ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2025 р. Справа№ 910/2417/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Ткаченка Б.О.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання: Ніконенко Є.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Лазаренко Н.О. (в залі суду);

від відповідача: Барановська А.М. (в залі суду);

від третьої особи: Щербина Л.А. (в залі суду);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр духовного розвитку»

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2025, повний текст рішення складено 28.01.2025

у справі № 910/2417/24 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр духовного розвитку»

до Міністерства юстиції України,

за участю третьої особи Релігійна організація «Релігійна громада парафія Святого архистратига Михаїла Київської єпархії Української православної церкви (Православної церкви України) смт. Бородянка Київської області»

про визнання недійсним наказу та поновлення державної реєстрації

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр духовного розвитку» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України про визнання недійсним наказу та поновлення державної реєстрації на підставі статей 182, 334 Цивільного кодексу України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.01.2025 у справі № 910/2417/24 в позові відмовлено повністю.

Рішення мотивоване тим, що судом встановлено, що зі змісту протоколу № 1 від 09.07.2023 року загальних зборів Релігійної громади Української Православної Церкви Архистратиго-Михайлівської парафії Київської єпархії смт Бородянка Київської області вбачається, зокрема, початок процедури зміни підлеглості релігійної громади у канонічних та організаційних питаннях шляхом входу до складу релігійного об`єднання - Православної Церкви України, а також визначено, що релігійна громада канонічно та організаційно підпорядковується Управлінню Київської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) та Київській Митрополії Української Православної Церкви (Православної Церкви України), є підзвітною єпархіальним зборам та єпархіальному архієрею Київської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України). Крім того, згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на дату прийняття оскаржуваного рішення така процедура завершена не була. Враховуючи частини 1 та 2 статті 18 Закону № 987-XII, суд зазначає, що Колегія з розгляду скарг дійшла висновку, що оскаржуване рішення приватного нотаріуса Нельзіна Максима Сергійовича прийняте з порушенням загальних засад державної реєстрації прав, визначених пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону № 1952-IV, а саме щодо гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, та допущене при його прийнятті порушення не є формальною (несуттєвою) помилкою, оскільки впливає на об`єктивність, достовірність та повноту відомостей Державного реєстру прав, тому враховуючи, що відновлення порушеного права неможливе шляхом прийняття Міністерством юстиції України рішень, передбачених пунктами 2 і 3 частини 7 статті 37 Закону № 1952-IV, це рішення підлягає анулюванню. За результатами розгляду скарги релігійної організації Колегією з розгляду скарг складено висновок від 17.10.2023 року, на підставі якого Міністерством юстиції України було прийнято оскаржуваний наказ від 26.10.2023 року № 3763/5 «Про задоволення скарги». Позивачем суду не надано доказів того, що відповідачем у зв`язку з виданням наказу Міністерства юстиції України № 3763/5 від 26.10.2023 року порушено цивільне право позивача щодо його права власності на нерухоме майно. Таким чином, позивачем не доведено тих обставин, на які він посилається як на підставу позовних вимог. За таких обставин, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр духовного розвитку» до Міністерства юстиції України про визнання недійсним наказу та поновлення державної реєстрації є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр духовного розвитку» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить визнати поважними причини пропуску строку та поновити їх для подання листа Департаменту культури та туризму від 13 липня 2023 року до суду та приєднати до матеріалів даної справи. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2025 у справі № 910/2417/24 і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, а саме визнати недійсним наказ Міністерства юстиції України №3763/5 від 26.10.2023 «Про задоволення скарги» в частині анулювання рішення про державну реєстрацію прав від 13.07.2023 року № 68442526 приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Нельзіна Максима Сергійовича; поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію прав власності на церкву, яка знаходиться за адресою: Київська обл., Бучанський р-н, смт Бородянка, вул. Центральна, буд. 224-г, за ТОВ «Центр духовного розвитку» відповідно до договору дарування, посвідченого 13 липня 2023 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Нельзіним Максимом Сергійовичем за № 989.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вказує на те, що договір дарування, який був вчинений релігійною організацією Українська православна церква Святого Архистратига Михайла () як дарувальником, та його реєстрація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, ніяким чином не могли порушити права власності релігійної організації «Релігійна громада парафія Святого Архистратига Михаїла Київської єпархії Української православної церкви (Православної церкви України) смт Бородянка Київської області» (), оскільки це одна й та сама юридична особа, яка змінила своє найменування.

