РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.04.2025Справа № 910/4844/24

Господарський суд міста Києва у складі:

Судді - Бондаренко-Легких Г. П.

за участю секретаря - Боровик В. В.

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали господарської справи №910/4844/24

За позовом Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України (01135, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 14)

До Антимонопольного комітету України (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, 45)

про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії

Суддя Бондаренко-Легких Г. П.

Секретар судового засідання Боровик В. В.

За участі представників сторін:

Представник позивача: Лов`як С. С. - самопредставництво, витяг з ЄДРПОУ;

Представник відповідача: Данилов К. О. - самопредставництво, витяг з ЄДРПОУ;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України, в якому просить суд:

(1) Визнати протиправним рішення Антимонопольного комітету України, оформлене листом від 20.02.2024 № 130-20.6/07-1849е «Про залишення заяви без розгляду».

(2) Зобов`язати Антимонопольний комітет України повторно розглянути заяву Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України про перегляд рішення Антимонопольного комітету України «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції» від 06.02.2020 № 113-р у справі № 130-26.13/126-17, надіслану листом Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України від 31.01.2024 № 1672/15/14-24 з урахуванням викладеного у листі Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України від 14.02.2024 № 2752/15/10-24.

02.05.2024 Господарський суд міста Києва, дослідивши матеріали позовної заяви, дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху, про що постановив відповідну ухвалу та встановив позивачу п`ятиденний строк з дня вручення ухвали від 02.05.2024 для усунення недоліків позовної заяви.

08.05.2024 від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, якою позивач усунув недоліки, встановлені ухвалою суду від 02.05.2024 та просив суд залучити як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Міністерство юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби.

13.05.2024 суд ухвалою відкрив провадження у справі, розгляд справи ухвалив здійснювати у порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначив на 02.07.2024. Також даною ухвалою суд відмовив в задоволенні клопотання позивача про залучення до справи третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

23.05.2024 до суду від відповідача надійшов відзив.

07.06.2024 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

10.06.2024 до суду від позивача надійшла заява про уточнення позовної заяви (зміну предмета позову), в якій позивач просить вважати пункт 2 прохальної частини позовної заяви в наступній редакції:

(2) Зобов`язати Антимонопольний комітет України повторно розглянути заяву Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України про перегляд рішення Антимонопольного комітету України «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції» від 06.02.2020 № 113-р у справі № 130-26.13/126-17, надіслану листом Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України від 31.01.2024 № 1672/15/14-24 з урахуванням викладеного у листі Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України від 14.02.2024 № 2752/15/10-24, з урахуванням висновків суду у цій справі.

У судовому засіданні 02.07.2024 суд прийняв до розгляду заяву позивача про уточнення позовних вимог, яка оцінена судом як заява про зміну підстав позову та на місці ухвалив закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті на 27.08.2024.

27.08.2024 до суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 27.08.2024 суд на місці ухвалив оголосити перерву у судовому засіданні по суті справи на 08.10.2024.

У судовому засіданні 08.10.2024 суд на місці ухвалив оголосити перерву у судовому засіданні по суті справи на 26.11.2024.

Судове засідання призначене на 26.11.2024 не відбулось, у зв`язку з оголошення у місті Києві повітряної тривоги, у зв`язку з чим суд відклав розгляд справи на 21.01.2025, про що було повідомлено представників сторін під розписку.

У судовому засіданні 21.01.2025 суд на місці ухвалив оголосити перерву у судовому засіданні по суті справи на 18.03.2025.

У судовому засіданні 18.03.2025 суд на місці ухвалив оголосити перерву у судовому засіданні по суті справи на 22.04.2025.

У судове засідання 22.04.2025 прибули представники сторін. Заслухавши виступи у судових дебатах представників сторін, які підтримали власні позиції, що викладені у заявах по суті, Суд -

ВСТАНОВИВ:

1. Фактичні обставини, що стали підставою спору (підстави позову).

