номер провадження справи 33/7/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2025 Справа № 908/209/25

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Мірошниченка М.В.,

при секретарі судового засіданні Драковцевій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні матеріали справи №908/209/25

за позовом заступника керівника Мелітопольської окружної прокуратури (69002, м.Запоріжжя, вул. Залізнична, буд. 17, ідентифікаційний код/умовний )

в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, -

позивача Західного офісу Держаудитслужби (79000, м. Львів, вул. Костюшка, буд. 8, ідентифікаційний код 40479801)

до відповідача-1: Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради (79019, м.Львів, вул. Липинського, буд. 11, ідентифікаційний код 04056115)

до відповідача-2: Приватного підприємства ПЛИС (72550, Запорізька область, Мелітопольський (Якимівський) район, село Давидівка, вул. Радянська, буд. 27, ідентифікаційний код 20795332)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Західне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України (79000, м. Львів, вул.Коперника, буд. 4, ідентифікаційний код 20812013)

про визнання недійсним договору та застосування наслідків недійсності

За участю представників сторін:

прокурор - Стешенко В.Є., службове посвідчення №075793 від 01.03.2023;

від позивача: не з`явився;

від відповідача-1: не з`явився;

від відповідача-2: не з`явився;

від третьої особи не з`явився;

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області звернувся заступник керівника Мелітопольської окружної прокуратури з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Західного офісу Держаудитслужби до відповідача-1: Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради та відповідача-2: Приватного підприємства ПЛИС, у якому просить:

- визнати недійсним договір від 02.09.2016 № 291/16, укладений відповідачами;

- стягнути з відповідача-2 на користь відповідача-1 грошові кошти у розмірі 2807410,00 грн., а з відповідача-1 одержані за рішенням суду грошові кошти у розмірі 2807410,00 грн. стягнути в дохід держави, в особі Західного офісу Державної аудиторської служби України.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем-2 законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які спотворили результати тендеру, що призвело до придбання товару за рахунок бюджетних коштів за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками тендеру її видимості, та як наслідок - порушення інтересів держави в бюджетній сфері.

Позов заявлено на підставі ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України Про прокуратуру, ст. ст. 1, 3, 7, 8, 40 Закону України Про здійснення державних закупівель, ст.ст. 13, 3, 7, 8, 41 Закону України Про публічні закупівлі, ст. ст. 1, 4, 6, 13, 50 Закону України Про захист економічної конкуренції, ст. ст. 13, 16, 202, 203, 215, 216, 228, 256, 257, 258, 261, 263, 264 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 2, 5, 10 Закону України Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні.

У позовній заяві викладено клопотання залучити до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Західне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України (79000, м. Львів, вул.Коперника, буд. 4, ідентифікаційний код 20812013), яке є органом, уповноваженим державою на забезпечення дотримання законодавства про захист економічної конкуренції.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2025 позовну заяву передано на розгляд судді Мірошниченку М.В.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 28.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, присвоєно справі номер провадження 33/7/25, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 25.02.2025 о 12 год. 00 хв. Залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Західне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України. Запропоновано прокурору протягом п`яти днів з дня отримання даної ухвали суду надати суду та надіслати іншим учасникам справи (докази надсилання надати суду) копії актів за договором від 02.09.2016 № 291/16 з реквізитами та підписами сторін договору, платіжних документів на перерахування відповідачем-1 на користь відповідача-2 грошових коштів у сумі 2807410,00 грн. за договором від 02.09.2016 № 291/16, уточнити найменування позивача, на рахунок якого слід перерахувати грошові кошти відповідно до прохальної частини позову.

Копію ухвали суду доставлено до електронного кабінету прокурора, позивача, відповідача-1 та третьої особи 28.01.2025 о 18 год. 11 хв., що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

Згідно з даними підсистеми Електронний суд ЄСІТС відповідач-2 не має зареєстрованого Електронного кабінету.

Оскільки місцезнаходження відповідача-2 знаходиться на окупованій території, де тимчасово не функціонують відділення АТ Укрпошта, копію ухвали суду про відкриття провадження у справі №908/209/24 розміщено до відома відповідача-2 на сайті Господарського суду Запорізької області, що підтверджується роздруківкою з даного сайту від 28.01.2025.

Згідно з ч. 1 ст. 12-1 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають електронного кабінету, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання.

Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії.

З опублікуванням такого оголошення відповідач-2 вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

03.02.2025 від прокурора надійшло клопотання на виконання ухвали суду про відкриття провадження у справі.

