ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
Рішення

17 квітня 2025 р. м. Ужгород Справа №904/4334/24

За позовом Комунального підприємства теплових мереж Криворіжтепломережа, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Хайтек, м. Ужгород Закарпатської області

про стягнення 56 712,32 грн, у тому числі 45 282,33 грн заборгованості за спожиту теплову енергію, 186,86 грн пені, 8809,12 грн інфляційних нарахувань та 2434,01 грн трьох процентів річних,

Суддя господарського суду Пригара Л.І.

Секретар судового засідання Мацнєва О.В.

представники:

Позивача (в режимі відеоконференції)

Відповідача не з`явився

СУТЬ СПОРУ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ СУДУ В МЕЖАХ СПРАВИ

Комунальне підприємство теплових мереж Криворіжтепломережа, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області звернулося до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Хайтек, м. Ужгород Закарпатської області про стягнення 56 712,32 грн, у тому числі 45 282,33 грн заборгованості за спожиту теплову енергію, 186,86 грн пені, 8809,12 грн інфляційних нарахувань та 2434,01 грн трьох процентів річних.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2024 матеріали позовної заяви (справи №904/4334/24) передано за підсудністю до Господарського суду Закарпатської області.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Закарпатської області від 18.11.2024 матеріали позовної заяви (справи №904/4334/24) розподілено для розгляду судді Пригарі Л.І.

Ухвалою суду від 03.12.2024 позовну заяву Комунального підприємства теплових мереж Криворіжтепломережа, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області залишено без руху.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 17.12.2024 відкрито провадження у справі №904/4334/24 в порядку загального позовного провадження, продовжено строк підготовчого провадження до 20.03.2025, підготовче засідання призначено на 19.02.2025. Явку уповноважених представників сторін у підготовче засідання визнано обов`язковою. Встановлено відповідачу строк на подання суду відзиву на позовну заяву в порядку ст. 165 ГПК України з одночасним надісланням копії такого позивачеві, а доказів надіслання суду, протягом 15-ти днів із дня одержання даної ухвали. Встановлено позивачу строк для надання суду та відповідачу відповіді на відзив у порядку ст. 166 ГПК України, протягом 5-ти днів із дня одержання копії відзиву.

Ухвалою суду від 19.02.2025 підготовче засідання у справі відкладено на 18.03.2025.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 18.03.2025 закрито підготовче провадження у справі №904/4334/24 та призначено справу до судового розгляду по суті, судове засідання призначено на 17.04.2025. Явка уповноважених представників сторін у судове засідання визнана судом на власний розсуд.

Представник позивача через підсистему Електронний суд подав заяву б/н від 17.04.2025 (вх. №02.3.1-02/3720/25 від 17.04.2025), за змістом якої просить розглянути справу за його відсутності; заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні.

Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про дату і час розгляду справи по суті, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, причин неявки суду не повідомив.

Надіслана на офіційну юридичну адресу відповідача, зазначену у витязі з ЄДРЮОФОПтаГФ, поштова кореспонденція (ухвала суду від 17.12.2024 про відкриття провадження у справі №904/4334/24, ухвали суду від 19.02.2025 та 18.03.2025) повернута на адресу господарського суду відділенням поштового зв`язку з відміткою за закінченням терміну зберігання.

У даному контексті суд зазначає, що за змістом ч. 10 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення відповідно до цієї статті вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 232 Господарського процесуального кодексу України, одним із судових рішень є ухвала.

Відтак, у розумінні вищевказаних положень процесуального законодавства, ухвали суду є судовим рішенням, а тому, відповідно до пп. 17.1. п. 17 Перехідних положень ГПК України та ч. 10 ст. 242 ГПК України, надсилається у паперовій формі відповідачеві.

Згідно з абз. 2 ч. 7 ст. 120 ГПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.