Рішенням Антимонопольного комітету України (надалі - Комітет, відповідач) від 06.02.2020 № 113-р у справі № 130-26.13/126-17 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції» (далі - Рішення №113-р):

визнано дії Міністерства інфраструктури України, які полягали у встановлені розмірів ставок портових зборів та знижок до них, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 № 316 «Про портові збори», за відсутності затвердженої Методики розрахунку розмірів ставок портових зборів (надалі - Методика), порушенням, передбаченим частиною першою статті 15, пунктом 3 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних дій органу влади, які можуть призвести до спотворення конкуренції;

зобов`язано Міністерство інфраструктури України припинити порушення, зазначене в пункті 1 резолютивної частини цього рішення, а саме: протягом 4 місяців розробити та затвердити прозору і недискримінаційну методику розрахунку розмірів ставок портових зборів, які справляються у морських портах.

У січні 2024 Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України (надалі - Мінінфраструктури, заявник позивач) звернулось до Комітету із заявою від 31.01.2024 №1672/15/14 (вх. Комітету від 01.02.2024 № 6-01/2-пр) про перегляд Рішення №113-р (далі - Заява про перегляд від 31.01.2024).

У Заяві про перегляд від 31.01.2024, заявник просив Комітет змінити Рішення №113-р, виклавши пункт 2 резолютивної частини Рішення у наступній редакції: «Зобов`язати Міністерство інфраструктури України припинити порушення, зазначене в пункті 1 резолютивної частини цього рішення, а саме: протягом 6 місяців після припинення або скасування воєнного стану в Україні розробити та затвердити прозору і недискримінаційну методику розрахунку розмірів ставок портових зборів, які справляються у морських портах».

Листом Комітету від 07.02.2024 № 130- 20.6/07-1381 Заяву про перегляд від 31.01.2024 було залишено без руху.

Листом від 14.02.2024 № 2752/15/10-24 (вх. Комітету від 14.02.2024 № 6-07/2038) Мінінфраструктури надало відповідь на лист Комітету від 07.02.2024 № 130-20.6/07-1381.

Листом від 20.02.2024 №130-20.6/07-1849е Комітет, керуючись приписами абзацу 4 пункту 3 розділу Х Порядку розгляду Антимонопольним комітетом України та його територіальними відділеннями заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, що затверджений розпорядженням Комітету від 19.04.1994 №5 з подальшими змінами (надалі - Порядок розгляду заяв і справ), залишив Заяву про перегляд від 31.01.2024 без розгляду, оскільки, заявником не надано доказів на підтвердження підстав, передбачених частиною першою статті 58 Закону України «Про захист економічної конкуренції» для перегляду Рішення №113-р.

Позивач не погоджується з рішенням Комітету у формі листа від 20.02.2024 №130-20.6/07-1849е та вважає його необґрунтованим, таким, що прийнято з неповним з`ясуванням обставин та без детального встановлення необхідних фактів, а саме внаслідок свавільного використанням дискреційних повноважень, а також за порушення застосування норм матеріального права.

2. Предмет позову.

Предметом позову є вимоги позивача до відповідача про (з урахуванням заяви про зміну підстав позову):

- визнання протиправним рішення Антимонопольного комітету України, оформлене листом від 20.02.2024 № 130-20.6/07-1849е «Про залишення заяви без розгляду»;

- зобов`язання Антимонопольного комітету України повторно розглянути заяву Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України про перегляд рішення Антимонопольного комітету України «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції» від 06.02.2020 № 113-р у справі № 130-26.13/126-17, надіслану листом Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України від 31.01.2024 № 1672/15/14-24 з урахуванням викладеного у листі Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України від 14.02.2024 № 2752/15/10-24, з урахуванням висновків суду у цій справі.

3. Доводи позивача щодо суті позовних вимог.

