ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2025 р. Справа №921/509/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді І.Б. Малех

суддів С.М. Бойко

І.Ю. Панова

cекретар судового засідання Д.Т.Залуцький

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", б/н від 30.01.2025 (вх. № апеляційного суду 01-05/265/25 від 30.01.2025)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 07 січня 2025 року (суддя Гевко В.Л., повний текст рішення складено 21.01.2025, м. Тернопіль)

у справі №921/509/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1.

до відповідача Квартирно-експлуатаційного відділу у м. Тернопіль, 46024, м. Тернопіль, вул. Захисників, 4А.

про стягнення заборгованості в сумі 1 332 097,48 грн

за участю представників, учасників процесу:

від позивача (скаржника): Пясецький Д.В;

від відповідача: Тутов П.А.;

ВСТАНОВИВ:

19.08.2024 до Господарського суду Тернопільської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" до Квартирно-експлуатаційного відділу у м. Тернопіль про стягнення заборгованості у сумі 1332097,48 грн, з яких: 1 146 350 грн 63 коп. основний борг, 131 141 грн 27 коп. пеня, 14 094 грн 47 коп. три відсотки річних та 40 511 грн 11 коп. інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 07 січня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу у м. Тернопіль на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг": 1 146 350 грн 63 коп. - боргу, 65 570 грн 64 коп. - пені, 14 094 грн 47 коп. - три проценти річних, 40 511 грн 11 коп. інфляційних втрат. В задоволенні позовних вимог в сумі 65570 грн 63 коп. пені - відмовлено. Судові витрати покладено на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір в розмірі 15197 грн 10 коп. покладено на відповідача у справі Квартирно-експлуатаційний відділ у м. Тернопіль. Судовий збір в розмірі 788 грн 07 коп. покладено на позивача у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг". Стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу у м. Тернопіль на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" 15197,10 грн в повернення сплаченого судового збору.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", не погодившись з винесеним рішенням в частині відмови у стягненні пені в розмірі 65 570,63 грн та судового збору в розмірі 788,07 грн, подало апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що таке, в цій частині, прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, зокрема, ст.ст. 218, 229, 231, 233 ГК України, ст.ст. 551, 611, 625 ЦК України.

Скаржник покликається на те, що бюджетне фінансування та неприбутковість не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки або уникнення відповідальності.

Скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 07 січня 2025 в даній справі в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені в розмірі 65570,63 грн та судового збору в розмірі 788,07 грн та постановити нове рішення в цій частині про задовольння позовних вимог в цих частинах.

Відповідач по справі у відзиві заперечує доводи апеляційної скарги, з посиланням на те, що судом першої інстанції вірно встановлено всі обставини справи, застосовано норми матеріального і процесуального права. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 03 лютого 2025 року (головуючий суддя Малех І.Б., судді Галушко Н.А., Бойко С.М.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", б/н від 30.01.2025 (вх. № апеляційного суду 01-05/265/25 від 30.01.2025) на рішення Господарського суду Тернопільської області від 07 січня 2025 року у справі №921/509/24. Витребувано матеріали справи №921/509/24 в Господарського суду Тернопільської області.

25.02.2025 в канцелярію апеляційного суду поступили матеріали справи №921/509/24.

Відповідно

В подальшому ухвалою суду від 26.02.2025 розгляд справи №921/509/24 призначено в судове засідання на 12 березня 2025 року.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 03 лютого 2025 року (головуючий суддя Малех І.Б., судді Галушко Н.А., Бойко С.М.) відкладено розгляд справи на 02.04.2025.

У зв`язку із відпусткою судді члена колегії Галушко Н.А., розпорядженням керівника апарату №47 від 01.04.2025 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Розпорядженням керівника апарату Західного апеляційного господарського суду №47 від 01.04.2025, у зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії Галушко Н.А., призначено проведення автоматизованої заміни складу суду для розгляду справи №921/509/24.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду від 01.04.2025. визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Малех І.Б., судді члени колегії: Панова І.Ю. і Бойко С.М.