Скаржник зазначає, що вказуючи, що дані правові відносини регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі - Порядок № 1127), суд досліджував ті обставини, які не регулюються вищевказаним Законом, натомість, Колегія розглядаючи скаргу релігійної організації повинна була здійснити перевірку дій нотаріуса як реєстратора та дослідити відомості, що містилися в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на час здійснення правочину, станом на 13 липня 2023 року при укладенні Договору дарування.

Скаржник зазначає про те, що представником позивача в судовому засіданні неодноразово наголошувалося, що питання пов`язані з корпоративними правами релігійної організації не входить до повноважень колегії Мін`юсту саме при розгляді скарги на рішення державного реєстратора, однак, Центральна колегія Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції при перевірці поданої скарги не витребувала ніяких документів у скаржника на підтвердження його скарги, а лише цитувала його скаргу та досліджувала обставини справи, які не входять до компетенції колегії, а є предметом спору про право та вирішуються судом.

На думку скаржника, висновок суду, що процедура зміни підлеглості розпочалася з 09.07.2023 з дати проведення зборів є хибною, що не відповідає нормам чинного законодавства, при цьому суд в своєму рішенні не встановив, то яким чином мав державний реєстратор, в нашому випадку приватний нотаріус Нельзін М.С., перевірити інформацію про початок зміни підлеглості релігійною громадою, якщо станом на 13.07.2023 (на момент укладення договору дарування та його реєстрації в Державному реєстрі речових прав) документи про зміну підлеглості у канонічних та організаційних питаннях «Релігійної громади Української православної церкви парафії Святого Архистратига Михаїла» смт. Бородянка Бородянського (Бучанського) району до Київської обласної державної адміністрації (Київської обласної військової адміністрації) не надходили, а сам протокол № 1 від 09.07.2023, на який посилається суд, був виготовлений та нотаріально посвідчений лише 13.07.2023, про що свідчить лист Департаменту культури та туризму від 13.07.2023, який необхідно приєднати до матеріалів справи, оскільки на момент розгляду даної справи в суді першої інстанції вказаний лист був загублений представником позивача в інших документах, які не мають жодного відношення до вказаної справи і був знайдений вже після ухвалення оскаржуваного рішення суду.

Також на думку скаржника, висновок суду першої інстанції про те, що позивачем суду не надано доказів того, що відповідачем у зв`язку з виданням наказу Міністерства юстиції України № 3763/5 від 26.10.2023 року порушено цивільне право позивача щодо його права власності на нерухоме майно, є необґрунтованим, оскільки відповідно до п.1 ч.1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено поняття «державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - державна реєстрація прав), а саме це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Скаржник вказує на те, що доказів скасування договору дарування № 989 від 13 липня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Нельзіним Максимом Сергійовичем матеріали справи не містять, відтак, право власності позивача на нерухоме майно підтверджено належними доказами.

Узагальнені доводи відзивів на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, третя особа у відзиві на апеляційну скаргу, поданому до суду, вказала на те, що початок процедури зміни канонічної підлеглості законодавець поєднує з прийняттям рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту та ухвалення такого рішення не менш як двома третинами від кількості членів релігійної громади. А тому помилковим є посилання Апелянта на п.2 Розділу II Прикінцевих положень Закону України №2673-VIII, оскільки зверненню до Київської обласної державної адміністрації передує прийняття рішення про зміну канонічної підлеглості, і вже після прийняття рішення про зміну підлеглості подано повідомлення та документи для проведення реєстрації, оскільки на підставі вказаного Протоколу №1 Департаментом культури та туризму Київської обласної державної адміністрації зареєстровано Статут Релігійної організації «Релігійна громада Парафія Святого Архистратига Михаїла Київської Єпархії Української Православної церкви (Православної Церкви України) смт Бородянка Київської області (код за ) в новій редакції.

Третя особа зазначає про те, що заборона встановлена не лише суб`єктам, які вчиняють реєстраційні дії, ця норма розповсюджується в тому числі і на учасників договорів. Тобто сторони Договору знаючи дану норму, розуміючи таку заборону, розуміючи протиправність таких дій, діючи свідомо недобросовісно, вчинили правочин та подали документи для вчинення реєстраційної дії, не зважаючи на пряму заборону Законом.

