ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2025 р. Справа№ 910/5387/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Мальченко А.О.

Скрипки І.М.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2024 (повний текст складено 09.09.2024)

у справі №910/5387/24 (суддя Джарти Д.В.)

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

до Головного управління ДПС у м. Києві

про стягнення 136 046,53 грн,

УСТАНОВИВ:

У травні 2024 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач) про стягнення 136046,53 грн, у тому числі: 94 068,25 грн заборгованості за спожиту теплову енергію, 34 516,21 грн інфляційних втрат коштів та 7 462,07 грн 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач, відповідно до умов договору №250137 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 06.11.2018 поставляв теплову енергію відповідачу у два адміністративні будинки за адресами: м.Київ, вул. Волоська, 52 та 54, однак відповідач не сплатив вартість теплової енергії за період споживання січня по квітень 2021 року, внаслідок чого утворилась заявлена до стягнення заборгованість.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що між сторонами були відсутні правовідносини у спірний період, також відповідач не володів і не користувався адміністративними будівлями, по яких виникла заборгованість, тому він є неналежним відповідачем, оскільки балансоутримувачем приміщень за адресами вулиця Волоська 52А та вулиця Волоська 54А у період з 01.01.2020 по 31.07.2021 було Головне управління Державної фіскальної служби ум. Києві. Також посилався на пропуск позивачем строку позовної давності.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01 серпня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з Головного управління ДПС у м. Києві на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" 94 068,25 грн боргу за теплову енергію, 34 516,21 грн інфляційних втрат коштів, 7 462,07 грн - три проценти річних та 3 028,00 грн витрат зі сплати судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Головне управління ДПС у м. Києві подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки суд вказав на неподання відповідачем відзиву на позовну заяву, однак відповідач направляв суду відзив на позов, що підтверджується доданим до апеляційної скарги описом вкладення і накладною, отже судом порушено принципи змагальності сторін та принцип рівності учасників судового процесу; позивач і відповідач не були сторонами правовідносин щодо придбання теплової енергії для адмінбудівель, розташованих за адресами м.Київ, вул. Волоська, 52 і 54 в період з 01.01.2021 і по сьогодні; сторонами дійсно було укладено додаткову угоду від 17.02.2020 до договору від 06.11.2018 №250137, якою замінено споживача на Головне управління ДПС у м.Києві, однак позивач у позовній заяві не згадав про факт укладення між позивачем та відповідачем нового аналогічного договору з тим же предметом та місцем постачання товару, а саме договору №250137 про закупівлю товару (теплова енергія у гарячій воді/парі) від 17.02.2020, яким визначено строк поставки товарів до 31.12.2020, тому договір від 06.11.2018, на порушення якого вказує позивач, припинив свою дію в момент укладення договору від 17.02.2020; відповідач виконав усі свої зобов`язання зі сплати, що виникли у нього як із договору від 06.11.2018, так і з договору від 17.02.2020 за період з 01.01.2018 по 31.12.2020; починаючи з 01.01.2021 жодних договорів між сторонами укладено не було, надані позивачем докази не підписані відповідачем, тому не можуть бути прийнятими судом в якості належних та допустимих доказів; позивач не надав доказів направлення рахунків, актів приймання-передачі товару, облікових карток, актів звірки тощо; акт приймання-передачі товарної продукції за січень-квітень 2021 року містять посилання на тарифи, встановлені Розпорядженням КМВА від 29.09.2023 №760; відсутня інформація на сайті Prozorro щодо тендерних закупівель, що свідчить про відсутність закупівель теплової енергії в 2021 році за вказаними адресами; на балансі відповідача у 2021-2024 роках відсутні адмінбудівлі, розташовані за адресами м.Київ, вул. Волоська, 52 і 54.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10 березня 2025 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження, зупинено дію оскаржуваного рішення, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 31 березня 2025 року, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що умови договору про закупівлю товару від 17.02.2020 не містять положень про домовленість сторін про припинення зобов`язань за договором від 06.11.2018 та про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням; відповідачем доказів передачі свого об`єкта іншій організації, до подачі позову до суду, не надано; умовами п.8.3. договору від 06.11.2018 передбачено призупинення дії даного договору у разі укладання відповідного договору в процедурі публічних закупівель та автоматичне відновлення дії договору після закінчення договору про закупівлі; об`єктом споживання теплової енергії є два адміністративних будинка (додатки 8, 9 Договору від 06.11.2018) за адресою: м. Київ, вул. Волоська, 52 та вул. Волоська, 54, а не 52-а та 54-а, які повернуті за рішенням Київради від 08.07.2021 №1595/1636; обсяг спожитої Відповідачем теплової енергії в Гкал., а також щомісячне нарахування по особовому рахунку відображені в Облікових картках споживача за його обліковим записом: 250137 (ідентичному номеру укладеного договору), в яких наявна необхідна і достатня інформація щодо обсягу і вартості спожитої Відповідачем у спірний період теплової енергії та достатня інформація щодо періоду нарахувань, обсягів фактичного споживання теплової енергії відповідачем, застосованих тарифів, вартості спожитої теплової енергії; умовами Договору від 06.11.2018 не передбачено обов`язку Позивача направляти перелічені розрахункові документи Абоненту; факт відсутності підписаних сторонами актів приймання-передавання товарної продукції не є підставою для висновку про невиконання позивачем своїх зобов`язань щодо постачання теплової енергії; розрахунки з відповідачем за відпущену теплову енергію позивачем проводяться згідно з тарифами на теплову енергію, що діяв у певний час, затвердженими відповідним органом у встановленому законом порядку; в актах приймання-передавання товарної продукції (у преамбулі) автоматично відображається тариф, який діє на даний час (дату формування акту), а на підтвердження правильного застосування тарифів позивачем до відповіді на відзив надано Довідку про тарифи на теплову енергію, згідно якої у розрахунковому періоді застосовано тариф 1 348,23 грн./Гкал. без ПДВ, відповідно до розпорядження КМДА №2077 від 29.12.2020; твердження про незабезпечення принципу змагальності не відповідають дійсності, оскільки саме на підставі поданих відповідачем документів та клопотань, судом першої інстанції прийнято рішення здійснювати розгляд справи з викликом сторін і представник відповідача брала участь у судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, розпорядженням київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 "Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", КП "Київтеплоенерго" визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ "Київенерго".

