УХВАЛА

м. Київ

30.04.2025Справа № 910/15808/19
Суддя Господарського суду міста Києва Спичак О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши заяву Акціонерного товариства «Київмедпрепарат» про відстрочення виконання рішення суду у справі

За первісним позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

до Акціонерного товариства «Київмедпрепарат»

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Національний банк України

третя особа 3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтакт»

про стягнення 98600680,05 грн

за зустрічним позовом Акціонерного товариства «Київмедпрепарат»

до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

про визнання недійсним пункту договору

за позовом третьої особи, яка

заявляє самостійні вимоги щодо

предмета спору Акціонерного товариства «Галичфарм»

до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

про визнання недійсним пункту договору

Представники учасників справи:

від заявника (боржника): не з`явився;

від стягувача: Шилець А.Р.;

від третьої особи 1: Шилець А.Р.;

від третьої особи 2: Гузієнко Я.М.;

від третьої особи 3: не з`явився;

від АТ «Галичфарм»: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.11.2023 у справі №910/15808/19 позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково; закрито провадження у справі №910/15808/19 в частині позовних вимог про стягнення з Акціонерного товариства «Київмедпрепарат» заборгованості за кредитом у розмірі 6.500.000,00 грн та заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 1.853.745,30 грн. Стягнуто з Акціонерного товариства «Київмедпрепарат» на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитом у розмірі 40.684.941 грн 83 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 2.027.866 грн 91 коп., комісію за управління кредитом у розмірі 34.275.000 грн 00 коп., пеню у розмірі 13.259.126 грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 615.386 грн 49 коп. Відмовлено у задоволенні зустрічного позову Акціонерного товариства «Київмедпрепарат». Відмовлено у задоволенні позову Акціонерного товариства «Галичфарм».

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.10.2024 рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2023 у справі №910/15808/19 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 22.01.2025 постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.10.2024 та рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2023 у справі №910/15808/19 залишено без змін.

19.03.2025 до Господарського суду міста Києва від Акціонерного товариства «Київмедпрепарат» надійшла заява про відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2023 у справі №910/15808/19.

16.04.2025 до Господарського суду міста Києва від заявника (боржника) надійшла заява про залишення без розгляду заяви про відстрочення виконання рішення суду у справі №910/15808/19.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.04.2025 залишено без розгляду заяву Акціонерного товариства «Київмедпрепарат» про відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2023 у справі №910/15808/19.

18.04.2025 до Господарського суду міста Києва від Акціонерного товариства «Київмедпрепарат» надійшла заява про відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2023 у справі №910/15808/19.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2025 розгляд вказаної заяви призначено на 30.04.2025.

23.04.2025 від стягувача надійшли письмові заперечення на заяву стягувача про відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2023 у справі №910/15808/19.

28.04.2025 до Господарського суду міста Києва від Національний банк України надійшли письмові заперечення на подану боржником заяву, в яких третя особа 2 просила суд повернути без розгляду заяву Акціонерного товариства «Київмедпрепарат» так як її подання є зловживанням товариством своїми процесуальними правами.

29.04.2025 заявником (боржником) подано заяву про проведення судового засідання за відсутності представника заявника (боржника).

У судове засідання 30.04.2025 з`явились представники стягувача, третьої особи 1 та третьої особи 2, надали усні пояснення, відповідно до яких заперечили щодо задоволення заяви Акціонерного товариства «Київмедпрепарат» про відстрочення виконання рішення суду у справі №910/15808/19.

Представники інших учасників справи у судове засідання 30.04.2025 не з`явились, про призначене судове засідання були повідомлені належним чином шляхом надсилання ухвали суду до їх електронних кабінетів.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з ч. 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (ч. 3 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України).

Суд відхиляє як необгрунтоване клопотання Національного банку України про визнання зловживанням процесуальними правами подання Акціонерним товариством «Київмедпрепарат» заяви про відстрочення виконання рішення суду у справі №910/15808/19, оскільки учасник справи не позбавлений права повторно звертатися до суду із заявами та клопотаннями, в задоволенні яких судом було відмовлено або які були залишені без розгляду за заявою сторони.