(1) Мінінфраструктури не може одноосібно розробити та затвердити Методику, що є регуляторним актом, в силу прямих вимог статей 5 і 21 Закону України «Про засади регуляторної політики у сфері господарської діяльності», а також пункту 5 параграфу 33 Регламенту Кабінету Міністрів України, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 №950;

(2) станом на квітень 2024 Мінінфраструктури розробило вже четверту редакцію проекту Методики. Водночас, жоден із розроблених Мінінфраструктури проектів Методики не було прийнято, у зв`язку з неможливістю досягти згоди між заінтересованими органами влади, в тому числі і між Комітетом, а також представниками громадськості, бізнесу, що працює в морських портах України;

(3) Закон України «Про засади регуляторної політики у сфері господарської діяльності» не містить граничних строків розроблення та прийняття регуляторного акту. Водночас, строки розробки Методики визначено Комітетом у Рішенні №113-р;

(4) жоден із розроблених Мінінфраструктури проектів Методики не було прийнято, у зв`язку з неможливістю досягти згоди між заінтересованими органами влади, зокрема між Комітетом, а також представниками громадськості, бізнесу, що працює в морських портах України. При цьому, позивач не має можливості вплинути на дії інших учасників нормотворчого процесу, а зокрема, на строки їх вчинення;

(5) Мінінфраструктури з метою виконання Указу Президента України №837/2019 та Рішення Комітету №113-р вживало всіх можливих та необхідних заходів;

(6) водночас, внаслідок введення в Україні правового режиму воєнного стану, проведення повноцінних консультацій з громадськістю та погодження відповідної редакції Методики є неможливим;

(7) також в умовах воєнного стану, Методика має враховувати специфіку функціонування окремих морських портів у різних регіонах, а зокрема те, що наразі виконання вантажних операцій можливе лише в морських портах, розташованих на річці Дунай, а також частково в морських портах Одеси, Чорноморськ, Південний. Тобто, на сьогодні неможливо здійснити розрахунок ставок портових зборів з урахуванням потреб на утримання та розвиток усіх морських портів України та збитків, завданих портовій інфраструктурі військовою агресією;

(8) листом Офісу Президента України від 08.03.2023 №02-01/228 погоджено пропозицію стосовно перенесення строків виконання завдання щодо вжиття заходів з оптимізації системи портових зборів та приведення їх до конкурентного рівня, у тому числі і щодо затвердження Методики;

(9) у межах господарської справи №910/13817/20 було задоволено позов Комітету та зобов`язано Мінінфраструктури виконати Рішення №113-р. При цьому, ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.07.2022, яка залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2022, відмовлено у задоволенні заяви Мінінфраструктури про відстрочення виконання рішення суду від 16.02.2021 у справі №910/13817/20. На виконання рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2021 видано наказ від 28.07.2021. У межах виконавчого провадження №66581021 щодо примусового виконання рішення у справі №910/13817/20, Мінінфраструктури ініціював зустріч на 05.09.2023 за участі Мін`юсту, Комітету та старшого державного виконавця. За результатами зустрічі щодо шляхів виконання Рішення №113-р було обговорено можливість звернення до суду з проханням надання відстрочки у виконанні Рішення №113-р. Втім, Комітет не реалізував надане йому прав, визначене статтею 331 ГПК України щодо подання до суду заяви про відстрочку виконання рішення суду, або зміну способу чи порядку його виконання;

(10) у зв`язку з вище наведеними складнощами, Мінінфраструктури залишалось лише звернутись до Комітету із Заявою про перегляд від 31.01.2024 та листом від 14.02.2024 Мінінфраструктури повноцінно виконало вимоги Комітету, що викладені у листі від 07.02.2024 № 130- 20.6/07-1381, яким Заяву про перегляд від 31.01.2024 було залишено без руху. Зокрема, заявник навів прямі норми законів, якими визначено певні обставини, як підставу для перегляду Рішення № 113-р: статтю 3 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», пункт 3 частини першої статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану в Україні», та зазначило, що перегляд строків виконання Мінінфраструктури вказаного рішення АМК сприятиме недопущенню Міністерством антиконкурентних дій органу влади, визначених абзацом сьомим частини другої статті 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції». Крім вказаного, Мінінфраструктури просило врахувати і вимоги положення Регламенту Європейського Парламенту та Ради (ЄС) 2017/352 від 15 лютого 2017 року як підставу для перегляду Рішення № 113-р;