Частиною 6 ст. 242 ГПК України передбачено, що днем вручення судового рішення, зокрема, є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Виходячи зі змісту статей 120, 242 ГПК України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009, у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною (наявність такої адреси в ЄДР прирівнюється до повідомлення такої адреси стороною), і судовий акт повернуто підприємством у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17.11.2021 у справі №908/1724/19, від 14.08.2020 у справі №904/2584/19, від 13.01.2020 у справі №910/22873/17, від 19.12.2022 у справі №910/1730/22 та від 04.11.2024 у справі №910/2552/23.

Водночас направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б, від 21.01.2021 у справі №910/16249/19, від 19.05.2021 у справі №910/16033/20, від 20.07.2021 у справі №916/1178/20, від 04.11.2024 у справі №910/2552/23).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/719/19 та постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.05.2024 у справі №910/17772/20 сформульовано висновки про те, що негативні наслідки через неодержання підприємцем звернення до нього, якщо таке звернення здійснене добросовісно і розумно, покладаються на підприємця. Не може вважатися неотриманим чи отриманим несвоєчасно звернення відправника до одержувача, якщо одержувач власними діями чи бездіяльністю (наприклад, несвоєчасним зверненням до відділення поштового зв`язку, незабезпечення особи для отримання кореспонденції за своєю адресою тощо) призвів до затримки в одержанні кореспонденції. Протилежний підхід суперечив би принципам справедливості, добросовісності і розумності (стаття 3 Цивільного кодексу України).

Згідно із правовою позицією Європейського суду з прав людини, відсутнє порушення, якщо відповідач у цивільній справі відсутній, при цьому його не було знайдено за адресою, яку надали позивачі, а місце його перебування неможливо було встановити, незважаючи на зусилля національних органів влади, зокрема, розміщення оголошень у газетах та подання запитів до поліції (рішення у справі Нун?єш Діаш проти Португалії від 10.04.2003, заяви №69829/01, №2672/03).

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 04.11.2024 у справі №910/2552/23, до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Аналогічний правовий висновок сформульовано Верховним Судом у постанові від 19.07.2023 у справі №906/638/22.

Разом з тим, процесуальні документи щодо розгляду даної справи офіційно оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Водночас суд у даному контексті також враховує практику Європейського суду з прав людини, якою визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Пономарьов проти України від 03.04.2008 встановлено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії від 07.07.1989).

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі Тойшлер проти Германії від 04.10.2001 наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Згідно із правовим висновком Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.04.2023 у справі №904/272/22, Держава Україна, витративши значні ресурси, створила інформаційне поле, де зацікавлена особа може знайти інформацію про судову справу. Функціонує ЄДРСР. На сайті судової влади доступні персоналізовані відомості про автоматичний розподіл справ та розклад засідань. Працює підсистема Електронний кабінет ЄСІТС. Використання цих інструментів та технологій забезпечує добросовісній особі можливість звертатися до суду, брати участь у розгляді справи у зручній формі. Тобто держава Україна забезпечила можливість доступу до правосуддя і право знати про суд.

Ухвалою суду від 18.03.2025 явка учасників справи в судове засідання 17.04.2025 судом була визнана на власний розсуд, відтак, виходячи із засад змагальності та диспозитивності у господарському судочинстві, передбачених статтями 13, 14 ГПК України, учасники справи на власний розсуд скористалися наданим їм частиною 1 статті 42 ГПК України процесуальним правом на участь в судовому засіданні під час розгляду даної справи по суті.

Згідно з приписами ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому, відповідно до ст. 202 Господарського процесуального кодексу України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників позивача та відповідача за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин і вирішення спору по суті.

За змістом частин 4 та 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

АРГУМЕНТИ СТОРІН СПОРУ

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Представник позивача просить задовольнити позов у повному обсязі, покликаючись на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами спору Договору купівлі продажу теплової енергії №11631 від 29.05.2018 в частині взятих на себе зобов?язань щодо повної та своєчасної оплати вартості спожитої теплової енергії в період із 03.11.2021 по 28.03.2024, внаслідок чого у відповідача виникла та рахується заборгованість перед позивачем на суму 45 282,33 грн. Крім того, у зв?язку із простроченням виконання відповідачем грошового зобов?язання, позивачем заявлено до стягнення з останнього 186,86 грн пені, 8809,12 грн інфляційних нарахувань та 2434,01 грн трьох процентів річних.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання суду відзиву на позовну заяву в порядку ст. 165 ГПК України, на виклик суду упродовж розгляду справи жодного разу не з?явився. Із заявами та клопотаннями останній до суду також не звертався.