За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП "Київтеплоенерго" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Отже, з 01.05.2018 постачання теплової енергії здійснює КП "Київтеплоенерго".

06.11.2018 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - Постачальник, Підприємство) та Державною податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - Споживач, Абонент) укладено договір №250137 на постачання теплової енергії у гарячій воді (далі - договір), відповідно до якого Підприємство зобов`язалось виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а відповідач зобов`язався отримати та оплатити її вартість відповідно до умов договору.

Відповідно до пунктів 8.1, 8.2 договір набуває чинності з дня його підписання та діє до моменту його розірвання за письмовою згодою сторін, рішенням суду або в іншому випадку, визначеному чинним законодавством. Керуючись статтею 631 Цивільного кодексу України, сторони домовились про те, що дія цього договору поширюється на взаємовідносини, які фактично виникли між сторонами з 01.05.2018.

Відповідно до пункту 1.2 додаткової угоди від 20.12.2018 до договору, укладеної між Підприємством та Головним управлінням ДФС у м. Києві додано до розділу 1 пункт 1.2 в наступній редакції: Абонент, як правонаступник усіх прав і обов`язків реорганізованих територіальних органів ДФС, приймає на себе всі права та зобов`язання, що визначені договором від 06.11.2018 №250137, та додатками до нього, починаючи з 01.01.2019.

Відповідно до пункту 2 додаткової угоди від 17.02.2020 до договору, укладеної між Підприємством, Головним управлінням ДФС у м. Києві та Головним управлінням ДПС у м. Києві усі права та обов`язки Головного управління ДФС у м. Києві передано Головному управлінню ДПС у м. Києві за договором від 06.11.2018 №250137. Ця додаткова угод є невід`ємною частиною договору.

Згідно з пунктом 1.1 договору предметом цього договору є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим договором.

