ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2025 р. Справа№ 910/6476/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Іоннікової І.А.

секретар судового засідання: Ніконенко Ю.А.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 01.04.2025,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд»

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2024 (повний текст складено 24.10.2024)

у справі №910/6476/24 (суддя Т.Ю.Кирилюк)

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Данченко, 34»

до Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд»

та Товариства з обмеженою відповідальністю «Прес Груп Трейд»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гречана Руслана Тарасівна.

про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації, -

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Данченко, 34» (далі, позивач або ОСББ «Данченко, 34») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» (далі, відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Прес Груп Трейд» (далі, відповідач-2) про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправною реєстрацією відповідачем-1 за собою спірного нерухомого майна та відчуження ним відповідачу-2 обладнання котельні.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.10.2024 у справі №910/6476/24 позов задоволено частково.

Витребувано у Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Данченко, 34» приміщення котельні №5 загальною площею 143,5 квадратних метри розташованого за адресою: місто Київ, вулиця Данченка, 34.

Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Прес Груп Трейд» на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Данченко, 34» котельне обладнання, що встановлене та змонтоване в прибудові до житлового будинку 34 по вулиці Данченка у місті Києві згідно переліку, визначеного укладеним Товариством з обмеженою відповідальністю «Енерго Сервіс Груп» та Приватним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Київміськбуд» договором №1-21/0 від 21.08.2021.

Присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Данченко, 34» 10 661,15 грн витрат зі сплати судового збору.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Прес Груп Трейд» на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Данченко, 34» 28 150,81 грн витрат зі сплати судового збору.

В іншому у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що спірне майно є допоміжним приміщенням багатоквартирного будинку 34 по вулиці Данченка у місті Києві (технічним приміщенням - котельнею), а тому відповідно до статті 382 Цивільного кодексу України та статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» є спільною сумісною власністю усіх власників квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.

Відповідач-1 як замовник будівництва мав правову можливість здійснити тимчасову реєстрацію права власності на об`єкт, незавершений будівництвом, та після його здачі в експлуатацію на весь будинок до юридичної передачі прав на квартири їх власникам, створення ними відповідного органу управління спільним майном та передачі спільного майна будинку співвласникам.

Відповідач-1 не довів, що спірна котельня площею 143,5 квадратних метрів була окремим об`єктом будівництва та не є частиною багатоквартирного житлового будинку.

Позивачем, у свою чергу, доведено суду поза розумним сумнівом факт протиправного привласнення відповідачем-1 майна, що перебуває у спільній власності, та незаконне подальше відчуження відповідачу-2 за договором купівлі-продажу №1-21/0 від 21.08.2021 обладнання котельні.

Відповідно, як заявлена позовна вимога про витребування у відповідача-1 приміщення котельні, так і про витребування у відповідача-2 обладнання котельні підлягають задоволенню.

Водночас, суд зазначив, що наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про власність замовника будівництва на приміщення будинку, що є об`єктом спільної сумісної власності, до моменту передачі цього майна за вимогою співвласників не порушує їх права. Цей запис має бути припиненим з моменту внесення до реєстру запису про спільну сумісну власність співвласників будинку. Відповідно, суд відмовив у задоволенні вимоги позову про скасування державної реєстрації права позивача на спірний об`єкт нерухомого майна.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, 12.11.2024 через підсистему «Електронний суд» Приватне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2024 та відмовити у позові повністю.

Також, скаржником заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі №910/6476/24.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що не погоджується з прийнятим рішенням суду, вважає його прийнятим з порушенням процесуальних та матеріальних норм права, з неповним дослідженням обставин справи, що призвело до необґрунтованого та невірного висновку суду.

Підставою для державної реєстрації об`єкту нерухомого майна котельні № 5, що

розташована за адресою: м. Київ, вул. Данченка Сергія, будинок 34, став крім іншого Договір про передачу функцій замовника будівництва №131/Ф від 17.02.2014, відповідно до якого відповідачу передані функції замовника будівництва. Згідно Додаткової угоди №6 від 02.11.2016 було визначено, що Компанія отримує у свою власність 100% площ в об`єкті.