05.02.2025 від позивача надійшла заява, відповідно до якої позивач повідомив свою позицію стосовно предмету судового розгляду.

25.02.2025 від відповідача-1 надійшов відзив, відповідно до якого відповідач-1 просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні 25.02.2025 був присутній прокурор в режимі відеоконференції, здійснювалося фіксування судового процесу технічними засобами відеоконференцзв`язку.

Позивач, відповідачі 1, 2 та третя особа не направили своїх представників в судове засідання, не повідомили причини неявки.

Відповідач-2 та третя особа не подали будь-яких заяв по суті спору та з процесуальних питань.

З метою дотримання принципу рівності сторін та процесуальних прав усіх учасників справи, суд ухвалив відкласти підготовче засідання на 25.03.2025 о 12 год. 00 хв.

Копію ухвали суду доставлено до електронного кабінету прокурора, позивача, відповідача-1 та третьої особи 03.03.2025 о 21 год. 01 хв., що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

Оскільки місцезнаходження відповідача-2 знаходиться на окупованій території, де тимчасово не функціонують відділення АТ Укрпошта, копію ухвали суду від 25.08.2025 розміщено до відома відповідача-2 на сайті Господарського суду Запорізької області, що підтверджується роздруківкою з даного сайту від 05.03.2025.

З опублікуванням такого оголошення відповідач-2 вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

06.03.2025 від прокурора надійшла відповідь на відзив відповідача-1, відповідно до якої прокурор просив задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні 25.03.2025 був присутній прокурор, здійснювалося фіксування судового процесу технічними засобами програмно-апаратним комплексом Акорд.

Суд повідомив про надходження від відповідача-1 відзиву, від прокуратури відповіді на відзив.

Прокурор заявив про відсутність інших доказів, окрім тих, які надані до матеріалів справи, відсутність заяв чи клопотань та про можливість закриття підготовчого провадження.

Відповідач-2 та третя особа не подали будь-яких заяв по суті спору та з процесуальних питань, причини неявки суду не повідомили, про розгляд справи належним чином повідомлені.

Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України в разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Суд дійшов висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для вирішення спору по суті.

За таких обставин суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 15.04.2025 о 12 год. 00 хв.

Копію ухвали від 25.03.2025 доставлено до електронних кабінетів позивача, відповідача-1 та третьої особи 31.03.2025 о 19:00 год., що підтверджується довідками про доставку електронного листа, а також розміщено до відома відповідача-2 на сайті Господарського суду Запорізької області, що підтверджується роздруківкою сторінки даного сайту за 31.03.2025.

В судовому засіданні 15.04.2025 був присутній прокурор, здійснювалося фіксування судового процесу на комплексі "Акорд".

Позивач, відповідачі 1, 2 та третя особа своїх представників у судове засідання не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Прокурор просив задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні 15.04.2025 судом оголошено скорочене рішення: позов задовольнити.

Розглянувши матеріал справи, заслухавши пояснення прокурора, суд

ВСТАНОВИВ:

Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради (відповідач-1) 08.07.2016 опубліковано відомості про проведення відкритих торгів щодо закупівлі робіт «Облаштування громадського простору на вул. Миколайчука у м.Львові (капітальний ремонт) (код CPV 45000000-7-будівельні роботи)» (оголошення про проведення торгів №143156, ВДЗ 128 (08.07.2016).

Відповідно до реєстру отриманих тендерних пропозицій та протоколом розкриття пропозицій конкурсних торгів №4 від 18.08.2016 участь у вказаній закупівлі взяли два суб`єкти: ПП «ПЛИС» (відповідач-2) з пропозицією 2807415,00 грн. та ПП «ПЛАС» з пропозицією 3015694,00 грн.

Протоколом засідання тендерного комітету Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №5 від 19.08.2016 відповідача-2 визнано переможцем відкритих торгів.

Як наслідок, 02.09.2016 відповідачами-1, 2 укладено договір № 291/16 про закупівлю робіт на суму 2807415 грн. (далі - договір).

Пунктом 1.1 договору визначено, що підрядник (відповідач-2) на свій ризик, власними силами та засобами виконує роботи з «Облаштування громадського простору на вул.Миколайчука у м.Львові (капітальний ремонт) (код CPV 45000000-7-будівельні роботи)», згідно технічних вимог та вартості, визначених у додатку №1 цього договору, а замовник (відповідач-1) зобов`язаний прийняти та оплатити такі послуги.