02.04.2025 з Господарського суду Тернопільської області в телефонному режимі надійшло повідомлення, що суд заміновано, в зв`язку з чим представники Квартирно-експлуатаційного відділу у м. Тернопіль не мали змоги брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та були вимушені покинути приміщення даного суду, відтак судове засідання по розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", б/н від 30.01.2025 (вх. № апеляційного суду 01-05/265/25 від 30.01.2025) на рішення Господарського суду Тернопільської області від 07 січня 2025 року у справі №921/509/24 не відбулось.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 04 квітня 2025 року (головуючий суддя Малех І.Б., судді Панова І.Ю., Бойко С.М.) призначено розгляд справи на 23.04.2025.

23.04.2025 в судовому засіданні представники учасників процесу підтримали свої вимоги і заперечення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі та відзиві на неї.

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою, судова колегія Західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення Господарського суду Тернопільської області від 07 січня 2025 року у справі №921/509/24 нормам чинного матеріального та процесуального права, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (далі позивач, Постачальник, ТОВ "Нафтогаз Трейдинг") входить до Групи Нафтогаз та здійснює свою діяльність на підставі отриманої ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу (постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 04.09.2018 №962).

КЕВ м. Тернопіль (далі по тексту відповідач, споживач, КЕВ м. Тернопіль) є державною установою, що створена Міністерством оборони України для забезпечення життєдіяльності і функціонування військових частин та установ у межах відповідальності установи, з метою підтримання військ (Збройних Сил України) у стані бойової та мобілізаційної готовності.

30.08.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" та Квартирно-експлуатаційним відділом у м. Тернопіль укладено договір №18-4346/23-БО-Т постачання природного газу (далі по тексту - договір).

Згідно пункту 1.1. договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ (далі - газ) за ДК 021:2015 код 09120000-6 "Газове паливо" (природний газ), а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Споживач підтверджує та гарантує, що на момент підписання цього договору у споживача є в наявності укладений договір на розподіл природного газу між споживачем та Оператором газорозподільної мережі (надалі Оператор ГРМ) та присвоєний Оператором ГРМ персональний ЕІС-код та/або укладений договір транспортування природного газу між Споживачем та Оператором газотранспортної системи (наділі Оператор ГТС) та присвоєний Оператором ГТС персональний ЕІС-код (якщо об`єкти споживача безпосередньо приєднані до газотранспортної мережі). Відповідальність за достовірність інформації, зазначеної в цьому пункті, несе споживач. (п.1.4.договору).

Постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з 1 вересня 2023 року по 31 грудня 2023 року (включно), в кількості 249,0 тис. куб. метрів, у тому числі по місяцях. (вересень 2023 року 5,0 тис. куб. м ; жовтень 2023 року - 10,0 тис. куб. м; листопад 2023 року -117,0 тис. куб. м ; грудень 2023 року 117,0 тис. куб. м. Всього - 249,0 тис. куб. м). (п.2.1. договору).

Підписанням цього договору споживач дає згоду постачальнику на включення його до Реєстру споживачів постачальника (надалі Реєстр або Реєстр споживачів), розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС відповідно до вимог Кодексу ГТС. (п.2.3. договору).

Згідно п.3.1. договору постачальник передає споживачу у загальному потоці природний газ у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Постачальник із застосуванням ресурсів Інформаційної платформи Оператора ГТС та споживач здійснюють щоденний моніторинг фактично відібраного споживачем обсягу природного газу (п.3.4. договору).

Відповідно до пункту 4.1. договору , ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється наступним чином: Ціна природного газу за 1000 куб. м газу без ПДВ 13 658,33 грн. Податок на додану вартість за ставкою 20%, Ціна природного газу за 1000 куб. м. з ПДВ - 16 390,00 грн ; крім того тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи 124,16 грн без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом 136,576 грн, крім того ПДВ 20% - 27,315 грн, всього з ПДВ - 163,89 грн за 1000 куб. м.

Всього ціна газу за 1000 куб. м з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед, становить 16 553,89 грн.