Виходячи із зазначеного, спірне майно було збудоване Компанією за власні кошти та є його власністю як замовника будівництва у розумінні статей 331 та 876 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Враховуючи те, що ПрАТ «ХК «Київміськбуд» було замовником будівництва спірного майна, то мало повне юридичне право для реєстрації прав власності на вказане майно, а у разі ненадання документів необхідних для реєстрації майна, реєстратор керуючись законом мав би відмовити у здійсненні такої реєстрації. Однак, жодні умови та/або обставини, які відповідно до статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що тягнуть за собою обов`язок державного реєстратора відмовити в державній реєстрації, не мали місця.

Відносно того, що спірні приміщення є допоміжними, та належать на праві спільної сумісної власності всім співвласникам багатоквартирного будинку, то відповідач таку обставину заперечує і наголошує, що оскаржуване майно є відокремленим об`єктом нерухомого майна (має окремі сходи, відокремлені стіни), побудоване за власні кошти Компанії та, відповідно, не відносяться до допоміжних або підсобних приміщень.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач 29.01.2025 через підсистему «Електронний суд» подав до Північного апеляційного господарського суду письмові пояснення на апеляційну скаргу, в яких просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У поясненнях позивач наголосив на такому:

- Договір про передачу функцій замовника будівництва, серія та номер: 131/Ф, від 17.02.2014 не є по своїй правовій природі правовстановлюючим документом, оскільки це суперечить нормам чинного законодавства, що регулюють інвестиційну та містобудівну діяльність;

- спірні приміщення є допоміжними та разом із обладнанням - спільним сумісним майном багатоквартирного будинку. Позивачем для підтвердження даного факту був поданий Висновок судового експерта №233 від 05.07.2024.

З огляду на те, що дане приміщення за своїм призначенням є котельнею, в якій розташоване обладнання, що забезпечує теплопостачанням багатоквартирний будинок, є очевидним, що спірне приміщення є допоміжним та належить на праві спільної сумісної власності всім співвласникам багатоквартирного будинку, як і обладнання, що змонтоване та розміщене в ньому (перелік згідно специфікації Додатку до Договору купівлі-продажу обладнання). Таке приміщення не може бути самостійним об`єктом права приватної власності, а в силу статті 382 Цивільного кодексу України набуте на праві спільної сумісної власності всіма співвласникам багатоквартирного будинку одночасно з набуттям ними права власності на житлові квартири без необхідності додаткового оформлення речового права на допоміжні приміщення.

Представники відповідача та третьої особи письмових відзивів на апеляційну скаргу суду не надали, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2024 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2024 у справі №910/6476/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Коробенко Г.П.

Судом установлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/6476/24; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

18.11.2024 матеріали справи №910/6476/24 надійшли до суду апеляційної інстанції та були передані судді-доповідачу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2024 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2024 у справі №910/6476/24 залишено без руху; роз`яснено Приватному акціонерному товариству «Холдингова компанія «Київміськбуд», що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору у розмірі 10 900,80 грн.

27.11.2024 через підсистему «Електронний суд» Приватне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд» звернулось з заявою про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої долучено платіжну інструкцію № 1538 від 26.11.2024 про сплату судового збору у розмірі 10 900,80 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2024 у справі №910/6476/24, призначено до розгляду апеляційну скаргу на 30.01.2025.

У зв`язку з перебуванням судді Коробенка Г.П., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, з 28.01.2025 на лікарняному, розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/393/25 від 29.01.2025 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2025 справу №910/6476/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Іоннікова І.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2025 прийнято апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2024 у справі №910/6476/24 до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Іоннікова І.А., призначено до розгляду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2024 у справі №910/6476/24 на 04.03.2025.

У судове засідання, призначене на 04.03.2025, з`явився представник Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Данченко, 34».

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2025 розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2024 у справі №910/6476/24 відкладено на 01.04.2025.

За результатами проведеного у справі 01.04.2025 судового засідання суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання 01.04.2025 з`явився представник позивача.

Представники відповідачів та третьої особи у судове засідання 01.04.2025 не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно частин 3, 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

За змістом пунктів 2-4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

У матеріалах справи містяться довідки про доставлення копій ухвал суду в даній справі до електронних кабінетів відповідача-1 та його представника, а також повідомлення про вручення поштових відправлень третій особі та поштові повернення з відмітками «адресат відсутній» з адреси відповідача-2.

