ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2025 Справа № 904/770/25
за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ, м Харків особі відокремленого структурного підрозділу Кременчуцький льотний коледж Харківського національного університету внутрішніх справ, м. Кременчук, Полтавська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтекс Інвест", м. Дніпро

про визнання недійсним пункту договору про постачання та повернення безпідставно сплачених коштів

Суддя Ярошенко В.І.

Секретар судового засідання Бублич А.В.

Представники:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ПРОЦЕДУРА

Харківський Національний Університет Внутрішніх Справ в особі відокремленого структурного підрозділу Кременчуцький льотний коледж Харківського національного університету внутрішніх справ звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтекс Інвест", в якому просить суд:

- визнати недійсним п. 2.1. договору від 04.09.2023 № 88-СК (з урахуванням внесених змін додатковою угодою від 07.09.2023 № 1), укладеного між Харківським національним університетом внутрішніх справ в особі відокремленого структурного підрозділу Кременчуцького льотного коледжу Харківського національного університету внутрішніх справ та Товаристом з обмеженою відповідальністю ІНТЕКС ІНВЕСТ в частині включення до ціни Договору суми ПДВ у розмірі 43 433, 33 грн, з урахуванням змін внесених додатковою угодою від 26.04.2024 № 1;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ІНТЕКС ІНВЕСТ на користь Харківського національного університету внутрішніх справ в особі відокремленого структурного підрозділу Кременчуцького льотного коледжу Харківського національного університету внутрішніх справ грошові кошти в сумі 43 433, 33 грн.

Ухвалою від 03.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

05.03.2025 від Кременчуцького льотного коледжу Харківського національного університету внутрішніх справ надійшла заява про проведення засідання за відсутності учасника справи.

В судове засідання 31.03.2025 представники сторін не з`явились. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Ухвалою суду від 31.03.2025 закрито підготовче провадження. Справу призначено до розгляду в засіданні по суті на 28.04.2025.

В судове засідання 28.04.2025 представники сторін не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Про час та місце судового засідання були повідомлені відповідно до положень ГПК України.

Згідно із частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Тож суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд наголошує на тому, що сторони скористались своїм правом на подання заяв по суті справи із посиланням на конкретні докази та нормативне обґрунтування своїх правових позицій.

В ході судового засідання 28.04.2025 розглянуто справу по суті, встановлено обставини справи та досліджено наявні у матеріалах справи докази.

В судовому засіданні 28.04.2025 ухвалено судове рішення в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України з оформленням вступної та резолютивної частин.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача викладена у позовній заяві

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі укладеного сторонами договору № 88-СК про закупівлю товарів за державні кошти від 04.09.2023 (з урахуванням внесених змін додатковою угодою № 1 від 07.09.2023), позивач зайво сплатив на користь відповідача у складі вартості придбаного товару, податок на додану вартість в розмірі 43 433, 33 грн, що суперечить положенням норми підпункту г підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 розділу V Податкового кодексу України та порушує постанову Кабінету Міністрів України №178 від 2 березня 2022 року Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період військового стану в частині застосування 20% ставки податку (ПДВ), в той час як постачання товарів для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави мали обкладатися податком на додану вартість за нульовою ставкою.

Позивач зазначає, що зміст оспорюваного правочину в частині суперечить положенням Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, що в силу вимог частини 1 статті 2023, частини 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання договору недійсним у цій частині.

Позиція відповідача

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на позов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ

04.09.2023 між Харківським національним університетом внутрішніх справ в особі Кременчуцького льотного коледжу Харківського національного університету внутрішніх справ (далі замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтекс Інвест" (далі відповідач, постачальник) укладено договір № 88-СК про закупівлю товарів за державні кошти від 04.09.2023.

Відповідно до пункту 1.1 договору, постачальник зобов`язується у 2023 році поставити у передбачені цим договором строки код ЄЗС ДК 021:20-9 Нафта та дистиляти (дизельне паливо, бензин А-92 (скретч-картки), а замовник зобов`язується отримати товар та сплатити його вартість в порядку та на умовах, передбачених цим договором.

Найменування, ціна та одиниця виміру товару визначається відповідно до специфікації (додаток № 1), яка є невід`ємною частиною цього договору (пункт 1.2 договору).

Кількість товару становить: дизельне паливо 1400 літрів, бензин А-92 4000 літрів

Згідно з п. 2.1 договору (з урахуванням внесених змін додатковою угодою № 1 від 07.09.2023), ціна договору складає: 260 600 грн, з урахуванням ПДВ 43 433,33 грн.

Підставою для оплати поставленого товару є рахунок та видаткова накладна постачальника за товар (пункт 2.3 договору).

Оплата за поставлений товар здійснюється шляхом безготівкового переказу кошів на поточний рахунок постачальника, вказаний у даному договорі протягом 30 календарних днів з дати підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної постачальника на товар та отримання замовником рахунку (пункт 2.4 договору).

Строк поставки товару: з дати укладання договору до 31.12.2023 року. Передача покупцю товару за цим договором здійснюється на АЗС постачальника, шляхом заправки автомобілів покупця при пред`явленні довіреними особами покупця скретч-картки (п. 3.1 договору).

Пунктом 3.2 договору, місце поставки товару АЗС постачальника.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2023, а в частині взаєморозрахунків до повного їх виконання сторонами (п. 10.1 договору).