При виконанні умов цього договору, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися тарифами, затвердженими у встановленому порядку, Положенням про Держенергонагляд, Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації теплових установ і мереж, нормативними актами з питань користування та розрахунків за енергоносії, чинним законодавством України (пункт 2.1 договору).

Відповідно до пункту 2.2.1 договору Підприємство зобов`язується постачати теплову енергію у гарячій воді на потреби: опалення ті вентиляції - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом рок/; в кількості та обсягах згідно з додатком №1 до цього договору.

Згідно з пунктом 2.3.1 договору відповідач зобов`язується додержуватися кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у Додатку №1 до Договору, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії.

Виконувати умови та порядок оплати, в обсягах і в терміни, які передбачені в додатку № 4 до договору (пункт 2.3.2 договору).

Облік теплової енергії здійснюється відповідно до розділу 5 договору.

Відповідно до пункту 5.3 договору Абонент, що має вузол обліку теплової енергії, щомісячно надає "Енергопостачальній організації" звіт по фактичному споживанню теплової енергії, в терміни передбачені у додатку №1 до договору.

Згідно з пунктом 5.5 договору при відсутності приладу обліку або виходу його з ладу - кількість теплової енергії, що відпущена "Абоненту", визначається "Енергопостачальною організацією", як виняток розрахунковим способом.

Обсяги постачання теплової енергії відповідачу визначені в додатку №1 до договору.

Об`єктом споживання теплової енергії є два адміністративних будинка (додатки 8, 9 договору) за адресою: м. Київ, вул. Волоська, 52 та вул.Волоська, 54.

Відповідно до пункту 1,3 додатку 3 до договору розрахунки з відповідачем за відпущену теплову енергію позивачем проводяться згідно з тарифами, затвердженими Розпорядженням виконавчим органом Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), за кожну відпущену Гігакалорію (1 Гкал/грн) без урахування ПДВ. Можливе змінення тарифів в період дії договору.

Відповідно до пункту 1 додатку 4 до договору передбачено, що розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно у грошовій формі.

Пункт 2 додатку 4 до договору визначає, що відповідач щомісяця самостійно отримує з 12 по 15 число в ЦОК за адресою: вул. Волоська, 42:

- Облікову картку фактичного споживання теплової енергії за звітний період;

- Акт звіряння розрахунків на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки "Абонент" повертає в ЦОК);

- Акт приймання-передавання товарної продукції;

- Рахунок-фактуру, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяць, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду.

Згідно з пунктом 3.1.1 договору Енергопостачальна організація має право вимагати від Абонента виконання умов цього договору.

Відповідно до корінця наряду №811072 від 20.10.2020 здійснено включення постачання теплової енергії до адмінбудинку по вул. Волоська, 52, а відповідно до корінця наряду №74514 від 05.04.2021 здійснено відключення постачання теплової енергії до вказаного адмінбудинку.

Відповідно до корінця наряду №821073 від 20.10.2020 здійснено включення постачання теплової енергії до адмінбудинку по вул. Волоська, 54, а відповідно до корінця наряду №75515 від 05.04.2021 здійснено відключення постачання теплової енергії до вказаного адмінбудинку.

Вказані корінці нарядів підписані представниками обох сторін.

Позивач вказує, що відповідач, порушуючи умови договору та норми законодавства, не вносив вчасно плату за отриману теплову енергію у гарячій воді, в результаті чого за період фактичного споживання теплової енергії з січня 2021 по квітень 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 94068,25 грн, на підтвердження чого до матеріалів справи позивачем долучена довідка про стан розрахунків за спожиту відповідачем теплоенергію за вказаними адресами.

Розрахунок за поставлену теплову енергію здійснено відповідно до договірних навантажень, відображених у: Додатку №1 до Договору від 06.11.2018 (п.1.1 Приєднані теплові навантаження 0,057 Гкал/год.); Додатку №9 до Договору від 06.11.2018 (п.1 вул. Волоська, 52 теплові навантаження 0,030 Гкал/год.; п.2 вул. Волоська, 54 теплові навантаження 0,027 Гкал/год., всього по Договору від 06.11.2018 - 0,057 Гкал/год.).