Наразі договір №291/16 від 02.09.2016 виконаний обома сторонами в повному обсязі, що підтверджується актами/накладною до договору №1/09 від 12.09.2016 на суму 842200,00 грн., №1/291/16 від 06.10.2016 на суму 389078,00 грн., №2/291/16 від 29.11.2016 на суму 728722,00 грн., №3/291/16 від 28.12.2016 на суму 847410, 00 грн.

Таким чином, відповідачем-1 за договором від 02.09.2016 № 291/16 на рахунок відповідача-2 перераховано кошти у загальній сумі 2807410 грн. Вказана інформація також підтверджується п.7 звіту про виконання договору №17 від 03.01.2017.

У подальшому рішенням адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 26.10.2017 №38р/к у справі № 2-01-11/2017 визнано дії відповідача-2 та ПП «ПЛАС» щодо узгодження своєї поведінки під час участі в конкурсних торгах на закупівлю «Облаштування громадського простору на вул. Миколайчука у м.Львові (капітальний ремонт) (код CPV 45000000-7-будівельні роботи)», порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, яке передбачено пунктом 4 частини 2 статті 6 та пунктом 1 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, шляхом спотворення результатів торгів.

Під час розгляду адміністративною колегією Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України справи № 2-01-11/2017 встановлено обставини, які свідчать про узгоджену поведінку у торгах відповідача-2 та ПП «ПЛАС», що становить порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів, заборонених відповідно до пункту 1 статті 50, пункту 4 частини другої статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Враховуючи викладене, вказаним рішенням адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на відповідача-2 та ПП «ПЛАС» накладено штраф за виявлені порушення у розмірі 68000,00 грн. (п.п. 1,2 резолютивної частини рішення від 26.10.2017 № 38р/к).

Рішенням господарського суду Львівської області від 24.04.2018 у справі №914/21/18 відмовлено в задоволенні позову відповідача-2 та ПП «ПЛАС» до Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення від 26.10.2017 №38р/к.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 17.09.2018 у справі №914/21/18 апеляційну скаргу відповідача-2 на рішення Господарського суду Львівської області від 24.04.2018 у справі №914/21/18 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Господарським судом Запорізької області 19.08.2020 у справі №908/55/20 видано наказ про примусове виконання судового рішення щодо стягнення з відповідача-2 на користь Державного бюджету України коштів у розміру 68000,00 грн.

За інформацією Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 22.11.2024 № 63-02/4593е відповідачем-2 добровільно штраф не сплачено, наразі тривають заходи щодо примусового виконання судового рішення у справі №908/55/20.

Таким чином, рішення адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 26.10.2017 №38р/к є законним, обґрунтованим та чинним.

Узгодивши свою поведінку та свої тендерні пропозиції, відповідач-2 та ПП «ПЛАС» тим самим усунули конкуренцію та змагальність між собою, а отже, спотворили результат проведених торгів, порушивши право замовника на отримання найбільш ефективного для нього результату, а відтак, вчинили антиконкурентні узгоджені дії, заборонені Законом України від 11.01.2001 № 2210-III «Про захист економічної конкуренції», та призвели до порушення вимог Закону України «Про публічні закупівлі».

У результаті такої узгодженої поведінки відповідача-2 та ПП «ПЛАС» під час участі в торгах не було дотримано принципів здійснення закупівель, передбачених ст. 3 Закону України «Про здійснення державних закупівель» (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин), а саме: добросовісної конкуренції серед учасників, максимальної економії й ефективності, відкритості та прозорості на всіх стадіях закупівель.

Частиною 3 ст. 5 Господарського кодексу України регламентовано, що суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України).

Як констатує Верховний Суд у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 добросовісність це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

При цьому ч. 5 ст. 13 Цивільного кодексу України, якою регламентовано цілі реалізації цивільних прав, не допускає їх використання з метою неправомірного обмеження конкуренції, а також недобросовісну конкуренцію.

Закон України від 11.01.2001 № 2210-III «Про захист економічної конкуренції» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин.

Статтями 1, 4 цього Закону визначено, що економічна конкуренція (конкуренція) - змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку. Суб`єкти господарювання, органи влади, органи місцевого самоврядування, а також органи адміністративно-господарського управління та контролю зобов`язані сприяти розвитку конкуренції та не вчиняти будь-яких неправомірних дій, які можуть мати негативний вплив на конкуренцію.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 6 указаного Закону антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів.