Ураховуючи зміст вищенаведених правових норм, колегія суддів зазначає, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, не вручення під час доставки, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Таким чином, судом апеляційної інстанції вживались усі дії задля належного повідомлення відповідача-2 про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги на рішення суду в даній справі. При цьому, явка представників учасників судового процесу в судове засідання обов`язковою не визнавалась.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи без участі представників відповідачів та третьої особи, які про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялись судом належним чином та неявка яких не перешкоджає вирішенню спору по суті.

Позивач у судовому засіданні 01.04.2025 заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача-1, просив оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін, а вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

Відповідно до частини 1 статті 385 Цивільного кодексу України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту. Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначені Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

За змістом статей 1, 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання має право захищати права, представляти інтереси співвласників у судах, органах державної влади і органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання відповідно до цього Закону та статуту зобов`язане забезпечувати виконання вимог статуту об`єднання; припиняти дії третіх осіб, що утруднюють або перешкоджають реалізації прав володіння, користування і розпорядження спільним майном співвласниками.

Так, відповідно до наявної у матеріалах справи копії Статуту ОСББ «Данченко, 34», затвердженого протоколом установчих зборів співвласників об`єднання багатоквартирного будинку №01 від 19.05.2021, позивач є юридичною особою, створеною власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку №34, що розташований по вулиці С. Данченка у місті Києві відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Метою створення об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим статутом.

20.07.2021 проведено державну реєстрацію Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Данченко, 34» у ЄДРПОУ (ідентифікаційний код юридичної особи 44332647).

Позивач зазначає, що відповідач-1 є особою, яка отримала права замовника будівництва (у тому числі будинку 34 по вулиці Данченка) на підставі укладеного з обслуговуючим кооперативом «Індивідуальних забудовників «Новосел» Договору №129/Ф від 17.02.2014.

Відповідачем, у свою чергу, долучено до відзиву на позову заяву копію Договору №131/Ф від 17.02.2014 про передачу обслуговуючим кооперативом «Індивідуальних забудовників «Новосел» відповідачу функцій замовника будівництва.

Зазначені договори укладені від однієї дати, однак мають різні номери, що на переконання колегії суддів пов`язано з кількістю примірників, які були виготовлені для його сторін.

Водночас, судом установлено, що Договори №129/Ф від 17.02.2014 та №131/Ф від 17.02.2014 є ідентичними за змістом, тому надалі по тексту суд буде зазначено «Договір».

Так, відповідно до пункту 2.1. Договору визначено обсяг функцій замовника, що було передано відповідачеві, а саме:

- забезпечення розроблення та погодження проектної документації для будівництва об`єкту всіх стадій проектування, в тому числі забезпечення проведення державної експертизи проекту;

- оформлення дозволу на виконання будівельних робіт, інших супутніх дозволів та погоджень, а також контролю за термінами дії виданої дозвільної документації;

- забезпечення виконання функцій з організації та управління будівництвом Об`єкту та інженерних мереж (зовнішніх та внутрішніх);

- забезпечення проведення технічного нагляду за будівництвом Об`єкту;

- забезпечення проведення авторського нагляду за будівництвом;

- укладення договору на сплату пайової участі у розвитку інфраструктури міста Києва, укладення інших правочинів, пов`язаних із сплатою відрахувань (передачею майна) в зв`язку з будівництвом Об`єкту;

- взаємодії при вирішенні питань, пов`язаних з реалізацією проекту будівництва з органами державної влади та органами місцевого самоврядування, окрім питання щодо користування земельними ділянками, наданої Стороні 1 для будівництва Об`єкту а також фізичним та юридичним особам будь-якої форми власності;

- забезпечення прийняття об`єкту в експлуатацію; - забезпечення передачі Об`єкту в експлуатацію експлуатуючій організації або об`єднанню співвласників згідно чинного законодавства України;

- забезпечення фінансування Реалізації проекту з будівництва Об`єкту в обсягах, визначених цим Договором;

- виконання інших функцій, передбачених Порядком здійснення технічного нагляду під час будівництва об`єкта архітектури, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 11.07.2007 р. №903 «Положенням про замовника-забудовника і технічний нагляд у будівництві» затверджений Постановою Держбуду СРСР від 02.02.1988 р., іншим чинним законодавством України та які необхідні для реалізації проекту».