(11) залишаючи без розгляду Заяву про перегляд від 31.01.2023, Комітет жодним чином не обґрунтував, чому норми зазначеного Мінінфраструктури національного законодавства та міжнародних актів, не можуть вважатись тими прямими нормами, які б слугували підставою для перегляду Рішення № 113-р. Означене, на думку позивача, суперечить як нормам національного, так і нормам міжнародного права та порушує право на захист, встановлені Конвенцією та ЄСПЛ.

4. Заперечення відповідача щодо суті позовних вимог.

(1) Рішення №113-р є обов`язковим до виконання, а наведені підстави позову щодо неможливості виконання Рішення №113-р вже були заявлені позивачем у межах справи №910/13817/20 при поданні заяви про розстрочення виконання судового рішення. Правову оцінку наведеним обставинам, надано у постанові Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2022. Отже, позов у справі №910/4844/24 спрямований на повторне з`ясування обставин, правову оцінку яким вже було надано;

(2) задоволення позовних вимог у межах справи №910/4844/24 призведе до втручання у дискреційні повноваження Комітету;

(3) у Заяві про перегляд від 31.01.2024 Мінінфраструктури всупереч статті 58 Закону України «Про захист економічної конкуренції» не було наведено інших підстав, передбачених законами України для перегляду рішення, що передбачає необхідність вказівками на пряму норму закону, яка визначає певні обставини, як підставу саме для перегляду рішення Комітету;

(4) листом від 14.02.2024 заявником не було усунуто недоліків Заяви про перегляд від 31.01.2024, що встановлені листом Комітету від 07.02.2024, що стало наслідком повернення заяви без розгляду на підставі абзацу четвертого пункту 3 розділу Х Порядку розгляду заяв і справ;

(5) зокрема, норми законів, на які посилається позивач, а саме стаття 3 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», пункт 3 частини першої статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», абзац сьомий частини другої статті 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції» не містить прямої норми закону, яка визначає певні обставини, як підставу саме для перегляду рішення органів Комітету. Отже, позивачем не надано доказів на підтвердження підстав, передбачених частиною першою статті 58 Закону України «Про захист економічної конкуренції», для перегляду Рішення №113-р;

(6) позивач стверджує, що на сьогодні неможливо здійснити розрахунок ставок портових зборів з урахуванням потреб на утримання та розвиток усіх морських портів України та збитків, завданих портовій інфраструктурі військовою агресією. Проте позивачем, ані в Заяві про перегляд від 31.01.2024, ані в позові не зазначено яким чином останній зможе вжити відповідних заходів направлених на виконання пункту 2 Рішення №113-р саме протягом 6 місяців після закінчення воєнного стану на території України, оскільки наслідки пов`язані з військовою агресією російської федерації не перестануть існувати, а суб`єкт, якого зобов`язали припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, має самостійно визначитися із шляхом (способами) такого припинення відповідно до закону;

(7) у зв`язку із зазначеним, у задоволенні позову слід відмовити.

5. Оцінка доказів та висновки суду.

Причиною виникнення спору у справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання недійсним рішення Комітету, оформленого листом від 20.02.2024 №130-20.6/07-1849е про залишення без розгляду Заяви про перегляд від 31.01.2024 та наявності обов`язку Комітету щодо повторного розгляду зазначеної заяви з урахуванням листа від 14.02.2024 та висновків суду у даній справі.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, Суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Порядок перегляду рішень у справах про порушення законодавства про захист економічної конкуренції визначений у розділі Х Порядку розгляду Антимонопольним комітетом України та його територіальними відділеннями заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затвердженого розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 № 5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 06.05.1994 за № 90/299 (у редакції розпорядження Комітету від 29.06.1998 № 169-р (зі змінами) (далі - Порядок розгляду заяв і справ).