Пунктом 3.5.-3.5.4. договору визначено, що приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Позивач зобов`язується надати постачальнику не пізніше 5-го (п`ятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, завірену належним чином копію відповідного акту надання послуг з розподілу /транспортування газу за такий період, що складений між Оператором(ами) ГРМ та/або Оператором ГТС та споживачем, на підставі даних комерційного вузла обліку споживача, відповідно до вимог Кодексу ТС/Кодексу ГРМ.

На підставі отриманих від споживача даних та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС постачальник готує та надає споживачу два примірники акту приймання-передачі за відповідний розрахунковий період (далі також - акт), підписані уповноваженим представником постачальника.

Споживач протягом 2-х (двох) робочих днів з дати одержання акту зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання.

У випадку неповернення споживачем підписаного оригіналу акту до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від споживача відповідно до підпункту 3.5.1. цього договору, та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на інформаційній платформі Оператора ГТС, обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, зазначених в розділі 4 цього договору.

Отже, об`єм (обсяг) спожитого споживачем природного газу передається Оператором ГРМ в інформаційну платформу Оператора ГТС та використовується постачальником для розрахунку вартості спожитого природного газу.

Нарахування вартості спожитого споживачем природного газу постачальником здійснюється виключно на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого споживачем природного газу, які отримує в процесі доступу до інформаційної платформи оператора ГТС. Вартість природного газу визначається шляхом множення об`ємів природного газу на ціну природного газу, визначену відповідно до встановленого тарифу.

На виконання умов зазначеного договору, позивач у період вересень- грудень 2023 року, передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 4 775 908,71 грн, що підтверджується відповідними актами прийманні-передачі природного газу :

- від 12.10.2023 на суму 53 715,72 грн;

- від 14.11.2023 на суму 329 791,01 грн;

- від 11.12.2023 на суму 1 781 945,34 грн;

- від 12.01.2024 на суму 2 610 456,64 грн.

Споживач зобов`язується надати постачальнику не пізніше 5-го (п`ятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, завірену належним чином копію відповідного акту надання послуг з розподілу/транспортування газу за такий період, що складений між Оператором(ами) ГРМ та/або Оператором ГТС та споживачем, на підставі даних комерційного вузла обліку споживача, відповідно до вимог Кодексу ТС/Кодексу ГРМ.

Проте, за період поставки грудень 2023 року споживачем не підписано відповідний Акт приймання-передачі природного газу, у зв`язку з цим враховуючи дані Інформаційної платформи щодо об`ємів спожитого природного газу є встановленими, а вартість природного газу визначена з урахуванням ціни такого газу, що узгоджена сторонами у договорі.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України", на підставі пункту 8 глави 4 розділу ІV Кодексу ГТС, на Адвокатський запит представника позивача надано лист-відповідь від 13.08.2024 №ТОВВИХ-24-12439 щодо об`ємів спожитого відповідачем природного газу щомісячно (в тому числі надано роздруківки з інформаційної платформи). Зокрема, скріншотом з інформаційної платформи щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56ХS00008CW4100F за період з 01.12.2023 по 31.12.2023 підтверджено фактичні об`єми споживання природного газу відповідачем за вказаний період.

Пунктом 5.1. договору сторони погодили, що оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період (місяць) здійснюється споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку : - 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється споживачем до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту приймання-передачі, фактична вартість використаного споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4. пункту 3.5. цього договору.

У відповідності до п.5.3. договору оплата за природний газ здійснюється споживачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений в розділі 14 цього договору.

Споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 5.1. цього договору.

У відповідності до пункту 6.2. договору споживач зобов`язаний прийняти газ на умовах цього договору, своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором.

Відповідачем по справі не оспорюється, що за період з 01.09.2023 по 31.12.2023 ним, згідно договору №18-4346/23-БО-Т від 30.08.2023, отримано та спожито 288,50678 тис. куб. м газу на загальну суму 4 775 908,71 грн. За отриманий газ відповідач, в порушення п.5.1. договору, здійснив оплату лише частково в сумі 3 629 558,08 грн.