Враховуючи, що про розгляд справи відповідач був повідомлений своєчасно та належним чином (ухвали суду були надіслані на його офіційну юридичну адресу, зазначену у витязі з ЄДРЮОФОПтаГФ), суд дійшов висновку, що він мав час та можливість надати свої заперечення із приводу предмета спору, а також докази, які мають значення для розгляду справи по суті.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відтак, відповідно до положень ч. 8, 9 ст. 165 ГПК України, у зв?язку з ненаданням відповідачем відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами.

ДОВОДИ, ВИКЛАДЕНІ СТОРОНАМИ В ІНШИХ ЗАЯВАХ ПО СУТІ СПРАВИ

Представник позивача через підсистему Електронний суд подав заяву б/н від 10.03.2025 (вх. №02.3.1-02/2258/25 від 10.03.2025), до якої долучив письмову інформацію щодо здійсненого розподілу обсягів теплової енергії на підставі показань вузла комерційного обліку у нежитлових приміщеннях ТОВ Хайтек.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Між Комунальним підприємством теплових мереж Криворіжтепломережа (теплопостачальною організацією продавцем, позивачем у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю Хайтек (споживачем покупцем, відповідачем у справі) було укладено Договір купівлі продажу теплової енергії №11631 від 29.05.2018 (далі Договір), пунктом 1.1. якого встановлено, що теплопостачальна організація продавець відпускає споживачу покупцю теплову енергію в гарячій воді на потреби опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та у вигляді пари на технологічні потреби, а споживач покупець сплачує отриману теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) у строки, передбачені цим Договором.

Згідно з п. 1.2., 1.4. Договору, межа балансової та експлуатаційної відповідальності сторін вказана в акті меж розподілу. Теплопостачальна організація продавець відпускає споживачу покупцю теплову енергію на об?єкти, вказані в таблиці №2 згідно з встановленим планом теплоспоживання з 01.02.2017 по 01.02.2019 (Таблиця №1, №2 є невід?ємними частинами Договору). Оплата здійснюється з моменту зазначеного періоду дії Договору.

Відповідно до п. 2.1., 2.3. Договору, облік споживання теплової енергії здійснюється згідно приладів обліку або розрахунковим способом. У разі пошкодження та/або неправильної роботи приладів комерційного обліку нарахування здійснюється відповідно до визначених у Договорі навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації продавця, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. В разі періодичної повірки приладу обліку нарахування протягом першого місяця проводиться по середнім показникам приладу обліку, потім згідно відповідно до визначених у Договорі навантажень. Споживач покупець, який має прилад обліку, веде журнал обліку споживання теплової енергії у відповідності з вимогами Правил користування тепловою енергією та щомісяця у термін до 20 числа інформує теплопостачальну організацію продавця про фактичне споживання теплової енергії з наступним складанням акту.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що споживач покупець щомісяця до 15 числа самостійно отримує в теплопостачальної організації продавця за адресою: вул. Пушкіна, буд. №36, тел. 90-34-26, 409-51-38, 409-51-33, каб. 29: - рахунок-фактуру; - акти звіряння розрахунків на початок та закінчення опалювального періоду (один примірник оформленого акту звірки споживач покупець протягом 5-ти днів повертає теплопостачальній організації продавцю); - акти приймання-передачі товарної продукції (один примірник оформленого акту споживач покупець протягом 5-ти днів повертає теплопостачальній організації продавцю. Датою отримання акту вважається: при отриманні нарочним дата вручення; при направленні рекомендованим листом дата, зазначена у відбитку поштового штемпеля на документі, що зроблений поштовим відділенням та підтверджує отримання. В разі неотримання теплопостачальною організацією продавцем підписаного акту приймання-передачі товарної продукції, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у термін, встановлений даним пунктом Договору, акт підписується теплопостачальною організацією продавцем з позначенням про відмову у підписанні його споживачем покупцем, та, оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період. В разі наявності заперечень щодо даних, зазначених в акті, споживач покупець зобов?язаний надати теплопостачальній організації продавцю нормативно обґрунтовані письмові заперечення до даного акту з додаванням відповідних документів та погодити з теплопостачальною організацією продавцем всі розбіжності протягом п?яти днів. При отриманні заперечень в підписанні акту та доказів в обґрунтування заперечень до нього, теплопостачальна організація продавець розглядає їх та надає відповідь про прийняття або відмову у прийнятті заперечень. Теплопостачальна організація продавець надає нормативно обґрунтовану відповідь та вважає акт прийнятим до розрахунку, якщо цей акт в місячний строк не буде оскаржений споживачем покупцем у суді; - податкову накладну (платникам ПДВ) через програмне забезпечення M.E.Doc1S.