Заява про перегляд подається в письмовій формі й повинна містити вимоги заявника, у тому числі очікувані ним рішення за результатами перегляду, які передбачені частиною третьою статті 58 Закону України «Про захист економічної конкуренції», а також зазначення підстав для перегляду рішення, передбачених частиною першою статті 58 Закону України «Про захист економічної конкуренції», та доказів на їх підтвердження (абзац другий пункту 2 розділу Х Порядку розгляду заяв і справ).

У разі коли заяву про перегляд подано без додержання вимог, установлених в пункті 2 розділу Х цього розділу, державний уповноважений, голова територіального відділення Комітету залишають її без руху, про що письмово повідомляють заявника і надають йому строк для усунення недоліків (абзац третій пункту 3 розділу Х Порядку розгляду заяв і справ).

Якщо заявник в установлений строк не усунув недоліки поданої ним заяви про перегляд, державний уповноважений або голова територіального відділення Комітету залишають заяву без розгляду, про що письмово повідомляють заявника (абзац четвертий пункту 3 розділу Х Порядку розгляду заяв і справ).

Отже, обов`язковим елементом заяви про перегляд рішення, прийнятого у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції є зазначення заявником у заяві підстав для перегляду рішення, передбачених частиною першою статті 58 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та доказів на їх підтвердження.

Частина перша статті 58 Закону України «Про захист економічної конкуренції» містить чіткий перелік підстав для перегляду рішення.

Зокрема, згідно частини 1 статті 58 Закону України «Про захист економічної конкуренції» органи Антимонопольного комітету України з власної ініціативи чи за заявами осіб можуть переглянути рішення, прийняті ними у справах про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та у заявах, справах про узгоджені дії, концентрацію, у разі:

якщо істотні обставини не були і не могли бути відомі органам Антимонопольного комітету України, що призвело до прийняття незаконного або необґрунтованого рішення;

якщо рішення було прийнято на підставі недостовірної інформації, що призвело до прийняття незаконного або необґрунтованого рішення;

невиконання учасниками узгоджених дій, концентрації вимог і зобов`язань, якими було обумовлене рішення органів Антимонопольного комітету України щодо узгоджених дій, концентрації відповідно до частини другої статті 31 цього Закону;

якщо обставини, на підставі яких було прийняте рішення про надання дозволу на узгоджені дії, концентрацію суб`єктів господарювання, вже не існують;

невиконання суб`єктом господарювання умов угоди про врегулювання справи щодо припинення порушення та усунення причин його виникнення, усунення наслідків порушення;

якщо угода про врегулювання справи порушує публічний порядок;

наявності інших підстав, передбачених законами України.

Суд зазначає, що у Заяві про перегляд від 31.01.2024, Мінінфраструктури просить переглянути пункт 2 резолютивної частини Рішення №113-р саме у зв`язку з наявністю інших підстав, передбачених законами України.

Отже, Мінінфраструктури повинно було навести в Заяві про перегляд від 31.01.2024 інші підстави передбачені законами України, що передбачає необхідність вказівки на пряму норму закону, яка визначає певні обставини, як підставу саме для перегляду Рішення №113-р та викладення пункт 2 резолютивної частини такого рішення у новій редакції: «Зобов`язати Мінінфраструктури припинити порушення, зазначене в пункті 1 резолютивної частини цього рішення, а саме: протягом 6 місяців після припинення або скасування воєнного стану в Україні розробити та затвердити прозору і недискримінаційну методику розрахунку розмірів ставок портових зборів, які справляються у морських портах».

Листом Комітету від 07.02.2024 № 130- 20.6/07-1381 Заяву про перегляд від 31.01.2024 було залишено без руху та запропоновано Мінінфраструктури в 7-денний строк з дня отримання цього листа, зазначити пряму норму закону України, що визначає певні обставини, як підставу саме для перегляду Рішення.