Відповідні дії становлять порушення законодавства про захист економічної конкуренції (п. 1 ч. 1 ст. 50 цього Закону).

Разом із тим Закон України від 10.04.2014 № 1197-VII «Про здійснення державних закупівель» (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин), як указано в його преамбулі, визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади. Метою цього Закону є створення конкурентного середовища у сфері державних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Аналогічні правові та економічні засади здійснення закупівель закріплено у преамбулі Закону України від 25.12.2015 № 922-VIII «Про публічні закупівлі», який діє станом на теперішній час.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України від 10.04.2014 № 1197-VII «Про здійснення державних закупівель», п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України від 25.12.2015 № 922-VIII «Про публічні закупівлі» закупівлі здійснюються за принципом добросовісної конкуренції серед учасників.

Крім того, торги (конкурсні торги) - здійснення конкурентного відбору учасників з метою визначення переможця торгів (конкурсних торгів) згідно з процедурами, встановленими цим Законом (крім переговорної процедури закупівлі) (п. 28 ч. 1 ст. 1 Закону України від 10.04.2014 № 1197-VII «Про здійснення державних закупівель»).

Виходячи з цього, оголошуючи проведення закупівлі, замовник мав на меті не лише задовольнити потребу в закупівлі робіт, а здійснити його придбання на засадах конкурентності учасників відповідних торгів.

Розглядаючи справу № 910/114/19 про визнання недійсним договору про закупівлю як такого, що суперечить інтересам держави та суспільства, його моральним засадам, Верховний Суд у п. п. 32, 33 своєї постанови від 10.06.2021 указав, що визначене положеннями Закону України «Про публічні закупівлі» спеціальне законодавче регламентування процедури закупівлі товарів, робіт і послуг для потреб держави має на меті створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, розвиток добросовісної конкуренції і запобігання проявам корупції, що одночасно слугує захисту інтересів держави. Тому прямий інтерес держави полягає у неухильному дотриманні учасниками процедури закупівлі та замовником встановлених Законом вимог.

За приписами ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 3 ст. 74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обставини вчинення відповідачем-2 порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів публічних закупівель, підтверджуються рішенням адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 26.10.2017 № 38р/к. Таким чином, орган Антимонопольного комітету України своїм рішенням підтвердив порушення вимог законодавства, яке полягало у спотворенні учасниками, у тому числі ПП «ПЛИС», результатів торгів. Протиправність таких дій полягала в їх спрямуванні на здобуття перемоги у процедурі закупівлі будь-якою ціною, у тому числі шляхом домовленостей з іншим учасником. Вказані обставини встановлені рішенням суду в господарській справі №914/21/18, що набрало законної сили, є преюдиційним фактом що відповідно до вимог ч. 4 ст. 75 ГПК України не потребує доказування.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зміст правочину не може суперечити, зокрема, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Норма аналогічного змісту міститься у ч. 1 ст. 208 Господарського кодексу України.

У постанові Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 922/1391/18 викладено правовий висновок щодо застосування ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України в сукупності з ч.1 ст. 203 указаного Кодексу.

Ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, його моральним засадам є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Через вчинення відповідачем-2 та ПП «ПЛАС» антиконкурентних узгоджених дій, не відбувалося змагання між зазначеними суб`єктами господарювання під час підготовки та участі в торгах, тобто суб`єкти господарювання не намагалися здобути завдяки власним досягненням переваги над іншими учасниками торгів. Внаслідок цього замовник був вимушений обрати найкращу запропоновану цінову пропозицію, яка склалася не завдяки економічній конкуренції, а у результаті узгодженої неконкурентної поведінки.

Дії відповідача-2 спрямовані на порушення встановленого юридичного господарського порядку, з метою одержання права на укладення договору не на конкурентних засадах, що не узгоджується із законною господарською діяльністю у сфері публічних закупівель, а отже, суперечить інтересам держави та суспільства, його моральним засадам оскільки порушує правові та економічні засади функціонування вказаної сфери суспільних відносин, не сприяє, а навпаки, обмежує розвиток конкуренції у державі.

Враховуючи викладене, у діях відповідача-2 вбачається наявність умислу на вчинення правочину, який завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, його моральним засадам. Метою вказаних дій є усунення конкуренції під час проведення зазначеного тендера, недобросовісне отримання права на укладення договору, а у подальшому необґрунтоване отримання прибутки від цієї господарської операції.