За змістом п. 3.2. Договору визначено, що оплата за відпущену теплову енергію проводиться споживачем покупцем щомісяця, самостійно, в грошовій формі, не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим, на рахунок теплопостачальної організації продавця із спеціальним режимом використання, що передбачено ст. 19-1 Закону України Про теплопостачання. Споживач покупець має право робити попередню оплату.

Якщо споживач покупець не здійснив оплату за відпущену теплову енергію в термін, встановлений п. 3.2. Договору, то він сплачує пеню у розмірі 0,1% несплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня (п. 3.6. Договору).

На підставі п. 9.1. Договору, останній діє з 01.02.2017 по 01.02.2019 і вважається щорічно продовженим. Договір може бути розірваний у разі: - взаємної згоди сторін про його припинення; - прийняття відповідного рішення судом; - ліквідації однієї із сторін; - наявності затвердженого акту про відключення об?єкту теплоспоживання у відповідності з Порядком відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженим Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.05 №4. При наявності заборгованості за споживачем покупцем, нарахування за Договором припиняються, а Договір не розривається до повного погашення заборгованості.

Згідно з підписаною та скріпленою печатками сторін Таблицею №1 до Договору, приєднане теплове навантаження на опалення об?єктів споживача покупця становить 0,0043 Гкал/год; теплопостачальна організація продавець відпускає споживачу покупцю теплову енергію в гарячій воді в межах 7,683 Гкал/рік, у тому числі: - у І кварталі 4,523 Гкал (у січні 1,740 Гкал, у лютому 1,503 Гкал, у березні 1,280 Гкал); - у ІІ кварталі 0,169 Гкал (у квітні 0,169 Гкал); - у ІV кварталі 2,991 Гкал (у жовтні 0,275 Гкал, у листопаді 1,155 Гкал, у грудні 1,561 Гкал). Орієнтовна вартість теплової енергії, відповідно до тарифів, діючих на момент укладання Договору, становить 15 504,32 грн з ПДВ на рік. На момент укладання Договору затверджена ціна 1 Гкал становить 2018,004 грн з ПДВ.

В підписаній та скріпленій печатками сторін Таблиці №2 до Договору визначені найменування об?єктів, до яких здійснюється теплопостачання (офіси), їх адреса (вул. Віталія Матусевича, 41), теплопункт (ТРП-60), загальна площа об?єктів (47,0 кв.м. та 39,18 кв.м., всього 86,18 кв.м.), а також навантаження (0,0023 Гкал/код та 0,0020 Гкал/год, всього 0,0043 Гкал/год).

На виконання умов Договору позивачем здійснювалось постачання теплової енергії на об`єкти відповідача, починаючи з 03.11.2021, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами про подачу та про припинення подачі теплової енергії, актами прийому передачі теплової енергії, підписаними уповноваженими представниками сторін спору, звітами про споживання та виставленими позивачем рахунками-фактурами для оплати відповідачем вартості поставленої йому теплової енергії.