Відповідно до пункту 4.4.13. Договору відповідач спільно з кооперативом «Індивідуальних забудовників «Новосел» має забезпечити прийняття об`єкта в експлуатацію та передати об`єкт, інженерні мережі, комунікації та інше необхідне обладнання експлуатуючій організації, визначені стороною 2.

Згідно з пунктом 5.1.2. у редакції Додаткової угоди №6 від 02.11.2016 визначено, що Компанія отримує у свою власність 100% площ в об`єкті, передбачених проектною документацією.

30.03.2018 Державною архітектурно-будівельною інспекцією України видано сертифікат серії ІУ №76, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта «Житлове будівництво між вул. Новомостицькою та вул. Замковецькою у Подільському районі м. Києва», ІV черга, житлові будинки №№1, 2, котельня №1, РП/ТП-1 (1 пусковий комплекс), будинки №№ 3, 4, котельня №2 (2 пусковий комплекс) та будинок №6, котельня №3, ТП-3 (3 пусковий комплекс) з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями.

На підставі сертифікату ДАБІ серії ІУ №76 від 30.03.2018 та Договору про передачу функцій замовника будівництва №131/Ф від 17.02.2014 ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречаною Р.Т. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 58428189 від 28.05.2021, 25.05.2021 зареєстровано за відповідачем-1 право власності на котельню №5, об`єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 143,5 квадратних метрів у м. Києві по вулиці Данченка Сергія, будинок 34 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

У подальшому відповідач-1 на підставі договору купівлі-продажу обладнання №1-21/0 від 31.08.2021 продав ТОВ «Енерго Сервіс Груп» (нова назва ТОВ «Прес Груп Трейд». відповідач-2) обладнання: Котельне обладнання, що установлено та змонтовано в прибудові до житлового будинку за адресою: м. Київ, вулиця Данченка Сергія, будинок 34 згідно специфікації (додаток №1 до Договору).

30.09.2022 між відповідачами до Договору №1-21/0 від 31.08.2021 підписано акт приймання-передачі обладнання котельні.

Звертаючись до суду з позовом у даній справі, позивач стверджує, що зі змісту документів, які стали підставою для державної реєстрації права власності на котельню №5 не слідує перехід права власності до ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» на допоміжне приміщення (котельню), тому реєстрація права власності котельні №5 за відповідачем-1 є безпідставною.

Спірна котельня не могла бути передана у власність відповідачу-1 чи будь-якій іншій особі, оскільки дане приміщення є допоміжним, а отже спільною сумісною власністю всіх співвласників багатоквартирного будинку, право на яке не потребує державної реєстрації, а виникає на підставі закону.

Після незаконного заволодіння допоміжними приміщеннями (котельнею №5) відповідач-1 продовжив порушувати права всіх співвласників та відчужив згідно договору купівлі-продажу обладнання №1-21/0 від 31.08.2021 котельне обладнання відповідачу-2.

Оскільки інженерне обладнання, що розміщене у допоміжному приміщенні котельні є таким, що призначене для забезпечення експлуатації багатоквартирного будинку, відповідач-1 не мав права його відчужувати, у свою чергу власник (позивач) має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 Цивільного кодексу України).

З огляду на вказане, позивач просить суд витребувати у Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Данченко, 34» приміщення котельні №5 загальною площею 143,5 квадратних метри розташованого за адресою: місто Київ, вулиця Данченка, 34; скасувати державну реєстрацію прав в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно котельню №5 загальною площею 143,5 кв.м., що здійснена на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 58428189 від 28.05.2021 третьою особою; витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Прес Груп Трейд» на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Данченко, 34» котельне обладнання, що встановлене та змонтоване в прибудові до житлового будинку 34 по вулиці Данченка у місті Києві згідно переліку, визначеного укладеним Товариством з обмеженою відповідальністю «Енерго Сервіс Груп» та Приватним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Київміськбуд» договором №1-21/0.