Деталізований розрахунок відображено у облікових картках; актах приймання-передавання товарної продукції; Довідці про нарахування за теплову енергію за Договором №250137, в якій відображено: назва документу; особові рахунки; адреси постачання теплової енергії; теплове навантаження (опалення); значення тарифу, грн. без ПДВ; обсяг** Гкал.; нараховано, грн. без ПДВ; Договірне навантаження (відповідно до Додатку 9 до Договору); тип розрахунку: 1гр. - за лічильником, 3 гр. - за навантаженням; тощо.

У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача 94 068,25 грн боргу за теплову енергію за період січня-квітня 2021 року, а також 34 516,21 грн інфляційних втрат та 7 462,07 грн три проценти річних.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що між сторонами були відсутні правовідносини у спірний період, також відповідач не володів і не користувався адміністративними будівлями, по яких виникла заборгованість, тому він є неналежним відповідачем, оскільки балансоутримувачем приміщень за адресами вулиця Волоська 52А та вулиця Волоська 54А у період з 01.01.2020 по 31.07.2021 було Головне управління Державної фіскальної служби ум. Києві. Також посилався на пропуск позивачем строку позовної давності.

За наслідком розгляду даного спору суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із вказаним висновком суд першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі договору №250137 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 06.11.2018 та додаткових угод до нього.

Вказаний договір укладений належним чином, у матеріалах справи відсутні докази визнання його недійсним або розірвання.

Предметом розгляду даного спору є вимога позивача про стягнення вартості теплової енергії, яка поставлялась на умовах вказаного договору у адміністративні будинки за адресами м.Київ, вул. Волоська, буд. 52 та буд.54.

У відповідності до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України (далі - ГК України), за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно з ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" (в редакції чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Статтею 20 Закону України "Про теплопостачання" встановлено, що тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, ідо виробляється суб`єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Відповідно до пункту 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198, споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, спір між сторонами виник з приводу виконання умов договору від 06.11.2018 №250137, в частині фактичного надання позивачем послуг постачання теплової енергії відповідачу у період з січня по квітень 2021 року та встановлення обставин наявності / відсутності у відповідача заборгованості.

При цьому, укладення договору №250137 від 17.02.2020 жодним чином не впливає на спірні правовідносини сторін, які виникли за договором від 06.11.2018 за період з січня по квітень 2021, оскільки не припиняє дію останнього.

Так, з пояснень сторін вбачається, що договір №250137 про закупівлю товару (теплова енергія у гарячій воді/парі) від 17.02.2020 діяв до 31.12.2020, що передує спірному періоду споживання (січень - квітень 2021 року).

У той же час, пунктом 8.3 договору від 06.11.2018, на підставі якого заявлено даний позов, встановлено, що у разі проведення Абонентом закупівлі теплової енергії за процедурою, передбаченою Законом України "Про публічні закупівлі", дія цього договору зупиняється на період здійснення постачання теплової енергії за договором, який буде укладено за результатами закупівлі за державні кошти. Після закінчення строку дії такого договору дія цього договору відновлюється автоматично.

Отже, враховуючи наведені умови договору від 06.11.2018, є юридично правильним висновок суду першої інстанції про те, що з 01.01.2021 (після закінчення строку дії договору від 17.02.2020) дія договору від 06.11.2018 відновилась автоматично.

Доказів розірвання, внесення змін до умов в частині строку дії договору від 06.11.2018 матеріали справи не містять, що в свою чергу свідчить про обов`язковість його виконання сторонами в силу положень пункту 8.1 останнього, в тому числі і відповідачем, який з 17.02.2020 став правонаступником сторони абонента, а відтак є належним відповідачем у даній справі.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази та посилання відповідача на укладення аналогічного за предметом договору №250137 від 17.02.2020, незрозумілим є невчинення сторонами дій на припинення дії договору від 06.11.2018, натомість, укладання сторонами в ту саму дату (17.02.2020) додаткової угоди до договору про заміну сторони за договором від 06.11.2018 з Головного управління ДФС у місті Києві на Головне управління ДПС у м.Києві (відповідача), як правонаступника.