Водночас судом враховано, що попередня заява Акціонерного товариства «Київмедпрепарат» про відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2023 у справі №910/15808/19 була залишена без розгляду на підставі заяви боржника, та суд в ухвалі від 16.04.2025 вказав заявнику, що відповідно до ч. 4 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення обставин, що були підставою для залишення позову без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Розглянувши заяву про відстрочення виконання рішення, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви Акціонерного товариства «Київмедпрепарат» про відстрочення виконання рішення суду у справі №910/15808/19 з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 331 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Якщо судове рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, чи рішення, що підлягає виконанню, набрало законної сили, то відсутність матеріалів судової справи у зв`язку з їх витребуванням судом апеляційної чи касаційної інстанції не перешкоджає розгляду заяви, передбаченої абзацом першим цієї частини, крім випадку зупинення виконання судового рішення судом касаційної інстанції або зупинення виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Невиконання боржником судового рішення про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна стягувача або майна, присудженого на користь стягувача, протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження за заявою стягувача є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з боржника суми вартості відповідного майна, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, вартість майна неможливо визначити або майно відповідно до закону не може оцінюватися. Вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто, підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк.

При цьому, вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Відстрочення - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Відстрочення виконання рішення спрямоване на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

У відповідності до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з частиною першою статті 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов`язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду».

У зв`язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача при їх наданні суди, в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції, згідно з якою "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначені судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд з прав людини зазначає, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а, отже, сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

З урахуванням підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення судом встановлено, що безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника, порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) зазначено, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у статті 6 Конвенції.

У постанові Верховного Суду від 16.10.2020 у справі №905/2912/15 вказано, що надання відстрочення (розстрочення) виконання судового рішення є процесуальною дією суду, яка регламентована статтею 331 Господарського процесуального кодексу України та вчиняється судом за встановлення обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим. Відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення. При відстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів до забезпечення позову (частини п`ята, шоста статті 331 Господарського процесуального кодексу України). Отже, законодавцем визначено чіткі критерії для застосування відстрочення виконання судового рішення, обмежено строк надання такого відстрочення виконання, передбачено можливість вжиття заходів забезпечення на період дії відстрочки та не передбачено можливості настання наслідків щодо порушення конституційного принципу обов`язковості виконання судового рішення.

Крім того, з постанови Верховного Суду від 03.10.2024 у справі №824/50/22 вбачається, що норма про строк відстрочення виконання рішення суду містить імперативну вимогу про неможливість відстрочення виконання судового рішення більше ніж на один рік з дня його ухвалення, яка не підлягає двоякому тлумаченню.

Так само, у постанові Верховного Суду від 07.11.2024 у справі №824/11/22 суд зазначив, що «рішення, виконання якого просив відстрочити заявник, а саме ухвалу Київського апеляційного суду у справі №824/111/22, постановлено 01 грудня 2022 року, а з відповідною заявою АТ «НАЕК «Енергоатом» звернулося до суду лише 11 липня 2024 року, тобто більше ніж через один рік з дня ухвалення судових рішень, то суд першої інстанції у цій справі дійшов правильного висновку про відмову в її задоволенні з мотивів того, що положення частини п`ятої статті 435 ЦПК України містить імперативну вимогу про неможливість відстрочення виконання судового рішення більше ніж на один рік з дня його ухвалення, яка не підлягає двоякому тлумаченню. До подібних висновків дійшла Об`єднана палата Касаційного господарського суду уи складі Верховного Суду у постанові від 16 жовтня 2020 року у справі №905/2912/15 та Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 02 жовтня 2024 року у справі № 824/50/22».

Отже, так як рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/15808/19, виконання якого заявник просить суд відстрочити, було ухвалено 22.11.2023, то станом на дату розгляду судом поданої заявником (боржником) заяви строк, встановлений у ч. 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, вже сплив, що є підставою для відмови у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Київмедпрепарат» про відстрочення виконання рішення суду у справі №910/15808/19.

Згідно з ч. 7 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Керуючись ст. 43, 234, 331 Господарського процесуального кодексу України

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні клопотання Національного банку України про повернення без розгляду заяви Акціонерного товариства «Київмедпрепарат».

2. Відмовити у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Київмедпрепарат» про відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2023 у справі №910/15808/19.

Згідно з ч. 1 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно з моменту її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня її проголошення.

Повний текст складено та підписано 01.05.2025.

Суддя О.М. Спичак