Таким чином, завідомо мета відповідача-2 полягала у тому, щоб уникнути встановлених Законом України від 10.04.2014 № 1197-VII «Про здійснення державних закупівель» обмежень, протиправно усунути конкуренцію під час проведення публічної закупівлі, нівелювати ефективність її результатів, у незаконний спосіб одержати право на укладення спірного договору не на конкурентних засадах.

Верховний Суд у постанові від 27.03.2019 у справі № 905/1250/18 погодився з висновками суду першої та апеляційної інстанцій, що оспорюваний договір про закупівлю, укладений за результатами закупівлі робіт (у формі відкритих торгів), яка проведена з порушенням вимог Закону України «Про публічні закупівлі», підлягає визнанню недійсним як такий, що суперечить цьому Закону та інтересам держави і суспільства, оскільки не було дотримано принципу добросовісної конкуренції серед учасників, а переможця торгів було визначено не в результаті конкурентного відбору.

Верховний Суд у постанові від 24.04.2024 у справі № 922/3322/20 дійшов висновку, що узгодження учасниками торгів своїх тендерних пропозицій усуває конкуренцію та змагальність між учасниками, а отже спотворює та спростовує результат, порушує тим самим право замовника на отримання найбільш ефективного для нього результату, який досягається у зв`язку з наявністю лише справжньої конкуренції. При цьому указане порушення прав замовника є достатньою підставою для визнання торгів недійсними (п. 5.88 постанови). Цією ж постановою суд констатував, що встановлене порушення законодавства про захист економічної конкуренції, є підставою для визнання недійсними результатів аукціону, що зумовлює недійсність, зокрема, укладеного з переможцем договору купівлі-продажу відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України.

Вирішуючи подібний за змістом спір, у постанові від 17.10.2024 у справі №914/1507/23 Верховний Суд не знайшов підстав для відступлення від своїх попередніх висновків, викладених у постановах від 15.12.2021 у справі № 922/2645/20 та від 24.04.2024 у справі №922/3322/20.

Верховний Суд зазначив, що при кваліфікації дій суб`єктів господарювання за п. 4 ч. 2 цієї статті - антиконкурентні узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, узгодженість дій (поведінки) полягає саме в обміні інформацією, заміні конкуренції між учасниками торгів на координацію, в результаті чого усувається конкуренція між ними та спотворюється основний принцип торгів здійснення конкурентного відбору.

Отже, узгодження учасниками торгів своїх тендерних пропозицій та дій в процесі здійснення державних закупівель усуває конкуренцію та змагальність між учасниками, а значить спотворює результат, порушує тим самим право замовника на отримання найбільш ефективного для нього результату, який досягається у зв`язку з наявністю лише справжньої конкуренції.

При цьому Верховний Суд зауважив, що за змістом приписів ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» для кваліфікації дій суб`єкта господарювання як антиконкурентних узгоджених дій не є обов`язковим з`ясування наслідків у формі завдання збитків для його конкурентів чи споживачів або інше реальне порушення їх прав чи інтересів, оскільки достатнім є встановлення самого факту вчинення дій (зокрема, в антимонопольній справі), які визначено як антиконкурентні узгоджені дії, та можливість настання таких наслідків.

Узгоджені дії учасників закупівлі (торгів, аукціону) та відсутність реальної конкуренції унеможливлюють прозору та відкриту процедуру закупівлі, чим порушуються інтереси держави та суспільства, з огляду на що встановлене у визначеному порядку порушення законодавства про захист економічної конкуренції є підставою для визнання недійсними результатів закупівлі (торгів, аукціону) у випадку, якщо це передбачено спеціальним законодавством, та для визнання недійсним відповідного договору, укладеного з переможцем, відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України від 10.04.2014 № 1197-VII «Про здійснення державних закупівель» (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з

урахуванням особливостей, установлених цим Законом. Норма аналогічного змісту міститься у ч. 1 ст. 41 Закону України від 25.12.2015 № 922-VIII «Про публічні закупівлі».

У даному випадку тендер відбувся за участю в ньому двох учасників відповідача-2 та ПП «ПЛАС», які вчинили порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених між собою дій, що стосуються спотворення результатів цього тендера.

Отже, закупівля відповідачем-1 робіт проведена за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками цих торгів її видимості. Поведінка відповідача-2 та ПП «ПЛАС» під час участі в торгах явно несумісна з добросовісністю та принципами здійснення публічних закупівель.