Третя особа вважає, що факт реєстрації ТОВ «Центр духовного розвитку» як юридичної особи лише 12.07.2023, тобто вже після оформлення протоколу №3 від 09.07.2023, у якому ТОВ «Центр духовного розвитку» вказано обдарованим, може вказувати або на те, що збори в церкві по вул. Центральній 09.07.2023 фактично взагалі не проводились (оскільки учасники зборів в церкві 09.07.2023 не могли наперед знати про ТОВ «Центр духовного розвитку» як юридичну особу, яка була зареєстрована лише 12.07.2023), або на те, що ТОВ «Центр духовного розвитку» як юридична особа створювалось саме з метою переоформлення на вказане товариство церкви.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, заперечив проти доводів апеляційної скарги, зазначив про те, що приймаючи оскаржуваний наказ, здійснювало лише контролюючі функції у сфері державної реєстрації, зокрема, шляхом перевірки відповідності реєстраційних дій чинному законодавству, та не могло втручатися у вирішення самого спору про право (тобто, не могло визнавати чи не визнавати укладені договори або інші правочини, пов`язані зі спірним майном), який виник між позивачем та релігійною організацією.

Відповідач наголошує на тому, що за змістом висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у пункті 36 постанови від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18), спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно.

Оскільки між ТОВ «Центр духовного розвитку» та Міністерством юстиції України немає і не може бути майнового спору, враховуючи, що під час розгляду скарги Колегією з розгляду скарг в принципі не вирішувалось питання щодо правомірності або неправомірності (визнання або невизнання) укладених договорів чи інших правочинів, а оскаржуваний наказ прийнято під час здійснення Мін`юстом своїх контролюючих функцій у сфері державної реєстрації та стосувався виключно результатів перевірки правильності (законності) вчинення реєстраційних дій державним реєстратором, твердження позивача про вирішення Мін`юстом спору про право є безпідставним і необґрунтованим.

Колегія з розгляду скарг дійшла висновку, що оскаржуване рішення приватного нотаріуса Нельзіна М.С. прийняте з порушенням загальних засад державної реєстрації прав, визначених пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1952-IV, а саме щодо гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, та допущене при його прийнятті порушення не є формальною (несуттєвою) помилкою, оскільки впливає на об`єктивність, достовірність та повноту відомостей Державного реєстру прав, тому враховуючи, що відновлення порушеного права неможливе шляхом прийняття Міністерством юстиції України рішень, передбачених пунктами 2 і 3 частини сьомої статті 37 Закону № 1952-IV, це рішення підлягає анулюванню.

Узагальнені доводи додаткового письмового пояснення

Позивач у додаткових поясненнях, поданих до суду 24.03.2025, при зверненні до Міністерства юстиції з відповідною скаргою ОСОБА_1 не надав відповідну довіреність, отже, ОСОБА_1 не був уповноваженим головою парафіяльної ради Хижняком І.Б. на представництво інтересів релігійної громади перед Міністерством юстиції та іншими державними органами. Звідси, ОСОБА_1 не мав законного права підписувати та подавати скаргу до Міністерства юстиції, а Міністерство юстиції не мало права приймати дану скаргу до розгляду. Суд розглядаючи справу та досліджуючи матеріали у даній справі, не встановив наявність у ОСОБА_1 повноважень на представлення інтересів релігійної організації, що тягне за собою незаконне подання скарги та укладення договору з адвокатом від імені релігійної організації «Релігійна громада парафія Святого Архистратига Михаїла Київської єпархії Української православної церкви (ПЦУ)».

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/2417/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр духовного розвитку» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2025 у справі № 910/2417/24. Призначено справу № 910/2417/24 до розгляду у судовому засіданні 25.03.2025.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/2417/24 розглядалась протягом розумного строку.

Позиції учасників справи

Представник позивача у судовому засіданні 25.03.2025 підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2025 у справі № 910/2417/24 та постановити нове рішення, яким задовольнити в повному обсязі позовні вимоги.

