ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.04.2025м. СумиСправа № 920/1319/24

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду матеріали справи №920/1319/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Галузеве підприємство

«Промсервіс» (вул. СКД, будинок 24, м. Суми, 40024,

)

до відповідача: Приватного підприємства «Рось» (вул. Івана Мазепи, був. 10,

м. Київ, 01010, )

про стягнення 3 769 253 грн 04 коп.

за участю представників сторін:

від позивача: Кендюшенко А.О.,

від відповідача: не прибув,

при секретарі судового засідання Ляскевич М.О.,

Суть спору. 04.11.2024 позивач звернувся до суду з позовом, відповідно до вимог якого просить суд стягнути з відповідача 3 769 253 грн 04 коп., з яких: 2 400 531 грн 27 коп. заборгованість, 280 418 грн 46 коп. пені, 207 945 грн 68 коп. 3% річних, 808 357 грн 63 коп. інфляційних втрат за неналежне виконання зобов`язань за Договором постачання природного газу від 01.01.2016 № 521.5020; а також стягнути з відповідача судовий збір.

Ухвалою суду від 05.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 920/1319/24;призначено підготовче засідання у справі на 05.12.2024, 10:00.

Розгляд справи 05.12.2024 не відбувся в зв`язку з перебуванням судді Заєць С.В. у відпустці у період з 05.12.2024 по 06.12.2024.

Ухвалою суду від 09.12.2024 призначено підготовче засідання у справі на 17.12.2024, 11:10.

Через загрозу безпеці учасників справи, у зв`язку з тим, що з 22 год. 53 хв. 16.12.2024 до 12 год. 28 хв. 17.12.2024 у Сумській області була оголошена повітряна тривога (повідомлення Telegram - каналу, що інформує про повітряну тривогу "Тривога. Сумська область"), судове засідання у справі 17.12.2024 не відбулось.

Ухвалою суду від 09.12.2024 призначено підготовче засідання у справі на 07.01.2025, 11:40.

07.01.2025 через систему «Електронний суд» позивачем надано до суду клопотання (вх.№53) про проведення судового засідання без участі представника позивача.

Через загрозу безпеці учасників справи, у зв`язку з тим, що з 10 год. 25 хв. до 11 год. 56 хв. 07.01.2025 у Сумській області була оголошена повітряна тривога (повідомлення Telegram - каналу, що інформує про повітряну тривогу "Тривога. Сумська область"), судове засідання у справі 07.01.2025 не відбулось.

Ухвалою суду від 07.01.2025 (з урахуванням ухвали суду віл 15.01.2025 про виправлення описки) призначено підготовче засідання у справі №920/1319/24 на 22.01.2025, 12:10.

Протокольною ухвалою суду від 22.01.2025 оголошено перерву в підготовчому засіданні у справі №920/1319/24 до 04.02.2025, 12:10.

Ухвалою суду від 22.01.2025 повідомлено Приватне підприємство «Рось» про дату, час і місце судового засідання на 04.02.2025, 12:10.

30.01.2025 через систему «Електронний суд» позивачем надано до суду заяву (вх.№447) у справі №920/1319/24.

04.02.2025 через систему «Електронний суд» позивачем надано до суду клопотання (вх.№497) про проведення судового засідання без участі представника позивача.

Ухвалою суду від 04.02.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу № 920/1319/24 до судового розгляду по суті на 27.02.2025, 10:00.

Розгляд справи 27.02.2025 не відбувся в зв`язку з перебуванням судді Заєць С.В. на навчанні у період з 24.02.2025 по 28.02.2025.

Ухвалою суду від 03.03.2025 призначено судове засідання у справі №920/1319/24 на 13.03.2025, 11:20.

Через загрозу безпеці учасників справи, у зв`язку з тим, що з 09 год. 15 хв. до 11 год. 42 хв. 13.03.2025 у Сумській області була оголошена повітряна тривога (повідомлення Telegram - каналу, що інформує про повітряну тривогу "Тривога. Сумська область"), судове засідання у справі 13.03.2025 не відбулось.

Ухвалою суду від 13.03.2025 призначено судове засідання у справі №920/1319/24 на 27.03.2025, 11:00.

Розгляд справи 27.03.2025 не відбувся в зв`язку з перебуванням судді Заєць С.В. на лікарняному з 14.03.2025 по 31.03.2025, у відпустці з 01.04.2025 по 03.04.2025.

Ухвалою суду від 04.04.2025 призначено судове засідання у справі №920/1319/24 на 23.04.2025, 11:00.

Представник відповідача у судове засідання 23.04.2025 не прибув, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку копії ухвали суду від 04.04.2025 до його електронного кабінету в системі «Електронний суд» (а.с. 69).

Представник позивача у судовому засіданні 23.04.2025 підтримав позовні вимоги в повному обсязі та заявив усне клопотання про проголошення скороченого (вступної та резолютивної частини) рішення суду без участі представника позивача.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався, відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Судовий процес на виконання ч. 1 ст. 222 ГПК України фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Під час судового розгляду, відповідно до статей 209, 210 ГПК України були з`ясовані всі обставини, на які сторони у справі посилалися, як на підставу своїх вимог та/або заперечень, та досліджені всі докази, наявні в матеріалах справи.