Листом від 14.02.2024 № 2752/15/10-24 (вх. Комітету від 14.02.2024 № 6-07/2038) Мінінфраструктури надало відповідь на лист Комітету від 07.02.2024 № 130-20.6/07-1381 та зазначило, що підставами для перегляду Рішення №113-р є, зокрема, стаття 3 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», пункт 3 частини першої статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», абзац сьомий частини другої статті 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції», положення Регламенту Європейського Парламенту та Ради (ЄС) 2017/352 від 15 лютого 2017 року.

Про наявність правових підстав для перегляду Рішення №113-р, що передбачені вище зазначеними нормами законодавства позивач зазначає у позові.

Однак, принцип розподілу влади заперечує надання суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням судочинства завжди є контроль легальності. Отже, завдання судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а у гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Вказаний висновок ґрунтується в тому числі на правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 02.07.2019 у справі №910/23000/17, щодо того, що дискреційні повноваження Комітету не повинні використовуватися органом свавільно, а суд повинен мати можливість переглянути рішення, прийняті на підставі реалізації цих дискреційних повноважень, що є запобіжником щодо корупції та свавільних рішень в умовах максимально широкої дискреції державного органу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2019 у справі №910/23000/17 наголосила на важливості дотримання принципу належного врядування та унеможливлення свавільного використання дискреційних повноважень, що Комітет має враховувати при ухваленні рішень.

У сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Комітет має повноваження, зокрема: приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції (пункт 2 частини першої статті 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України»);

Здійснення іншими органами державної влади повноважень Антимонопольного комітету України, передбачених пунктами 1-4 і 11 частини першої, пунктами 1, 2 і 4 частини другої, пунктами 11-13, 15 і 16 частини третьої цієї статті, не допускається (частина четверта статті 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України»).

Відтак, перевіряючи дії Комітету на відповідність законодавству України, суд, не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) Антимонопольного комітету України поза межами перевірки за критеріями, визначеними у статті 19 Конституції України та статті 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 19.03.2024 у справі №910/2248/23.

З огляду на завдання та основні засади господарського судочинства, закріплені у статті 2 Господарського процесуального кодексу України, суд констатує, що самостійне встановлення судом обставин наявності чи відсутності підстав визначених статтею 58 Закону України «Про захист економічної конкуренції» для перегляду Рішення №113-р, а відтак і встановлення обставин обґрунтованості Заяви про перегляд від 31.01.2024 з урахуванням листа (усунення недоліків) від 14.02.2024 перебуває поза межами компетенції суду визначеної статтею 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та означатиме втручання у дискреційні повноваження Комітету, що є недопустимим.

У зв`язку з вище наведеним, суд не оцінює наведені у позові, а також Заяві про перегляд від 31.01.2024 обґрунтування підстав щодо перегляду Рішення №113-р.

Отже, з огляду на зазначену підставу у рішенні Комітету, що оформлене у вигляді листа від 20.02.2024 №130-20.6/07-1849е для залишення без розгляду Заяви про перегляд від 31.01.2024, суд повинен встановити чи дійсно зазначені заявником правові норми містять прямі правові норми, а саме підстави для перегляду Рішення №113-р.

За таких обставин суд, дослідивши зміст Заяви про перегляд від 31.01.2024, листа Мінінфраструктури від 14.02.2024 № 2752/15/10-24 (вх. Комітету від 14.02.2024 № 6-07/2038), встановив наступне:

- стаття 3 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» визначає лише правові засади діяльності міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, зокрема, що міністерства у своїй діяльності керуються указами Президента України, актами Кабінету міністрів України, іншими актами законодавства України;

- пункт 3 частини першої статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» - передбачає заходи правового режиму воєнного стану, а зокрема те, що в умовах воєнного стану військове командування за певних умов може використовувати потужності та трудові ресурси підприємств, установ і організацій усіх форм власності для потреб оборони, змінювати режим їхньої роботи, проводити інші зміни виробничої діяльності, а також умов праці відповідно до законодавства про працю;

- абзац сьомий частини другої статті 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції» - визначає, що антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю є, зокрема, надання окремим суб`єктам господарювання або групам суб`єктів господарювання пільг чи інших переваг, які ставлять їх у привілейоване становище стосовно конкурентів, що призводить або може призвести до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції.