Представники відповідача та третіх осіб у судовому засіданні 25.03.2025 заперечили проти доводів апеляційної скарги, просили рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2025 у справі № 910/2417/24 залишити без змін та відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, 13.09.2023 до Міністерства юстиції України надійшла скарга на рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав голови Релігійної організації «Релігійна громада парафія Святого архистратига Михаїла Київської єпархії Української православної церкви (Православної церкви України) смт Бородянка Київської області», зареєстрована 13.09.2023 за № СК-3658-23 (скарга) на рішення від 13.07.2023 № 68442526 (оскаржуване рішення) приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Нельзіна Максима Сергійовича (приватний нотаріус), щодо церкви, розташованої за адресою: Київська область, Бучанський район, смт Бородянка, вулиця Центральна, будинок 224-Г (церква), з вимогою застосувати санкцію до приватного нотаріуса у вигляді тимчасового блокування/анулювання доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (Державний реєстр прав).

У скарзі, зокрема, зазначено, що на підставі Договору дарування № 989 від 13.07.2023 посвідченого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Нельзіним Максимом Сергійовичем було внесено запис до державного реєстру речових прав про державну реєстрацію будівлі церкви, яка знаходиться за адресою: Київська область, Бучанський район, смт Бородянка, вулиця Центральна, будинок 224-Г за Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр духовного розвитку».

Скарга мотивована тим, що Релігійна організація «Релігійна громада парафія Святого архистратига Михаїла Київської єпархії Української православної церкви (Православної церкви України) смт Бородянка Київської області» була власником приміщення церкви та постійним користувачем земельної ділянки на якій розміщена церква з кадастровим номером :91:003:0109, за адресою: Київська область, Бучанський район, смт Бородянка, вулиця Центральна, будинок 224-Г, а отже факт реєстрації права власності на Храм Святого Архистратига Михайла та передачі її фізичній особі фактично створює передумови для вибуття даної земельної ділянки з постійного користування релігійної громади у приватну власність Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр духовного розвитку».

Наказом Міністерства юстиції України № 3763/5 від 26.10.2023 на підставі висновку Центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції (Колегія) від 17.03.2023 скаргу Релігійної організації «Релігійна громада парафія Святого архистратига Михаїла Київської єпархії Української православної церкви (Православної церкви України) смт Бородянка Київської області» задоволено частково, визнано прийнятим з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та анульовано рішення про державну реєстрацію прав від 13.07.2023 № 68442526 приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Нельзіна Максима Сергійовича, в іншій частині вимог відмовлено.

Позивач вважає, наказ Міністерства юстиції України № 3763/5 від 26.10.2023 року про анульована рішення про державну реєстрацію прав від 13.07.2023 року № 68442526 приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Нельзіна Максима Сергійовича недійсним, тому що колегія під час розгляду скарги не повно, всебічно та об`єктивно дослідила дії державного ресторатора, та вийшла за межі встановлених законом повноважень, а саме колегія Міністерства юстиції України розглянула подану скаргу, яка не містила жодного документа, який би підтверджував порушення прав скаржника оспорюваним рішенням приватного нотаріуса Нельзіна Максима Сергійовича та документів, які б свідчили про наявність у скаржника будь-яких прав на приміщення церкви та земельної ділянки, про які було зазначено в скарзі.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що рішення про державну реєстрацію прав від 13.07.2023 № 68442526 приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Нельзіна Максима Сергійовича є законним та прийнятим у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а скасування Міністерством юстиції України рішення про державну реєстрацію права власності суперечить конституційному принципу непорушності права приватної власності, крім того позивач вважає, що центральна колегія Міністерства юстиції України формально підійшла до розгляду скарги, не витребувавши від скаржника документи на підтвердження вказаних ним обставин щодо його права власності на церкву та права постійного користування земельною ділянкою, чим вийшла за межі свої повноважень.

Предметом позову є вимоги позивача про скасування наказу Міністерства юстиції України № 3763/5 від 26.10.2023 року «Про задоволення скарги» на підставі статей 182, 334 Цивільного кодексу України, оскільки позивач вважає його незаконним через те, що відповідачем порушено цивільне право позивача щодо його права власності на нерухоме майно у зв`язку з чим, наказ виданий відповідачем підлягає скасуванню.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 року № 228 (Положення № 228), Міністерство юстиції України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міністерство юстиції України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України.