Крім того, як вірно встановив суд першої інстанції, рішенням Київради від 08.07.2021 №1595/1636 визначається перелік нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Києва, яке повертається зі сфери управління та іншого безоплатного користування державних органів, установ і організацій. Вказане рішення набирає чинності з дня його офіційного оприлюднення. Відповідно до п.п.15, 16 Переліку нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Києва, яке повертається зі сфери управління та іншого безоплатного користування державних органів, установ і організацій до рішення №1595/1636 повертаються нежитлові будинки вул. Волоська, 52-а та вул. Волоська, 54-а. Крім того, відповідачем надана копія запиту до Київської міської державної адміністрації "Щодо надання інформації про балансоутримувача", в якому відповідач просить надати інформацію щодо балансоутримувача адміністративних будівель, розташованих в тому числі за адресами: м. Київ, вул. Волоська, 52-а та вул. Волоська, 54-а. У той час, як Об`єктом споживання теплової енергії є два адміністративних будинка (додатки 8, 9 договору від 06.11.2018) за адресою: м. Київ, вул. Волоська, 52 та вул. Волоська, 54. До того ж нежитлові приміщення за вказаною адресою повертаються до територіальної громади м. Києва після 08.07.2021, в той час як період фактичного споживання теплової енергії, відображений у позовній заяві, з січня 2021 року по квітень 2021 року.

Згідно листа Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київради від 24.05.2024 в період з 01.01.2020 по 31.07.2021 нежитлові будівлі за адресами: м. Київ, вул. Волоська, 52-а та вул. Волоська, 54-а перебували на балансі ГУ ДФС у м. Києві, тобто особи правонаступником якої є відповідач.

Таким чином, відповідачем належними та допустимими доказами не доведено підстав того, що у спірний період Головне управління ДПС у м.Києві не користувалось нежитловими приміщеннями за адресою: м. Київ, вул. Волоська, 52 та вул. Волоська, 54 і як наслідок, що у нього відсутній обов`язок сплачувати вартість спожитої теплової енергії.

Питання прийняття облікових карток (табуляграм), як доказів у справах про стягнення заборгованості за договорами постачання (купівлі-продажу) теплової енергії у гарячій воді, у контексті їх оцінки судами, неодноразово вирішувалося у судовій практиці (постанови Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/6652/17, від 12.07.2018 у справі №910/6654/17, від 12.10.2018 у справі №910/30728/15 та від 03.09.2020 у справі №910/17662/19).

Отже, надані позивачем докази у сукупності підтверджують як факт постачання теплової енергії до будинків, що знаходяться за адресами м.Київ, вул. Волоська, буд. 52 та буд.54, так і обов`язок відповідача оплатити теплову енергію.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачем підтверджено факт надання послуг з постачання теплової енергії відповідачу за Договором належними та допустимими доказами, а наявність підпису особи, яка є представником споживача (відповідача) підтверджує факт включення та відключення опалення у опалювальному сезоні 2020-2021, а відтак і надання відповідачу теплової енергії у визначених ним обсягах згідно добових звітів, облікових карток та актів приймання -передавання товарної продукції.

При цьому, відповідачем не надано доказів не споживання теплової енергії за договором у спірний період як і не надано контррозрахунку вартості обсягів спожитої енергії за "вірним" на його думку тарифом.

Згідно пункту 1 Додатку № 3 до договору розрахунки з абонентом за відпущену теплову енергію "Енергопостачальною організацією" проводяться згідно з тарифами, затвердженими Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 23.07.2018 №1294 за кожну відпущену гігакалорію (1 Гкал./грн) без урахування ПДВ: для опалення 1555,42 грн/Гкал.

Пунктом 3 Додатку №3 до договору закріплено можливе змінення тарифів в період дії Договору.

З матеріалів справи вбачається, що розрахунки за відпущену теплову енергію позивачем проводяться згідно з тарифами на теплову енергію, що діяв у певний (спірний час), затвердженими відповідним органом у встановленому законом порядку для КП "Київтеплоенерго".

У наданих актах приймання - передавання товарної продукції за спірний період міститься посилання на тарифи, затверджені Розпорядженням КМВА від 29.09.2023 №760, яке, згідно пояснень позивача, застосовано автоматично при формуванні акту у зв`язку із подачею позову.