На виконання умов договору, Оператором ГРМ направлявся споживачу відповідний Акт приймання-передачі природного газу за період поставки - грудень 2023 року. Проте, вказаний Акт приймання передачі споживач не підписав, повну оплату за спожитий газ у період з 01.09.2023 по 31.12.2023 не провів.

З огляду на те, що відповідачем, в порушення умов договору, оплату за отриманий та спожитий природний газ у вище зазначеному об`ємі не проведено, у останнього перед позивачем виник борг у розмірі 1 146 350,63 грн.

У зв`язку з порушенням строків оплати, відповідно до умов договору, позивачем нараховано відповідачу пеню у розмірі 131141,27 грн, а також, згідно вимог статті 625 Цивільного кодексу України, нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 14 094,47 грн та інфляційні втрати в розмірі 40 511,11 грн.

Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 1 Закону України "Про ринок природного газу" визначено, що споживачем є фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Згідно підпункту 19 пункту 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).

Відповідно до ч. 1,3 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 13 Закону України "Про ринок природного газу" споживач зобов`язаний, зокрема: забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

Факт передачі позивачем та прийняття відповідачем у період вересень - грудень 2023 року природного газу на загальну суму 4 775 908,71грн, його часткову оплату в сумі 3 629 558,08 грн підтверджено долученими до матеріалів справи копіями актів приймання-передачі природного газу та інформацією АТ "Ощадбанк" про надходження коштів на рахунки ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг".

Докази виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань в повному обсязі та здійснення оплати вартості всього отриманого природного газу в матеріалах справи відсутні. Відповідач у надісланому на адресу позивача листі (вих№14/2852 від 23.09.2024) із пропозицією укладення мирової угоди, фактично визнав наявну у нього заборгованість.

Станом на час винесення рішення судом першої інстанції, доказів добровільної та повної оплати вартості поставленого позивачем у вересні - грудні 2023 року природного газу на виконання умов договору №18-4346/23-БО-Т від 30.08.2024, відповідачем не було надано.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 1 146 350,63 грн є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

Скаржником не оскаржено рішення суду першої інстанції в цій частині.

Пунктом 7.2. договору визначено, що у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1. та/або строків оплати за пунктом 8.4. цього договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, повинен на вимогу кредитора сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом першої інстанції вірно встановлено порушення відповідачем строків оплати спожитого природного газу.

У зв`язку з вказаним, позивачем, за неналежне виконання умов договору, нараховано та заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 14094,47грн за період з 16.02.2024 по 14.07.2024.

Судом першої інстанції задоволено позовні вимоги, в частині щодо стягнення 3% річних у розмірі 14 094,47 грн, а сторонами не оскаржено рішення у цій частині.

У зв`язку з порушенням строків оплати вартості за поставлений природний газ, позивачем нараховано інфляційні втрати у розмірі 40511,11 грн. Позовні вимоги в цій частині також було задоволено та не оскаржується рішення суду першої інстанції в цій частині сторонами по справі.

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, неустойка має безпосередню мету стимулювати боржника до виконання зобов`язання; за допомогою неустойки забезпечуються права кредитора шляхом створення таких умов, що підвищують рівень вірогідності виконання зобов`язання; неустойка стягується по факту невиконання чи неналежного виконання зобов`язання боржником, трансформуючись у такий спосіб у міру цивільно-правової відповідальності, неустойка стягується за період, який не може перевищувати шестимісячний строк з моменту невиконання зобов`язання (якщо інший строк не встановлений договором).

Частиною 2 статті 343 ГК України та статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" визначено, що платник коштів сплачує на користь отримувача таких коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, установленому за угодою сторін (тобто в договорі). При цьому пеня обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в певний період (період прострочення).

Отже, в силу наведених положень законодавства, пеня може бути стягнута у передбачених в письмовому договорі випадках (встановлено за згодою сторін).