Натомість, жодна із зазначених норм не містить посилань на те, що означені в ній загальнообов`язкові правила поведінки є підставами для перегляду рішень Комітету.

Отже, суд погоджується з Комітетом в тій частині, що норми законів, на які посилається заявник, а саме стаття 3 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», пункт 3 частини першої статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», абзац сьомий частини другої статті 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції» не містить прямої норми закону, яка визначає певні обставини, як підставу саме для перегляду Рішення №113-р.

Крім того, у листі від 14.02.2024 № 2752/15/10-24 (вх. Комітету від 14.02.2024 № 6-07/2038), Мінінфраструктури також визначало, що підстави для перегляду Рішення №113-р передбачені нібито положеннями Регламенту Європейського Парламенту та Ради (ЄС) 2017/352 від 15.02.2017, з чим суд також погодитись не може.

Зокрема, позивач зазначає, що відповідно до частини третьої статті 1 Рішення № 1/2021 Комітету асоціації Україна - ЄС у торговельному складі від 22.11.2021 про внесення змін до Доповнення XVII-3 (Правила, що застосовуються до телекомунікаційних послуг), Доповнення XVII-4 (Правила, що застосовуються до поштових та кур`єрських послуг) та Доповнення XVII-5 (Правила, що застосовуються до міжнародного морського транспорту) Додатка XVII до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони Доповненням XVII-5 (Правила, що застосовуються до міжнародного морського транспорту) Додатка XVII до Угоди замінено Додатком 3 до цього Рішення. У розділі «G. Портові послуги» Додатка 3 до цього Рішення та визначено необхідність впровадження положення Регламенту Європейського Парламенту та Ради (ЄС) 2017/352 від 15.02.2017 про запровадження рамок для надання портових послуг та про загальні правила фінансової прозорості портів.

Однак, пунктом 3 преамбули Рішення № 1/2021 Комітету асоціації Україна визначено, що відповідно до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, з іншої сторони, що набрала чинності 01.09.2017 (далі - «Угода»), Україна повинна забезпечити поступове приведення чинного та майбутнього законодавства у відповідність до acquis "C. Таке наближення поступово поширюватиметься на всі елементи асquis "С, зазначені у Додатку XVII до Угоди.

Євроінтеграційний шлях України й позитивні результати переговорного процесу вимагають подальшої «інвентаризації» вітчизняного законодавства та активної імплементації acquis "С у національне законодавство.

Отже, Україна у відповідності до Угоди має імплементувати до вітчизняного законодавства норми актів ЄС, в тому числі і Регламент Європейського Парламенту та Ради (ЄС) 2017/352 від 15.02.2017, що наразі не завершено.

Натомість, стаття 58 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачає, що заява про перегляд має містити інші підстави, передбачені саме законами України.

Більше того, як зазначалось самим позивачем, саме згідно підпункту «г» пункту 1 статті 1 Указу Президента України «Про невідкладні заходи з проведення реформ та зміцнення держави» від 08.11.2019 №837/2019, було доручено до 30.04.2020 вжити заходів стосовно оптимізації системи портових зборів та приведення їх до конкурентного рівня, у тому числі затвердження методики розрахунку розмірів ставок портових зборів, порядку справляння портових зборів та розмірів ставок таких зборів, порядку обліку та використання коштів від портових зборів Мінінфраструктури у 2020 році розроблено черговий проект Методики.

Тобто, Методика повинна була бути розроблена саме на виконання Указу Президента України від 08.11.2019 №837/2019 та Рішення Комітету №113-р та по суті повинна наблизити законодавство України до законодавства ЄС.

Отже, положення Регламенту Європейського Парламенту та Ради (ЄС) 2017/352 від 15.02.2017, як міжнародного акту, жодним чином не є підставами для перегляду Рішення №113-р.

