявник на користь адвоката в межах їх домовленості за умовами договору.

При цьому стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24.01.2022 у справі №911/2737/17).

Варто відзначити, що у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 відзначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як убачається із матеріалів справи, позивач у позовній заяві заявляв про витрати на професійну правничу допомогу в сумі 40389,00 грн за подання позову, що є гонораром успіху за досягнення позитивного результату розгляду справи в розмірі 10% від суми, задоволеної судом.

До позову позивачем додано лише договір про надання правової допомоги № 2/25 від 28.01.2025, укладений між позивачем та адвокатом Лавринович О.В.

Позивач звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат на професійну правничу допомогу з дотриманням п`ятиденного строку з дня ухвалення судового рішення у цій справі.

В ухвалі суду від 15.04.2025 суд запропонував заявник (позивачу) надати суду документальні докази на підтвердження виконання договору про надання правничої допомоги № 2/25 від 28.01.2025

У судовому засіданні 22.04.2025 заявником не надано доказів на підтвердження виконання договору про надання правничої допомоги № 2/25 від 28.01.2025.

На підтвердження витрат на надання правничої допомоги в сумі 40389,00 грн позивачем додано до матеріалів справи копію договору про надання правової допомоги №2/25 від 28.01.2025.

Відповідно до п. 1.1 договору про надання правової допомоги Адвокат бере на себе зобов`язання надати правничу допомогу Клієнтові, а Клієнт зобов`язаний оплатити послуги адвоката у порядку та строки обумовлені цим договором.

На підтвердження факту надання Адвокатом Клієнту правової допомоги відповідно до умов цього Договору складається акт приймання передачі адвокатських послуг і направляється Клієнту (п. 2.4 договору).

Умовами п. 4.1., 4.2. Договору передбачено, що у разі досягнення Адвокатом позитивного результату по справі, а саме: ухвалення судового рішення на користь Клієнта про стягнення з ТОВ "ЛЄТРЕЙД" не менш ніж 95% суми основного боргу, Клієнт зобов`язується сплатити Адвокату "гонорар успіху" у розмірі 10% від загальної стягнутої судом суми боргу та штрафних санкцій.

Оплата здійснюється протягом трьох діб з дати отримання Адвокатом Наказу суду про стягнення з ТОВ "ЛЄТРЕЙД" коштів на користь Клієнта.

Матеріали справи не містять акту приймання передачі адвокатських послуг, передбаченого п. 2.1 договору, необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ "ЛНК НАФТО-ТРЕЙД" із зазначенням переліку наданої правничої допомоги.

Проаналізувавши надані позивачем в обґрунтування понесення витрат на професійну правничу допомогу документи, суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката у даній справі не доведений належними та допустимими доказами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 125 ГПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 126, частини п`ятої статті 127 та частини п`ятої статті 129 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.

Ураховуючи наведене, керуючись статтями 2, 80, 123, частиною четвертою статті 126, частино 8 статті 129 ГПК України, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критерію реальності адвокатських витрат, їх надання адвокатом Лавринович О.В. позивачеві у даній справі не доведено належними та допустимими доказами.

З огляду на викладене, заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 40389,00 грн суд залишає за Товариством з обмеженою відповідальністю ЛНК НАФТО-ТРЕЙД.

Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 244 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛНК НАФТО-ТРЕЙД» (сформована у системі «Електронний суд» 14.04.2025, зареєстрована в канцелярії суду за вх. № 7814/08-08/24 від 14.04.2025) про ухвалення додаткового рішення у справі №908/264/25 задовольнити.

Ухвалити у справі № 908/264/25 додаткове рішення.

Витрати Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛНК НАФТО-ТРЕЙД» на професійну правничу допомогу в сумі 40389,00 грн залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛНК НАФТО-ТРЕЙД».

Відповідно до ч. 3 та ч. 5 ст. 244 ГПК України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення може бути оскаржено.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного додаткового судового рішення.

Повне додаткове рішення складено та підписано 28.04.2025.

Суддя І.Є. Лєскіна