Відповідач-1 під час розгляду справи судом першої інстанції заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що він як замовник будівництва за Договором правомірно набув у власність спірну котельню як на новозбудоване майно й таке майно не є допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача-1 не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із таких підстав.

Суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Законом може бути встановлено обмеження розміру земельної ділянки, яка може бути у власності фізичної та юридичної особи (стаття 326 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина 1 статті 317 Цивільного кодексу України).

За змістом частин 1, 3 власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 Цивільного кодексу України).

Здійснення власником свого права власності передусім полягає у безперешкодному, вільному та на власний розсуд використанні всього комплексу правомочностей власника, визначених законом, - володіння, користування, розпорядження майном.

У системі правових норм, що регулюють цивільно-правовий захист права власності, центральне місце належить нормам, які передбачають такий речово-правовий спосіб захисту права як витребування майна із чужого незаконного володіння - віндикація.

Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Зазначений засіб захисту права власності застосовується в тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти і користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває із його володіння.

Згідно з наведеною нормою власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна із чужого незаконного володіння із дотриманням вимог, передбачених Цивільним кодексом України.

Із правового аналізу статті 387 Цивільного кодексу України вбачається, що у цій нормі йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який не володіє, до невласника, який незаконно володіє майном, про витребування цього майна.

Віндикаційний позов захищає право власності в цілому, оскільки він пред`являється у тих випадках, коли порушені права володіння, користування та розпорядження одночасно.

Сторонами у віндикаційному позові є власник речі, який не лише позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися річчю, але вже й фактично нею не володіє, та незаконний фактичний володілець речі (як добросовісний, так і недобросовісний).

Під незаконним володінням розуміється фактичне володіння річчю, якщо воно не має правової підстави (володіння вкраденою річчю) або правова підстава якого відпала (минув термін дії договору найму), або правова підстава якого недійсна (володіння, установлене в результаті недійсного правочину).

Згідно зі статтею 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, а стаття 388 цього Кодексу встановлює правила реалізації власником його права на витребування майна від добросовісного набувача.

Правила частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

У частині 3 цієї статті наведено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках.

Закон розрізняє два види незаконного володіння чужою річчю, що породжує різні цивільно-правові наслідки. Умови задоволення віндикаційного позову залежать від характеру незаконного володіння, в якому перебуває річ.

Володілець визнається добросовісним, якщо здобуваючи річ, він не знав і не повинен був знати про те, що відчужувач речі не має права на її відчуження. У випадку, якщо володілець речі знав чи повинен був знати, що здобуває річ в особи, яка не мала права на її відчуження, він вважається недобросовісним. Для визнання набувача недобросовісним потрібне встановлення наміру чи грубої необережності, що встановлюється, виходячи із презумпції добросовісності набувача.

Згідно змісту статті 388 Цивільного кодексу України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Аналіз норми статті 388 Цивільного кодексу України дає підстави вважати, що власник з дотриманням вимог цієї статті може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюгу договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Частиною 1 статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.

Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми та розгляді даної справи повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на спірний об`єкт.

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначені та регулюються Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Відповідно до статті 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків. До повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про розпорядження спільним майном багатоквартирного будинку, встановлення, зміну та скасування обмежень щодо користування ним. Рішення зборів співвласників є обов`язковими для всіх співвласників, включаючи тих, які набули право власності на квартиру чи нежитлове приміщення після прийняття рішення.

Так, за адресою Сергія Данченка, 34 у місті Києві створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Данченко, 34», яке зареєстроване як юридична особа 20.07.2021 (ідентифікаційний код юридичної особи 44332647).

ОСББ «Данченко, 34», звертаючись до суду з позовом у даній справі, стверджує, що ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» безпідставно зареєструвало за собою право власності на котельню №5, об`єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 143,5 квадратних метрів у м. Києві по вулиці Данченка Сергія, будинок 34 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), оскільки такий об`єкт на праві спільної сумісної власності належить усім співвласникам багатоквартирного будинку у м. Києві по вулиці Данченка Сергія, будинок 34.