Враховуючи викладене, договір від 02.09.2016 № 219/16, який був укладений за підсумками відкритих торгів, результати яких спотворено антиконкурентними узгодженими діями всіх його учасників, підлягає визнанню недійсним як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, його моральним засадам з умислу ПП «ПЛИС» на підставі ч.1 ст. 215, ч. 1 ст. 203 та ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України.

В силу припису абз. 1 ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 03.12.2021 у справі № 906/1061/20 зазначила, що до правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Окрім цього, законом можуть бути встановлені особливі умови застосування наслідків, визначених в ст. 216 ЦК України, або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності правочину, визнаного таким судом, є обов`язковими та не можуть бути проігноровані його сторонами.

Оспорюваний договір від 02.09.2016 № 291/16 на даний час є виконаним та оплаченим на суму 2807410,00 грн. Однак, незважаючи на притягнення відповідача-2 до відповідальності у вигляді накладення штрафу, негативні наслідки укладеного відповідачам 1, 2 договору залишаються неусунутими. Цивільний кодекс України встановлює особливі правові наслідки такої недійсності правочинів.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного.

При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Відступаючи від власних висновків, викладених у п. 72, 81.2 постанови від 20.07.2022 у справі № 923/196/20, Велика Палата Верховного Суду у справі №918/1043/21, враховуючи буквальне тлумачення змісту ст. 216 Цивільного кодексу України, вказала, що позивач, який заявляє вимогу про повернення йому в натурі переданого за недійсним правочином або відшкодування вартості переданого, заявляє реституційну вимогу, яку суд за існування для того підстав задовольняє, застосовуючи двосторонню реституцію, якщо законом не встановлені особливі умови застосування правових наслідків недійсності правочину або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Водночас п. 2 ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України визначає особливі правові наслідки недійсності договору, який суперечить інтересам держави і суспільства та застосування яких ставиться в залежність від наявності умислу у сторін, зокрема при наявності умислу лише в однієї зі сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Замовником закупівлі та однією стороною оспорюваного договору є відповідач-1, який на момент проведення процедури відкритих торгів та укладення договору не міг дізнатись, що відповідач-2 та ПП «ПЛАС» під час підготовки документації в процедурі закупівлі діяли не самостійно, а узгоджували свої дії з метою укладення осопрюваного договору та не змагалися між собою, внаслідок чого відповідачем-2 укладено оспорюваний договір та отримано кошти на його виконання в сумі 2807410,00 грн. Вищенаведене свідчить про наявність у Відповідача 2 умислу на укладення спірного договору, який суперечить інтересам держави й суспільства, з метою отримання прибутку.

Враховуючи наявність умислу лише у відповідача-2 як сторони оспорюваного договору, одержані ним кошти у сумі 2807410,00 грн. за цим правочином повинні бути повернуті іншій стороні договору відповідачу-1, а отримані відповідачем-1 за рішенням суду кошти стягнуті в дохід держави.

Велика Палата Верхового Суду у постанові від 18.09.2024 у справі № 918/1043/21 визначила, що звертатися із позовом до суду з підстав, передбачених ст. 228 Цивільного кодексу України, має право прокурор та уповноважений суб`єкт владних повноважень, яким

є, у тому числі, і Державна аудиторська служба України.

Відповідно до п. 1 положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43, Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Основними завданнями Держаудитслужби є реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю; здійснення державного фінансового контролю, спрямованого на оцінку ефективного, законного, цільового, результативного використання та збереження державних фінансових ресурсів, досягнення економії бюджетних коштів (пп. 1, 3 п. 3 зазначеного Положення).

Відповідно до п. 7 зазначеного Положення Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.

Реалізацію повноважень Державної аудиторської служби України на території Львівської області здійснює апарат Західного офісу Держаудислужби згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 № 266 «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Державної аудиторської служби» та п. 1 Положення про Західний офіс Держаудитслужби, затвердженого наказом Держаудитслужби від 02.06.2016 № 23.

Згідно з пп. 18 п. 6 зазначеного Положення Західний офіс Держаудитслужби має право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених з порушеннями законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.

Таким чином, саме Західний офіс Держаудитслужби наділений повноваженнями щодо здійснення заходів державного фінансового контролю з метою ефективного, законного, результативного використання державних фінансових ресурсів, досягнення економії бюджетних коштів, у тому числі у сфері здійснення публічних закупівель на території Львівської області.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 №106 «Деякі питання ведення обліку податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету» затверджено перелік кодів бюджетної класифікації в розрізі органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Зокрема, цим нормативним актом визначено, що Держаудитслужбою здійснюється контроль за правильністю та своєчасністю надходження доходів до бюджету (у тому числі і коштів, стягнутих у дохід держави), передбачений кодом класифікації 24060300 «Інші надходження».