Згідно із положеннями Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Міністерству юстиції України було надано повноваження щодо розгляду скарг на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав.

Разом із цим, компетенція Міністерства юстиції України щодо розгляду скарг на рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації прав не є безумовною, адже її межі врегульовано статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (№ 1952-IV).

Відповідно до підпункту 83-10 пункту 4 Положення № 228 Мін`юст відповідно до покладених на нього завдань розглядає відповідно до закону скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Мін`юсту та приймає обов`язкові до виконання рішення.

Пунктом 10 Положення № 228 визначено, що Мін`юст у межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, здійснює організацію і контроль за їх виконанням.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 37 Закону № 1952-IV встановлено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, а також дії, пов`язані з автоматичною державною реєстрацією прав, можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає, серед іншого, скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (пункт 1 частини 2 статті 37 Закону № 1952-IV) .

Підпунктом 1 пунктом 13 Порядку № 1128 встановлено, що за результатом розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально колегія формує висновок про те, чи встановлено наявність порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту.

Тобто, Мін`юст здійснює розгляд скарг у сфері державної реєстрації у межах компетенції, визначеної законом, зокрема, на предмет наявності (відсутності) порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, отже Міністерство юстиції України під час розгляду скарг перевіряє правильність оскаржуваних реєстраційних дій та не встановлює або спростовує (тобто, не може визнавати чи не визнавати) дійсність правочинів, які стали підставою для набуття чи припинення майнових і корпоративних прав, за винятком, якщо такі правочини є недійсними в силу закону (нікчемними).

Так, у зазначеній вище скарзі релігійна організація зазначає, що остання була власником церкви, попри це, їй стало відомо, що колишній настоятель храму Талько Віктор Борисович подарував Товариству з обмеженою відповідальністю «Центр духовного розвитку» церкву на підставі укладеного договору дарування № 989 від 13.07.2023 посвідченого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Нельзіним Максимом Сергійовичем.

Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 37 Закону № 1952-IV (в редакції, що була чинною на момент розгляду скарги) рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів особою, права якої порушено, протягом двох місяців з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення своїх прав.

Згідно з абз. 5 частини 6 статті 37 Закону № 1952-IV Міністерство юстиції України, його територіальні органи залишають скаргу на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав без розгляду по суті, якщо: 1) встановлений цим Законом для подання скарги строк сплив до дня її подання; 2) Міністерством юстиції України, його територіальним органом за результатами розгляду скарги з такого самого питання вже приймалося рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні; 3) наявна інформація про відкрите за заявою скаржника судове провадження, предметом якого є оскарження тих самих рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації прав; 4) скаргу подано особою, права якої у зв`язку з оскаржуваним рішенням, дією або бездіяльністю у сфері державної реєстрації прав не порушено; 5) скаргу подано особою, яка не має на це повноважень; 6) скаржником подано до Міністерства юстиції України, його територіального органу заяву про залишення скарги без розгляду; 7) набрало законної сили судове рішення, яким оскаржуване рішення скасовано або оскаржувані дії, бездіяльність у сфері державної реєстрації прав визнані вчиненими з порушенням цього Закону та анульовані; 8) скаргу подано на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав, що прийняті, вчинені до 01.01.2016 року.

Як вбачається із матеріалів справи, протоколом від 09.07.2023 № 1 загальних зборів Релігійної громади Української Православної Церкви Архистратиго-Михайлівської парафії Київської єпархії смт Бородянка Київської області, серед іншого, вирішено розпочати процедуру зміни підлеглості релігійної громади у канонічних та організаційних питаннях шляхом входу до складу релігійного об`єднання - Православної Церкви України, змінити найменування релігійної громади, а також внести зміни до статуту релігійної громади.

При цьому, Релігійна організація «Релігійна громада парафія Святого Архистратига Михаїла Київської єпархії Української православної церкви (Православної церкви України) смт Бородянка Київської області» не припинила своє існування (тобто не була ліквідована), а лише прийняла рішення про внесення зазначених змін.