Відповідач-1 даний факт заперечує та вказує, що спірне майно є відокремленим об`єктом нерухомого майна (має окремі сходи, відокремлені стіни), побудоване за власні кошти Компанії як замовника будівництва та, відповідно, не відносяться до допоміжних або підсобних приміщень.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що при вирішенні подібних спорів ключовим є визначення правового статусу спірного приміщення, а саме встановлення того, чи відноситься вказане приміщення до допоміжних чи є нежитловим приміщенням в структурі житлового будинку.

Відповідно до частини 2 статті 382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно зі статтями 1, 5, 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»:

багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна;

допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення);

нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна;

спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Співвласники мають право, зокрема:

вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників;

безоплатно одержувати інформацію про суб`єктів права власності на всі квартири та нежитлові приміщення у багатоквартирному будинку і площу таких квартир та приміщень у порядку і межах, визначених законом.

Відповідно до сталих правових висновків Верховного Суду (справи №915/1096/18, №592/7507/17, № 552/7636/14-ц, № 915/1096/18, № 916/2069/17, №904/1040/18, № 906/1169/17, № 914/843/17 тощо) допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень.

Нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №552/7636/14-ц).

Відповідно до ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення» допоміжні приміщення багатоквартирного житлового будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєзбірні камери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

До технічних приміщень згідно з ДБН В.2.2-15:2019 відносяться, у тому числі, приміщення для розміщення обладнання теплових пунктів, електрощитових, венткамер, комутаторів, радіовузлів, машинних відділень ліфтів, холодильних установок.

Отже, приміщення котельні №5 з наявним у ньому обладнанням, виходячи із наведених термінів, відповідає приміщенню, призначеному для забезпечення експлуатації будинку та є технічним приміщенням.

Відповідно до частин 1, 2 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина 1 статті 91 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом частин 1, 2 статті 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Частиною третьою статті 98 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Позивачем до матеріалів справи надано висновок судового експерта №233 від 05.07.2024 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи, відповідно до якого спірне приміщення котельні №5 та встановлене у ньому обладнання є джерелом генерування теплоносія для підтримання температурно-вологісного режиму приміщень багатоквартирного житлового будинку, а в приміщенні ІТП (індивідуальний тепловий пункт) розташоване інженерне обладнання тепловузлів, тому згідно наведених термінів відповідає приміщенню, призначеного для забезпечення експлуатації будинку та є технічним приміщенням.

Приміщення котельні №5 разом зі змонтованим у ньому обладнанням використовується для обслуговування більш як одного житлового чи нежитлового приміщення, експлуатація будинку є неможливою без доступу до приміщення котельної та встановленого у ній обладнання.

Зазначений висновок не суперечить наявним у матеріалах справи доказам й приймається судом до уваги.

Доводи скаржника про те, що спірне майно є відокремленим об`єктом нерухомого майна (має окремі сходи, відокремлені стіни), побудоване за власні кошти Компанії як замовника будівництва та, відповідно, не відноситься до допоміжних або підсобних приміщень судом до уваги не приймаються, оскільки відповідач-1, стверджуючи про наявність права власності на новозбудоване нерухоме майно, не довів суду жодними належними та допустимими доказами, що спірне приміщення від самого початку будувалось як нежитлове приміщення, не пов`язане з обслуговуванням будинку та забезпеченням побуту власників квартир.

Крім того, як вірно наголосив суд першої інстанції, будинок 34 по вулиці Данченка у місті Києві зводився як інвестиційний проект з залученням коштів майбутніх власників житлових приміщень.

Відповідач-1 у даному випадку на підставі Договору від 17.02.2014 виконував функції замовника будівництва житлового комплексу з декількох окремих житлових багатоквартирних будинків, у тому числі, будинку 34.

Відповідно до приписів статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у редакції, чинній станом на дату укладення Договору про передачу функцій замовника будівництва від 17.02.2014 відповідачу-1 замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

Відповідно до частини 12 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у названій редакції замовник зобов`язаний передати закінчений будівництвом та підключений до інженерних мереж житловий будинок, що споруджувався із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, об`єднанню співвласників або власнику, або експлуатуючій організації протягом

ста двадцяти календарних днів з дня його прийняття в експлуатацію.