Мелітопольською окружною прокуратурою на виконання вимог, установлених ст. 23 вказаного Закону, листом від 04.11.2024 № 55-3023вих24 повідомлено Західний офіс Держаудитслужби щодо виявлених порушень та необхідності вжиття заходів до звернення до суду із відповідним позовом.

У свою чергу Західний офіс Держаудитслужби листом від 06.01.2025 №131320-17/119-

2025 повідомив, що останнім не проводились заходи державного фінансового контролю стосовно вказаної закупівлі. Також враховуючи, що закупівля не досліджувалась, у офісу відсутні правові підстави для самостійного звернення до суду про визнання недійсним договору, укладеному за результатами її проведення.

Західним офісом Державної аудиторської служби України належних заходів щодо захисту інтересів держави з метою визнання договору недійсним та стягнення коштів до державного бюджету не вжито, що свідчить про усвідомлену пасивну поведінку уповноваженого суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, вищевказані кошти повинні бути повернуті відповідачу-1, а отримані відповідачем-1 за рішенням суду кошти стягнуті в дохід держави в особі Західного офісу Державної аудиторської служби України.

Щодо посилання відповідача-1 на відсутність порушення інтересів держави з огляду на те, що прокурором не доведено, що роботи за договором могли бути виконані за меншу ціну, а відтак не порушено принцип максимальної економії та результативності витрачання бюджетних коштів, суд зауважує таке.

Пред`явлення позову прокурором зумовлено очевидним порушенням інтересів держави в економічній сфері, оскільки порушення відповідачем-2 вимог Закону України від 10.04.2014 № 1197-VII «Про здійснення державних закупівель» та законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які спотворили результати торгів, призвело до закупівлі робіт за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками торгів її видимості. Наслідком цього стало нівелювання мети публічної закупівлі отримання послуг з максимальною економією та ефективністю, із залученням мінімального обсягу коштів. Крім того, очевидним є порушення інтересів держави як гаранта рівності умов для

всіх суб`єктів господарювання, однією з яких є конкуренція.

Звернення прокурора до суду з позовом спрямовано саме на дотримання встановленого Конституцією України принципу верховенства права, задоволення суспільної потреби у захисті інтересів держави, пов`язаних із забезпеченням дії інституту публічних закупівель як засобу ефективного та прозорого здійснення закупівель, законного і раціонального використання публічних коштів.

Щодо посилань відповідача-1 на відсутність у його діях порушень вимог законодавства суд зауважує, що дана обставина не заперечується прокурором та позивачем. Прокурором у позовній заяві зазначено, що на момент проведення процедури відкритих торгів та укладення спірного договору відповідач-1 не міг дізнатись, що відповідач-2 та ПП «ПЛАС» під час підготовки документації у процедурі закупівлі діяли несамостійно, а узгоджували свої дії та не змагалися між собою. Враховуючи наявність умислу щодо вчинення оспорюваного правочину з протиправною метою лише у однієї сторони договору відповідача-2 - правові наслідки вчинення такого правочину визначені відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України: при наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Посилання відповідача-1 на те, що договір виконаний та кошти за спірним договором сплачені, а тому відсутні підстави для повернення коштів, є помилковими та не узгоджується з вищенаведеними нормами чинного законодавства та судовою практикою.

Доводи відповідача-1 щодо пропуску строку позовної давності для звернення з даним позовом судом відхилені з огляду на таке.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У свою чергу ст. 258 Цивільного кодексу України не встановлює спеціальної позовної давності до вимог про визнання правочинів недійсними та застосування наслідків недійсності.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Про порушення договором інтересів держави та суспільства з умислу відповідача-2 та про суб`єкта господарювання, який його вчинив, позивач та прокурор могли довідатися лише 26.10.2017 з дня прийняття адміністративною колегією Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України рішення від 26.10.2017 №38р/к у справі № 2-01-11/2017, яким визнано дії відповідача-2 та ПП «ПЛАС» порушенням законодавства про захист економічної конкуренції.

Верховний Суд у постанові від 24.04.2024 у справі № 922/3322/20 зазначив, що виключні повноваження здійснювати системну оцінку та кваліфікацію дій суб`єктів господарювання у справах щодо порушення законодавства про економічну конкуренцію належать органам Антимонопольного комітету України (статті 7, 19 Закону України «Про Антимонопольний комітет України»). Саме рішенням Комітету встановлюється факт порушення антиконкурентного законодавства.