У судовому засіданні в порядку абз. 1 ч. 1 ст. 219 ГПК України суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України проголосив скорочене рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, господарським судом встановлені наступні обставини.

01.01.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Галузеве підприємство «Промсервіс» (далі Постачальник, Позивач) та Приватним підприємством «Рось» в особі філії «Роменський молочний комбінат» (далі Споживач) укладено Договір постачання природного газу №521.5020 (далі Договір).

Сторонами суду не надано доказів, що Договір визнавався недійсним у судовому порядку, а тому Договір підлягав обов`язковому виконанню сторонами.

Відповідно до п.1.1. Договору Постачальник зобов`язується поставити Споживачу природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому цим Договором, а Споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених цим Договором.

Пунктом 3.3 Договору передбачено, що приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачу у розрахунковому місяці, оформлюється актом приймання-передачі газу, що складається між сторонами на підставі отриманих від Споживача даних та/або даних оператора ГРМ.

Згідно з п. 7.1. Договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем шляхом перерахування з поточного рахунку або внесення через банківську установу грошових коштів на поточний рахунок Постачальника за наступним графіком:

- 30 відсотків від вартості планового місячного обсягу природного газу до 10-го числа місяця поставки газу;

- 30 відсотків від вартості планового місячного обсягу природного газу до 20-го числа місяця поставки газу;

- 40 відсотків від вартості планового місячного обсягу природного газу не пізніше 30-го числа місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 5-го числа наступного за місяцем поставки.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2016 року, за винятком обсягів та ціни газу, які можуть змінюватися, а в частині проведення розрахунків за газ до повного погашення заборгованості. Якщо ні одна із сторін за один місяць до закінчення строку дії договору не заявить про свій намір припинити договірні відносини, цей договір вважається пролонгованим сторонами на наступний календарний рік (п.12.1.-12.2. Договору).

На виконання своїх зобов`язань за Договором, впродовж вересня 2021 року по січень 2022 року Позивач здійснював постачання природного газу, що підтверджується актами №155/521.5020 від 30 вересня 2021 року, №87/521.5020 від 31 жовтня 2021 року, №77/521.5020 від 30 листопада 2021 року, №119/521.5020 від 31 грудня 2021 року, №180/521.5020 від 31 січня 2022 року, які підписані Споживачем без заперечень (а.с.22-26).

Проте, Споживач не в повному обсязі оплатив вартість природного газу, спожитого з вересня 2021 року по січень 2022 року, у зв`язку з чим, враховуючи часткові оплати за вказаний спірний період, його заборгованість за спожитий природний газ складає 2400531 грн 27 коп., що й стало підставою звернення Позивача до суду про стягнення суми основного боргу з Приватного підприємства «Рось» (далі Відповідач). Окрім цього, Позивачем нараховано Відповідачу 280418 грн 46 коп. пені, 207945 грн 68 коп. 3% річних, 808357 грн 63 коп. інфляційних втрат за неналежне виконання зобов`язань за Договором постачання природного газу від 01.01.2016 № 521.5020.

Вирішуючи спір у даній справі суд керується наступним:

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 цієї статті передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно із абзацом 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Частиною першою статті 662 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Стаття 689 Цивільного кодексу України передбачає, що покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 691 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до ст. 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 Цивільного кодексу України (ст. 663 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 7.1 Договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем шляхом перерахування з поточного рахунку або внесення через банківську установу грошових коштів на поточний рахунок Постачальника за наступним графіком:

- 30 відсотків від вартості планового місячного обсягу природного газу до 10-го числа місяця поставки газу;

- 30 відсотків від вартості планового місячного обсягу природного газу до 20-го числа місяця поставки газу;

- 40 відсотків від вартості планового місячного обсягу природного газу не пізніше 30-го числа місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 5-го числа наступного за місяцем поставки.

Суд установив, що факт належного виконання Позивачем зобов`язань за Договором за спірний період, підтверджується актами приймання-передачі природного газу, підписаними та скріпленими печатками сторін без зауважень (а.с.22-26).

Відповідач порушив своє зобов`язання з оплати вартості поставленого природного газу, передбачене умовами Договору, доказів сплати вказаної суми боргу не надав, належними та допустимими доказами не спростував доводів Позивача.

Отже, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання Відповідачем зобов`язань щодо оплати природного газу за Договором постачання природного газу від 01.01.2016 № 521.5020, враховуючи підтвердження боргу наявними в матеріалах справи доказами, суд вважає правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з Відповідача заборгованості в сумі 2400531 грн 27 коп.

Стосовно вимоги про стягнення пені.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки .

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Частиною першою статті 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини першої статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частина перша статті 173 ГК України містить визначення господарського зобов`язання, яким визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Тобто в розумінні статей 173 та 230 ГК України пеня є різновидом господарської санкції за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, суть якого може полягати як в зобов`язанні сплатити гроші (грошове зобов`язання), так і в зобов`язанні виконати роботу, передати майно, надати послугу (негрошове зобов`язання).

Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

Відповідно до статей 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді пені, розмір якої повинен визначатися обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами та узгоджуватися в договорі.

Відповідно до частини шостої статті 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 8.3. Договору у разі невиконання споживачем умов п.7.1. цього Договору споживач зобов`язується (крім суми заборгованості) сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми прострочення платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно з доданим до позовної заяви розрахунком (а.с.13-14) Позивач просить суд стягнути з Відповідача 280418 грн 46 коп. пені нарахованої за спірний період за кожним із актів окремо.

Водночас, суд звертає увагу Позивача, що відповідно до п.7.1. Договору остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 5-го числа наступного за місяцем поставки.

Таким чином, днем прострочення виконання зобов`язання з якого повинна нараховуватись пеня за кожним із актів є 6-те число наступного за місяцем поставки.

Судом проведено перерахунок здійснених Позивачем нарахувань пені за актом №155/521.5020 від 30 вересня 2021 року, №87/521.5020 від 31 жовтня 2021 року, №77/521.5020 від 30 листопада 2021 року, №119/521.5020 від 31 грудня 2021 року, №180/521.5020 від 31 січня 2022 року. Відповідно до здійсненого судом перерахунку загальна сума пені за спірним Договором складає 279181 грн 86 коп.

Таким чином, нарахування пені у розмірі 1236 грн 60 коп. є необгрунтованим, а тому суд відмовляє у позові в цій частині.

Розрахунок здійснений судом за допомогою програми ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.1.3 Інформаційно-аналітичний центр «ЛІГА», ТОВ «ЛІГА: ЗАКОН», 2024.

Розрахунки суду долучені до матеріалів справи.

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Згідно з доданим до позовної заяви розрахунком (а.с.13-14) Позивач просить суд стягнути з Відповідача на свою користь 207945 грн 68 коп. 3% річних та 808357 грн 63 коп. інфляційних втрат.

Положеннями ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Водночас, враховуючи положення пункту 7.1. Договору та те, що днем прострочення виконання зобов`язання за спірним Договором є 6-те число наступного за місяцем поставки природного газу, судом здійснено перерахунок здійснених Позивачем нарахувань 3% річних та інфляційних втрат за кожним з актів (а.с. 22-26) окремо.

Розрахунок здійснений судом за допомогою програми ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.1.3 Інформаційно-аналітичний центр «ЛІГА», ТОВ «ЛІГА: ЗАКОН», 2024.

Розрахунки суду долучені до матеріалів справи.

Відповідно до здійсненого судом перерахунку загальна сума 3% річних за спірним Договором складає 207574 грн 49 коп.

Отже, нарахування 3% річних у розмірі 371 грн 19 коп. є необгрунтованим, а тому суд відмовляє у позові в цій частині.

Згідно з перерахунком суду загальна сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з Відповідача становить 1011407 грн 53 коп. (тобто за розрахунком суду розмір інфляційних витрат є більшим ніж заявлено в позові).

Відповідно до частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Зважаючи на те, що суд обмежений в праві вийти за межі позовних вимог, позовні вимоги Позивача в частині стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню в сумі, зазначеній в прохальній частині позовної заяви, а саме в сумі 808357 грн 63 коп.

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України.

Згідно з ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що Позивачем доведено належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався, як на підставу позову в частині стягнення з Відповідача 2400531 грн 27 коп. основного боргу, 279181 грн 86 коп. пені, 207574 грн 49 коп. 3% річних та 808357 грн 63 коп. інфляційних втрат. Водночас, суд відмовляє: в частині стягнення 1236 грн 60 коп. пені та 371 грн 19 коп. 3% річних, у зв`язку з їх необгрунтованістю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується наступним:

Згідно до вимог п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, витрати Позивача зі сплати судового збору в розмірі 56516 грн 18 коп. покладаються на Відповідача, в інший частині на Позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Галузеве підприємство

«Промсервіс» до Приватного підприємства «Рось» про стягнення 3 769 253 грн 04 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Рось» (вул. Івана Мазепи, був. 10, м. Київ, 01010, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Галузеве підприємство «Промсервіс» (вул. СКД, будинок 24, м. Суми, 40024, ) 2 400 531 (два мільйони чотириста тисяч п`ятсот тридцять одна) грн 27 коп. заборгованості, 279 181 (двісті сімдесят дев`ять тисяч сто вісімдесят одна) грн 86 коп. пені, 207 574 (двісті сім тисяч п`ятсот сімдесят чотири) грн 49 коп. 3% річних та 808 357 (вісімсот вісім тисяч триста п`ятдесят сім) грн 63 коп. інфляційних втрат, а також 56 516 (п`ятдесят шість тисяч п`ятсот шістнадцять) грн 18 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 6 ГПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 28.04.2025.

Суддя С.В. Заєць