Зазначене спростовує доводи заявника апеляційної скарги про те, що релігійна громада Української Православної Церкви Архистратиго-Михайлівської парафії Київської єпархії смт Бородянка Київської області () та релігійна організація Українська православна церква Святого Архистратига Михайла () є різними релігійними організаціями, оскільки вони є однією і тією ж самою юридичною особою, проте у якій відбулися зміни, зокрема, зміни у найменуванні цієї юридичної особи.

Як вказує позивач, станом на 13.07.2023 заявник скарги (третя особа) не був та не є власником приміщення церкви, а також не був та не є постійним користувачем земельної ділянки з кадастровим номером :91:003:0109, за адресою Київська область, Бучанський район, смт Бородянка, вулиця Центральна, будинок 224-Г.

Відповідно до ч. 7 ст. 8 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» (Закон № 987-XII) зміна підлеглості релігійної громади не впливає на зміст права власності та інших речових прав такої релігійної громади, крім випадку, встановленого статтею 18 цього Закону.

Таким чином, відповідно до зазначеної норми зміна підлеглості релігійної громади не призводила до втрати чи припинення у такої релігійної громади права власності щодо церкви.

Так, під час розгляду скарги Колегією з розгляду скарг встановлено, що згідно з відомостями Державного реєстру прав, на підставі оскаржуваного рішення приватним нотаріусом Нельзіним Максимом Сергійовичем проведено державну реєстрацію переходу права власності на церкву від скаржника до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр духовного розвитку» з відкриттям відповідного розділу у Державному реєстрі прав (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 080).

Колегією з розгляду скарг встановлено, що оскаржуване рішення прийнято приватним нотаріусом Нельзіним Максимом Сергійовичем з порушенням загальних засад державної реєстрації прав, визначених пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону № 1952-IV, а саме щодо гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, оскільки церква була відчужена від імені релігійної організації Тальком Віктором Борисовичем шляхом дарування всупереч частині 2 статті 18 Закону № 987-XII до завершення процедури зміни своєї підлеглості у канонічних та організаційних питаннях.

Як вбачається із протоколу № 1 від 09.07.2023 загальних зборів Релігійної громади Української Православної Церкви Архистратиго-Михайлівської парафії Київської єпархії смт Бородянка Київської області, початок процедури зміни підлеглості релігійної громади у канонічних та організаційних питаннях шляхом входу до складу релігійного об`єднання - Православної Церкви України, а також визначено, що релігійна громада канонічно та організаційно підпорядковується Управлінню Київської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) та Київській Митрополії Української Православної Церкви (Православної Церкви України), є підзвітною єпархіальним зборам та єпархіальному архієрею Київської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України). Крім того, згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на дату прийняття оскаржуваного рішення така процедура завершена не була.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 18 Закону № 987-XII релігійні організації володіють, користуються і розпоряджаються майном, яке належить їм на праві власності. Релігійні організації можуть бути обмежені у здійсненні права власності лише у випадках і в порядку, передбачених законом. Забороняється вчиняти будь-які дії, наслідком яких може стати відчуження майна релігійної організації, зокрема його продаж, обмін, передача у заставу, встановлення іпотеки, безоплатна передача у власність чи управління інших осіб, до завершення процедури зміни своєї підлеглості у канонічних та організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним об`єднанням шляхом реєстрації нової редакції статуту (положення) у порядку, визначеному цим Законом, та державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу у порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Частиною 6 ст. 37 Закону № 1952-IV встановлено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав Міністерство юстиції України приймає мотивоване рішення, зокрема, про задоволення скарги (якщо оскаржувані рішення, дії або бездіяльність не відповідають законодавству у сфері державної реєстрації прав), про відмову в задоволенні скарги (якщо оскаржувані рішення, дії або бездіяльність відповідають законодавству у сфері державної реєстрації прав).

Рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав визнається прийнятим з порушенням цього Закону та анулюється виключно у разі неможливості відновлення порушеного права скаржника шляхом прийняття Міністерством юстиції України рішень, передбачених пунктами 2 і 3 частини 7 статті 37 Закону № 1952-IV. Не можуть бути підставою для визнання прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора допущені ним формальні (несуттєві) помилки, які не впливають на об`єктивність, достовірність та повноту відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Так, Колегія з розгляду скарг дійшла висновку, що оскаржуване рішення приватного нотаріуса Нельзіна Максима Сергійовича прийняте з порушенням загальних засад державної реєстрації прав, визначених пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону № 1952-IV, а саме щодо гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, та допущене при його прийнятті порушення не є формальною (несуттєвою) помилкою, оскільки впливає на об`єктивність, достовірність та повноту відомостей Державного реєстру прав, тому враховуючи, що відновлення порушеного права неможливе шляхом прийняття Міністерством юстиції України рішень, передбачених пунктами 2 і 3 частини 7 статті 37 Закону № 1952-IV, це рішення підлягає анулюванню і за результатами розгляду скарги релігійної організації Колегією з розгляду скарг складено висновок від 17.10.2023, на підставі якого Міністерством юстиції України прийнято оскаржуваний наказ від 26.10.2023 № 3763/5 «Про задоволення скарги».

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що приймаючи оскаржуваний наказ, Міністерство юстиції України діяло в межах своїх повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством у сфері державної реєстрації.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з огляду на недоведення позивачем наявності суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, відсутності доказів, що відповідачем у зв`язку з виданням наказу Міністерства юстиції України № 3763/5 від 26.10.2023 порушено цивільне право позивача щодо його права власності на нерухоме майно, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі, у зв`язку із чим відсутні підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2025 у справі № 910/2417/24.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Доводи скаржника про те, що відповідачем вирішено спір про право, оцінюється колегією суддів апеляційної інстанції критично, оскільки між позивачем та відповідачем немає майнового спору, при цьому, під час розгляду скарги Колегією з розгляду скарг не вирішувалось питання щодо правомірності або неправомірності (визнання або невизнання) укладених договорів чи інших правочинів, а оскаржуваний наказ прийнято під час здійснення відповідачем своїх контролюючих функцій у сфері державної реєстрації та стосувався виключно результатів перевірки правильності (законності) вчинення реєстраційних дій державним реєстратором.

Також безпідставними є доводи позивача про те, що вказуючи, що дані правові відносини регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі - Порядок № 1127), суд досліджував ті обставини, які не регулюються вищевказаним Законом, натомість, Колегія розглядаючи скаргу релігійної організації повинна була здійснити перевірку дій нотаріуса як реєстратора та дослідити відомості, що містилися в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на час здійснення правочину, станом на 13 липня 2023 року при укладенні Договору дарування, оскільки як вбачається з висновку Центральної Колегії від 17.10.2023 на підставі якого було прийнято наказ Міністерства юстиції України від 26.10.2023 № 3763/5 «Про задоволення скарги» встановлено, що оскаржуване рішення прийнято приватним нотаріусом Нельзіним М.С. з порушенням загальних засад державної реєстрації прав, визначених п.1 ч.1 Ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме, щодо гарантування державною об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяжень, оскільки церква була відчужена від імені релігійної організації Тальком Віктором Борисовичем шляхом дарування всупереч частині другій статті 18 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» до завершення процедури зміни своєї підлеглості у канонічних та організаційних питаннях, тобто, як Колегія так і господарський суд першої інстанції керувалися Законом України «Про свободу совісті та релігійної організації» як спеціальним законодавством яке регулює питання пов`язані із діяльність релігійних організацій, оскільки скарга третьої особи стосувалася питань реєстрації релігійної організації та її майнових прав.

Доводи скаржника, викладені у додаткових письмових поясненнях, поданих до суду 24.03.2025, не можуть бути взятими до уваги, оскільки вони не були предметом розгляду у суді першої інстанції, не зазначено таких доводів і у обґрунтуванні позовної заяви.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи викладене вище, дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 15.01.2025 у справі № 910/2417/24, наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування свого рішення за аргументами та доказами, які наявні у матеріалах справи. При цьому, рівень деталізації судом своїх доводів в будь-якому разі не призвів до неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2025 у справі № 910/2417/24, відсутні.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним у апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр духовного розвитку» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2025 у справі № 910/2417/24 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2025 у справі № 910/2417/24 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 8, 11, 74, 129, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр духовного розвитку» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2025 у справі № 910/2417/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2025 у справі № 910/2417/24 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу 910/2417/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Постанова підписана 05.05.2025.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді Б.О. Ткаченко

А.Г. Майданевич