Отже, у спірних правовідносинах початок перебігу строку позовної давності має обраховуватися саме з дати ухвалення рішення органом Антимонопольного комітету України, тобто у спірних правовідносинах з 26.10.2017.

При цьому слід враховувати, що відповідно до Закону України від 30.03.2020

№ 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, зокрема, визначені статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Зазначений Закон набрав чинності 02.04.2020.

Висновки про відсутність спливу позовної давності, передбаченої статтею 257 Цивільного кодексу України, під час дії карантину, введеного постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», зокрема, наведені у постановах Верховного Суду від 26.09.2023 у справі № 914/1896/22 та від 25.08.2021 у справі № 914/1560/20.

За наслідками розгляду справи № 910/18489/20 Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.09.2023 виснувала, що початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме із моментом набрання чинності 02.04.2020 зазначеним Законом (про таке зазначено, зокрема, в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2024 у справі № 167/1058/20 та постанові Верховного Суду від 28.03.2024 у справі № 903/877/20 (903/932/23)).

Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України та був відмінений з 24 год. 00 хв. 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Крім того, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. У подальшому Указами Президента України строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та дотепер триває.

Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності 17.03.2022, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 19.

Згідно з чинною редакцією вказаного пункту у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

За таких обставин строк позовної давності станом на дату звернення до суду з вимогами про визнання недійсним договору від 02.09.2016 № 291/16 та застосування наслідків його недійсності не пропущений.

Враховуючи викладене, суд ухвалив задовольнити позов. Визнати недійсним договір від 02.09.2016 № 291/16, укладений між Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради та Приватним підприємством «ПЛИС. Стягнути з Приватного підприємства «ПЛИС» на користь Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради грошові кошти у розмірі 2807410,00 грн., а з Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради одержані за рішенням суду грошові кошти у розмірі 2807410,00 грн. стягнути в дохід держави в особі Західного офісу Держаудитслужби.

Враховуючи наявність протиправного умислу лише в діях відповідача-2, суд відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладає на відповідача-2 витрати зі сплати судового збору в сумі 36111,32 грн., які понесені Запорізькою обласною прокуратурою згідно з платіжною інструкцією №65 від 17.01.2025 про сплату судового збору на суму 36111,32 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236 - 238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір від 02.09.2016 № 291/16, укладений між Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради (79019, м.Львів, вул. Липинського, буд. 11, ідентифікаційний код 04056115) та Приватним підприємством «ПЛИС» (72550, Запорізька область, Мелітопольський (Якимівський) район, село Давидівка, вул. Радянська, буд. 27, ідентифікаційний код 20795332).

Стягнути з Приватного підприємства «ПЛИС» (72550, Запорізька область, Мелітопольський (Якимівський) район, село Давидівка, вул. Радянська, буд. 27, ідентифікаційний код 20795332) на користь Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради (79019, м. Львів, вул. Липинського, буд. 11, ідентифікаційний код 04056115) грошові кошти у розмірі 2807410,00 грн. (два мільйони вісімсот сім тисяч чотириста десять грн. 00 коп.), а з Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради (79019, м. Львів, вул. Липинського, буд. 11, ідентифікаційний код 04056115) одержані за рішенням суду грошові кошти у розмірі 2807410,00 грн. (два мільйони вісімсот сім тисяч чотириста десять грн. 00 коп.) стягнути в дохід держави в особі Західного офісу Держаудитслужби (79000, м. Львів, вул. Костюшка, буд. 8, ідентифікаційний код 40479801).

Стягнути з Приватного підприємства «ПЛИС» (72550, Запорізька область, Мелітопольський (Якимівський) район, село Давидівка, вул. Радянська, буд. 27, ідентифікаційний код 20795332) на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Мелітопольської окружної прокуратури (ідентифікаційний код 02909973, вул. Залізнична, 17, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69002, розрахунковий рахунок UA000271, відкритий у Державній казначейській службі України, м.Київ, МФО 820172, отримувач: Запорізька обласна прокуратура, , код класифікації видатків бюджету 2800) кошти, витрачені у 2025 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави в суді, в сумі 36111,32 грн. (тридцять шість тисяч сто одинадцять грн. 32 коп.).

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено та підписано 25.04.2025.

Суддя М.В. Мірошниченко