Водночас як стверджує позивач, ТОВ Хайтек узяті на себе договірні зобов?язання в частині повної та своєчасної оплати за спожиту протягом 03.11.2021 28.03.2024 теплову енергію належним чином не виконало, внаслідок чого в нього виникла та рахується заборгованість перед позивачем на суму 45 282,33 грн, стягнення якої у примусовому порядку і виступає предметом заявлених Комунальним підприємством теплових мереж Криворіжтепломережа позовних вимог у даній справі. Крім того, у зв?язку із простроченням виконання відповідачем грошового зобов?язання, позивачем заявлено до стягнення з останнього 186,86 грн пені, 8809,12 грн інфляційних нарахувань та 2434,01 грн трьох процентів річних.

ПРАВОВА ОЦІНКА ТА ВИСНОВКИ СУДУ. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ ДО СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України).

Нормою ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, станом на момент розгляду наявного спору по суті його обставини оцінюються судом із огляду на правила Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається (ч. 2 ст. 275 Господарського кодексу України).

За положеннями ст. 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання визначені Законом України Про теплопостачання, який регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання.

За визначеннями, наведеними у ст. 1 Закону України Про теплопостачання, постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору; теплопостачальна організація - суб`єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії; споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Відповідно до ч. 4, 6 ст. 19 Закону України Про теплопостачання, теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу. У разі якщо така організація не є теплотранспортуючою, то теплотранспортуюча організація не має права відмовити теплогенеруючій організації у транспортуванні теплової енергії, якщо це дозволяють технічні можливості системи. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Частиною 6 статті 25 Закону України Про теплопостачання визначено, що в разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Належне виконання позивачем узятих на себе зобов`язань щодо надання відповідачу послуги з теплопостачання протягом спірного періоду (03.11.2021 28.03.2024) підтверджується наявними в матеріалами справи документальними доказами, а саме, актами про подачу та про припинення подачі теплової енергії, актами прийому передачі останньої, а також звітами про споживання теплової енергії.

Водночас тарифи на послуги теплопостачання передбачені: - за період із 25.10.2021 по 17.10.2023 5065,99 грн за 1 Гкал (із ПДВ) (відповідно до підп. 1.1.4. п. 1.1. рішення Криворізької міської ради №530 від 22.10.2021 Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послугу з постачання теплової енергії Комунальному підприємству теплових мереж Криворіжтепломережа з урахуванням інтересів Криворізької міської територіальної громади); - за період із 18.10.2023 по теперішній час 3481,81 грн за 1 Гкал (із ПДВ) (згідно з рішенням Виконавчого комітету Криворізької міської ради №1272 від 18.10.2023 Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послугу з постачання теплової енергії Комунальному підприємству теплових мереж Криворіжтепломережа).

Абзацом 1 пункту 24 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 (з подальшими змінами), передбачено, що розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу.

Тобто в разі обліку постачання теплової енергії за приладом обліку, інформація, отримана теплопостачальним підприємством у звітах за період (як правило, місячних), є підставою для внесення даних до систем автоматизованого розрахунку (програмних комплексів) споживання теплової енергії, після чого програмні комплекси в автоматичному режимі здійснюють нарахування, формують рахунки на оплату для різних категорій споживачів.

Таким чином, для позивача вказані звіти є первинними документами в здійсненні його господарської діяльності.

На виконання умов укладеного між сторонами Договору позивач поставив відповідачу теплову енергію, що підтверджується, зокрема, наявними в матеріалах справи звітами, в яких зафіксована кількість поставленої теплової енергії в Гігакалоріях (Гкал) згідно з приладом обліку будинку, які в подальшому розподілені позивачем на спірні приміщення відповідача у відповідності до відомостей (параметрів) останніх.

Як зазначалось судом попередньо, в пункті 3.2. Договору сторонами погоджено, що оплата за відпущену теплову енергію проводиться споживачем покупцем щомісяця, самостійно, в грошовій формі, не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим, на рахунок теплопостачальної організації продавця із спеціальним режимом використання, що передбачено ст. 19-1 Закону України Про теплопостачання. Споживач покупець має право робити попередню оплату.