При цьому у актах приймання - передавання товарної продукції застосовано тариф 1348,23 грн (без ПДВ) за одиницю виміру Гкал, на підставі розпорядження КМДА від 29.12.2020 №2077, що відповідно підтверджує правильність здійснених позивачем нарахувань.

Неотримання відповідачем Актів приймання-передавання товарної продукції за договором за період з січня по квітень 2021 року є виключно суб`єктивною поведінкою сторони, оскільки пунктом 2 Додатку №4 до договору саме на відповідача покладено обов`язок отримувати документи за договором, в тому числі облікові картки, рахунки фактури та акти приймання - передавання товарної продукції.

В свою чергу факт отримання рахунку та акту приймання - передавання товарної продукції не впливає на обов`язок відповідача здійснити оплату у відповідності до пункту 4 Додатку №4 до договору у строк до 25 числа поточного місяця.

Таким чином, обов`язок оплати отриманої теплової енергії мав бути виконаний не пізніше 25.01.2021 за січень 2021 року, 25.02.2021 за лютий 2021 року, 25.03.2021 за березень 2021 року та 25.04.2021 за квітень 2021 року.

Частиною 1 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

За таких обставин є вірним висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 94 068,25 грн є доведеними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у заявленій позивачем сумі.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт несвоєчасного виконання відповідачем свого обов`язку щодо оплати поставленої у спірні періоди теплової енергії, позивач відповідно до положень ст. 625 ЦК України має право нарахувати на прострочені суми грошових зобов`язань інфляційні втрати та 3 % річних та звернутися за їх стягненням до суду.

У зв`язку із простроченням оплати спожитої теплової енергії позивачем нараховані та заявлені до стягнення з відповідача 34 516,21 грн інфляційних втрат коштів та 7 462,07 грн три проценти річних, нараховані за період з січня 2021 року по жовтень 2023 року включно, з врахуванням збільшення суми заборгованості по кожному з актів.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат коштів, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вони виконані вірно, а тому позовні вимоги про стягнення 34 516,21 грн інфляційних втрат коштів та 7 462,07 грн три проценти річних підлягають задоволенню повністю.

Щодо заяви відповідача про застосування наслідків пропуску позивачем позовної давності та відмови у позові з підстав його пропуску, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Згідно приписів ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, обов`язок оплати вартості теплової енергії мав бути виконаний не пізніше 25.01.2021 за січень 2021 року, 25.02.2021 за лютий 2021 року, 25.03.2021 за березень 2021 року та 25.04.2021 за квітень 2021 року, а отже трирічний строк для пред`явлення позовних вимог за твердженнями відповідача спливав 25.01.2024, 25.02.2024, 25.03.2024 та 25.04.2024 відповідно.

Однак, відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Крім того, відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257- 252, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

З 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року на усій території України було встановлено карантин відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 (зі змінами), а з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022.

Враховуючи наведені положення ЦК України, позивачем на момент звернення з позовом до суду (01.05.2024) не пропущена позовна давність із заявлених ним вимог.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені фактичні обставини справи, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов у повному обсязі та стягнув з відповідача заборгованість за спожиту теплову енергію, а також нараховані позивачем 3% річних та інфляційні втрати коштів.

Щодо посилань відповідача на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, то з пояснень позивача і відповідача, які ними подавались суду першої інстанції, вбачається, що обидві сторони посилаються на відзив на позовну заяву, однак у матеріалах вказаний відзив відсутній, до апеляційної скарги вказаний відзив відповідачем не доданий, а у описі вкладення, згідно якого відзив направлявся на адресу Господарського суду міста Києва, не вказано у якій самій справі подавався зазначений відзив.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції розглянув і надав оцінку всім наявним у матеріалах справи поясненням та клопотанням відповідача, забезпечив участь представника відповідача в судовому засіданні в режимі відеоконференції, що свідчить про дотримання судом першої інстанції принципу змагальності сторін та принципу рівності учасників судового процесу перед судом та законом.

Таким чином, доводи апелянта по суті його скарги на рішення суду в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 01 серпня 2024 року - без змін.

2. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 01 серпня 2024 року у справі №910/5387/24.

3. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді А.О. Мальченко

І.М. Скрипка