Суд додаткового зазначає, що згідно статті 22 Закону України «Антимонопольний комітет України» розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов`язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом. Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.

При цьому, суб`єкт якого зобов`язали припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, має самостійно визначитися із шляхом (способами) такого припинення відповідно до закону. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 908/1370/19, від 30.05.2018 у справі № 917/725/17 та від30.05.2018 у справі № 910/4489/17.

Таким чином, Рішення №113-р є обов`язковим до виконання у спосіб, який самостійно визначається Мінінфраструктури.

Суд встановив, що у межах справи №910/13817/20, Комітет звернувся до Мінінфраструктури з вимогами зобов`язати виконати пункт 2 резолютивної частини Рішення №113-р, а саме: розробити та затвердити прозору і недискримінаційну методику розрахунку розмірів ставок портових зборів, які справляються у морських портах.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.02.2021 у справі №910/13817/20, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2021 позовні вимоги Комітету задоволено у повному обсязі.

У червні 2022 Мінінфраструктури зверталось до Господарського суду міста Києва із заявою про відстрочку виконання судового рішення у справі № 910/13817/20.

Проте, ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.07.2022, яка залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2022, у задоволенні заяви Мінінфраструктури про відстрочку виконання судового рішення у справі № 910/13817/20 відмовлено.

Після цього, листом Офісу Президента України від 08.03.2023 № 02-01/228, за результатами розгляду інформації Кабінету Міністрів України про стан виконання завдань, визначених Указом Президента України від 08.11.2019 №837/2019 з огляду на те, що в умовах воєнного стану основним пріоритетом державної політики є національна безпека та оборона, що певною мірою впливає на своєчасність і повноту виконання завдань, визначених вказаним Указом Президента України, строки реалізації завдання щодо оптимізації портових зборів, у тому числі затвердження Методики перенесено на шестимісячний строк після припинення або скасування воєнного стану в Україні.

Про перенесення таких строків Мінінфраструктури поінформовано листом Секретаріату Кабінету Міністрів України від 10.03.2023 № 5662/0/2-23.

Отже, позивач вважає, що строк реалізації завдань Указу Президента України від 08.11.2019 №837/2019 продовжено Мінінфраструктури на шестимісячний строк після припинення або скасування воєнного стану в Україні.

Втім, після виникнення вказаних обставин у лютому 2023, позивач не звертався до суду у межах справи №910/13817/20 із новими заявами про відстрочення виконання судового рішення.

Крім того, на переконання суду, у розумінні Порядку розгляду заяв і справ, залишення Заяви про перегляд від 31.01.2024 - без розгляду не є перешкодою для повторного звернення заявника із відповідною заявою до Комітету після усунення відповідних недоліків та приведення заяви у відповідність до статті 58 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та розділу Х Порядку розгляду заяв і справ.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що Комітет керуючись абзацом четвертим пункту 3 розділу Х Порядку розгляду заяв і справ, правомірно залишив Заяву про перегляд від 31.01.2024 без розгляду, а підстави визначені статтею 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» для визнання рішення Комітету, що оформлене листом від 20.02.2024 №130-20.6/07-1849е про залишення без розгляду Заяви про перегляд від 31.01.2024 - відсутні.

У зв`язку із зазначеним є необґрунтованою також похідна вимога Мінінфраструктури про зобов`язання Комітету повторно розглянути Заяву про перегляд від 31.01.2024 з урахуванням листа від 14.02.2024 № 2752/15/10-24 та висновків суду у цій справі.

Відтак, суд вважає позовні вимоги недоведеними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

6. Розподіл судових витрат.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог суд покладає понесені судові витрати позивача на останнього.

Відповідач про понесення ним судових витрат суду не заявляв.

На підставі викладеного, керуючись ст. 13, 73-77, 86, 129, 182, 183, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України - відмовити.

2. Судові витрати позивача покласти на останнього.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 01.05.2025.

Суддя Г. П. Бондаренко - Легких