Пунктом 7.2. договору сторони погодили, що за прострочення споживачем строків остаточного розрахунку споживач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, розрахованої від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язання, щодо оплати вартості отриманого/спожитого природного газу у визначений договором строк, позивачем на підставі пункту 7.2. договору та статті 232 ГК України, нараховано пеню за прострочення виконання зобов`язання за увесь час прострочення за період з 16.02.2024 по 14.07.2024, в сумі 131 141 грн 27 коп.

Судом першої інстанції зменшено розмір пені до 50% та стягнуто з відповідача в користь позивача пеню в розмірі 65 570 грн 64 коп.

У частині відмови в задоволенні стягнення пені, Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" оскаржено рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У пунктах 7.42-7.43 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 зазначено таке: "Отже, і чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір (пункт 7.14); і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер (пункти 7.25-7.30).

А тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.

Таким чином, у питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 ГК України і частині третій статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.

Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі № 914/3231/16, від 10.08.2023 у справі № 910/8725/22, від 26.09.2023 у справі № 910/22026/21, від 02.11.2023 у справі № 910/13000/22, від 07.11.2023 у справі № 924/215/23, від 09.11.2023 у справі № 902/919/22).

У зв`язку з викладеним індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права".

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про Збройні Сили України" та статті 10 Закону України "Про оборону України", Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України які здійснюють управління переданим Міністерству оброни України військовим майном і майном підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління.

Статтями 3,5 Закону України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України" передбачено, що Міністерство оборони України є органом державного управління ЗС України і несе повну відповідальність за їх розвиток та підготовку до виконання завдань оборони, а суб`єкти господарської діяльності ЗС України є військові об`єднання, військові частини, установи та організації, які утримуються за рахунок коштів державного бюджету України, ведуть відокремлене господарство, мають кошторис надходжень та видатків, рахунки в установах банків, печатку із зображенням Державного Герба України із своїм найменуванням.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що Міністерство оборони України в особі КЕВ м. Тернопіль являється органом уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах одночасно виступає державною організацією, яка обслуговує військових, у тому числі у даний складний воєнний час.

На підставі викладеного, суд першої інстанції обґрунтовано та правомірно взяв до уваги правовідносини, що склались між сторонами договору, а також те, що відповідач КЕВ м. Тернопіль є неприбутковою організацією та фінансується виключно з Державного бюджету України по кошторису Міністерства оборони України та є розпорядником коштів 3-го рівня, не займається підприємницькою діяльністю, та в розумінні Бюджетного кодексу України є бюджетною організацією, яка обслуговує військових, у тому числі у даний складний воєнний час, з метою забезпечення балансу інтересів сторін, дійшов висновку, що заявлена до стягнення пеня підлягає зменшенню на 50%.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що слід стягнути з відповідача в користь позивача пеню в розмірі 65 570 грн 64 коп., а в частині 65570 грн 63 коп. пені відмовити в позові.

Твердження апелянта, які викладені в апеляційній скарзі, про те, що судом першої інстанції прийняте рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, не знайшло свого підтвердження під час апеляційного перегляду.

Також відхиляються доводи скаржника про те, що суд першої інстанції визнав винятковою підставою для зменшення розміру неустойки бюджетне фінансування та неприбутковість відповідача, як таке, що спростоване вищевикладеним.

Щодо судового збору в розмірі 788,07 грн, який покладено на позивача у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", то колегія суддів вважає, що він покладений на позивача відповідно до норм ст. 129 ГПК України, тобто пропорційно до задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд враховує висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006), де вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за апелянтом.

Керуючись ст. ст. 129, 236, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

У Х В А Л И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", б/н від 30.01.2025 (вх. № апеляційного суду 01-05/265/25 від 30.01.2025) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 07 січня 2025 року у справі №921/509/24 залишити без змін.

3. Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг".

4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів відповідно до ст.ст. 286-289 ГПК України.

5. Матеріали справи №921/509/24 повернути в Господарський суд Тернопільської області.

Повний текст постанови складено та підписано 28.04.2025.

Головуючий суддя І.Б. Малех

Суддя С.М. Бойко

Суддя І.Ю. Панова