Водночас як встановлено судом за матеріалами справи та не спростовано відповідачем у визначеному законом порядку, ТОВ Хайтек протягом спірного періоду (03.11.2021 28.03.2024) взяті на себе договірні зобов?язання в частині повної та своєчасної оплати за спожиту теплову енергію належним чином не виконало, внаслідок чого в нього виникла та рахується заборгованість перед позивачем на суму 45 282,33 грн.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що заявлені у цій справі позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми 45 282,33 грн заборгованості за спожиту теплову енергію є законними, документально доведеними та обґрунтованими, відповідачем належними й допустимими доказами не спростованими, а відтак, підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі п. 3.6. Договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача суму 186,86 грн пені.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України)

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 230, ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому в договорі.

Статею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За загальним правилом, визначеним частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 3.6. Договору визначено, що якщо споживач покупець не здійснив оплату за відпущену теплову енергію в термін, встановлений п. 3.2. Договору, то він сплачує пеню у розмірі 0,1% несплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши за допомогою калькулятора сертифікованої комп`ютерної програми інформаційно-правового забезпечення ЛІГА:ЗАКОН розрахунок заявленої до стягнення суми пені у межах визначених позивачем боргових періодів, суд зазначає, що пеня в розмірі 186,86 грн нарахована правомірно (розгорнутий розрахунок пені міститься в матеріалах справи) та підлягає стягненню з відповідача повністю.

Крім того, за прострочення оплати вартості поставленої теплової енергії позивач, посилаючись на приписи ст. 625 Цивільного кодексу України, просить стягнути з відповідача суму 8809,12 грн інфляційних нарахувань та 2434,01 грн трьох процентів річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Статтею 625 Цивільного кодексу України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Водночас нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі №902/417/18, від 09.02.2021 у справі №520/17342/18.

Здійснивши за допомогою калькулятора сертифікованої комп`ютерної програми інформаційно-правового забезпечення ЛІГА:ЗАКОН перерахунок заявлених до стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних за визначені в розрахунку позивача періоди, судом встановлено, що суми 8809,12 грн інфляційних нарахувань та 2434,01 грн трьох процентів річних обраховані вірно та підлягають стягненню з відповідача повністю.

Враховуючи вищевказані обставини та те, що відповідач не надав суду свого контррозрахунку позовних вимог, хоча мав можливість скористатись відповідними процесуальними правами і надати документи в обґрунтування власної позиції по суті заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми 56 712,32 грн, у тому числі 45 282,33 грн заборгованості за спожиту теплову енергію, 186,86 грн пені, 8809,12 грн інфляційних нарахувань та 2434,01 грн трьох процентів річних, є документально доведеними та обґрунтованими, відповідачем не спростованими. Позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу приписів ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач доказів на спростування викладених позивачем обставин суду не надав.

З урахуванням вищевикладеного в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ У СПРАВІ

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України в розмірі 2422,20 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. 11, 13, 14, 73 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України

СУД УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Хайтек, вул. Швабська, будинок 71, м. Ужгород, Закарпатська область, 88018 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 32264603) на користь Комунального підприємства теплових мереж Криворіжтепломережа, пров. Квітки Цісик, будинок 9, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50000 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 03342184) суму 56 712,32 грн (П`ятдесят шість тисяч сімсот дванадцять гривень 32 коп), у тому числі 45 282,33 грн (Сорок п`ять тисяч двісті вісімдесят дві гривні 33 коп) заборгованості за спожиту теплову енергію, 186,86 грн (Сто вісімдесят шість гривень 86 коп) пені, 8809,12 грн (Вісім тисяч вісімсот дев`ять гривень 12 коп) інфляційних нарахувань та 2434,01 грн (Дві тисячі чотириста тридцять чотири гривні 01 коп) трьох процентів річних, а також 2422,20 грн (Дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 20 коп) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без участі (неявки) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

4. Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі, http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повне рішення складено та підписано 02.05.2025.

Суддя Л.І. Пригара