Таким чином, Договір про передачу функцій замовника по своїй правовій природі не може бути правовстановлюючим документом та за вказаних обставин підтверджувати факт виконання у відповідача-1, як замовника будівництва, права власності на котельню №5, яка разом із обладнанням, як встановлено вище є допоміжним приміщенням багатоквартирного будинку.

Дані обставини скаржником жодними належними та допустимими доказами не спростовані.

Сертифікат ДАБІ серії ІУ №76 від 30.03.2018, у свою чергу, є документом, що підтверджує факт введення будинку разом із котельнею в експлуатацію.

Виходячи із наведеного, а також положень статті 382 Цивільного кодексу України та статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», спірне приміщення котельні разом із наявним у ньому інженерним обладнанням, яке забезпечує теплопостачанням багатоквартирний будинок 34 по вулиці Сергія Данченка у м. Києві , є спільною сумісною власністю всіх співвласників цього багатоквартирного будинку.

При цьому, як вірно зазначив місцевий господарський суд, відповідач-1, як замовник будівництва, мав правову можливість здійснити тимчасову реєстрацію права власності на незавершений будівництвом об`єкт та після його здачі в експлуатацію на весь будинок до юридичної передачі прав на квартири їх власникам, створення ними відповідного органу управління спільним майном та передачі спільного майна будинку співвласникам.

Таким чином, наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про власність замовника будівництва на приміщення будинку, що є об`єктом спільної сумісної власності, до моменту передачі цього майна за вимогою співвласників не порушує їх права. Цей запис має бути припиненим з моменту внесення до реєстру запису про спільну сумісну власність співвласників будинку.

Відповідно, суд обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні вимоги позову про скасування державної реєстрації права позивача на спірний об`єкт нерухомого майна.

Водночас, за позитивно-правовими приписами статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно, заявлена позовна вимога про витребування у відповідача-1 приміщення котельні підлягає задоволенню.

Матеріалами справи також підтверджується, що після реєстрації за відповідачем-1 права власності на спірне майно ПрАТ «ХК «Киїміськбуд» відчужило відповідачу-2 за договором купівлі-продажу №1-21/0 від 31.08.2021 обладнання котельні.

Відповідно до приписів статті 330 Цивільного кодексу України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статі 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.

Частиною 1 статті 388 Цивільного кодексу України законодавчо визначено право власника витребувати майно від добросовісного набувача, зокрема, у випадку, коли майно вибуло з володіння власника поза його волею.

Оскільки матеріалами справи підтверджується, що майно вибуло із власності співвласників багатоквартирного будинку поза їх волею, у даному позивач має право на витребування такого майна у відповідача-2 як добросовісного набувача майна.

Судом у даному контексті враховуються правові висновки Великої Палати Верховного Суду щодо наявності у власника права витребувати своє майно від особи, яка є останнім його набувачем і для такого витребування оспорювання рішень, договорів чи інших правочинів не вимагається, оскільки це не є ефективним способом захисту порушеного права (постанови Великої Палати Верховного Суду у справах № 183/1617/16, № 911/3681/17, № 372/266/15-ц, № 925/642/19 тощо).

Враховуючи наведене, суд обґрунтовано задовольнив вимогу позову про витребування у відповідача-2 обладнання котельні, набутого на підставі договору купівлі-продажу №1-21/0 від 31.08.2021.

Таким чином, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах, та правомірно частково задовольнив позов із посиланням на норми статті 388 Цивільного кодексу України. Обраний позивачем спосіб захисту за своєю правовою природою відповідає характеру порушеного права, про яке зазначає ОСББ у позові, та узгоджується з передбаченими законом способами захисту.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, чого скаржником зроблено не було.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Відтак, усі інші доводи та міркування скаржника та інших учасників справи, окрім наведених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовуються висновків суду щодо задоволення позовних вимог у даній справі.

Доводи апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позову. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про необґрунтованість задоволених судом позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2024 у справі №910/6476/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2024 у справі №910/6476/24 залишити без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд».

Матеріали справи №910/6476/24 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 28.04.2025.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.А. Іоннікова