Сторонами укладено додаток № 1 до договору специфікацію (з урахуванням внесених змін додатковою угодою № 1 від 07.09.2023), якою погоджено поставку товару, а саме: дизельне паливо 1400 літрів, ціна за одиницю - 49 грн/л з ПДВ, загальною вартістю 68 600 грн; бензин А-92 4000 літрів, ціна за одиницю - 48 грн/л з ПДВ, загальною вартістю 192 000 грн.

На виконання умов договору Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтекс Інвест" поставлено товар на суму 260 600 грн, а Харківським національним університетом внутрішніх справ в особі Кременчуцького льотного коледжу Харківського національного університету внутрішніх справ отримано товар, що підтверджується видатковою накладною № 0040/0000512 від 07.09.2023 на суму 260 600 грн, у т.ч. ПДВ 43 433,33 грн

Постачальником виставлено відповідачу рахунок-фактуру № 0040/0000549 від 07.09.2023 на суму 260 600 грн, а замовником здійснено оплату в повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією № 2463 від 07.09.2023 на суму 260 600 грн, в т.ч. ПДВ 43 433, 33грн.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 № 178 Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану (далі - постанова КМУ № 178) установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану, операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби України тощо, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою. Постанова КМУ № 178 набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022.

Постанова Кабінету Міністрів України № 178 від 02.03.2022 містить посилання на норми підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України за нульовою ставкою оподатковуються операції для заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту Збройних Сил України, що бере участь у миротворчих акціях за кордоном України, або в інших випадках, передбачених законодавством.

Таким чином фактичне постачання товару за договором № 88-СК про закупівлю товарів за державні кошти від 04.09.2023 здійснене відповідачем після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 178 від 02.03.2022.

Отже, включення до вартості закуповуваного пального згідно з вказаним договором податку на додану вартість у розмірі 43 433, 33 грн та подальша його сплата постачальнику не відповідає вимогам підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України та постанові Кабінету Міністрів України № 178 від 02.03.2022, а сплачені кошти у сумі 43 433, 33 грн є безпідставно набутим майном.

Позивач з огляду на вимоги вищезазначених нормативних актів звертався до відповідача з претензію № 1/4 660 від 24.04.2024 про повернення на розрахунковий рахунок позивача 43 433, 33 грн, сплачених коштів ПДВ у складі вартості товарів, поставлених за договором № 88-СК від 04.09.2023.

Однак, як зазначає позивач, відповідач відповідь на вимогу не надав, заборгованість не сплатив, що і стало причиною звернення до суду.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо правовідносин сторін

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

З огляду на наявний в матеріалах справи договір та обставини справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з поставки товару.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Щодо визнання пункту 2.1 договору № 88-СК про закупівлю товарів за державні кошти від 04.09.2023 недійсним

У частині 1 статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами частин першої і третьої статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становить умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними (частина п`ята статті 180 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 11 Закону України "Про ціни і ціноутворення" вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Отже сторони на договірних засадах передбачають формування ціни за договором.

У підпункті 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що ПДВ - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

За змістом підпунктів а і б пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів / послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 Податкового кодексу України.

За своєю правовою сутністю ПДВ є часткою новоствореної вартості та сплачується покупцем (замовником послуг).

Відповідно до частини 1 статті 1 Податкового кодексу України податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно із підпунктом "г" підпункту 195.1.2 статті 195 Розділу V Податкового кодексу України за нульовою ставкою оподатковуються операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту Збройних Сил України, що бере участь у миротворчих акціях за кордоном України, або в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про оборону України" у разі збройної агресії проти України органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії.

З початком відкритої збройної агресії Російської Федерації, підрозділи Державної спеціальної служби транспорту зустріли ворога та активно виконують завдання щодо захисту суверенітету України й наразі.

Саме тому, маючи на меті спростити порядок та сприяти оперативному матеріальному забезпеченню військових формувань, 02.03.2022 прийнято постанову Кабінету Міністрів України "Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану" № 178.

Відповідно до пунктів 1, 2 вищевказаної постанови, до припинення чи скасування воєнного стану операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Міністерства внутрішніх справ, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших утворених відповідно до законів військових формувань, їх з`єднань, військових частин, підрозділів, установ або організацій, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022.

Відповідно до пункту 4 Статуту Харківського Національного Університету Внутрішніх Справ, затвердженого наказом Міністерства Внутрішніх справ України від 15 травня 2012 року №429 (у редакції наказу Міністерства Внутрішніх справ України від 12 березня 2024 року №155) Університет має статусу національного закладу вищої освіти, є юридичною особою, бюджетною установою, перебуває у сфері управління МВС та здійснює освітню діяльність згідно з виданими ліцензіями на її провадження.

Відповідно до пункту 14 Статуту до територіально відокремлених структурних підрозділів Університету, що проводять освітню та господарську діяльність, належать:

Кременчуцький льотний коледж Харківського національного університету внутрішніх справ (місце знаходження: вул Перемоги, 17/6, Автозаводський р-н, м. Кременчук, Полтавська область, 39605) головним завданням якого є здійснення підготовки, перепідготовки, підвищення кваліфікації авіаційного персоналу, а також провадження, господарської діяльності в галузі авіації відповідно до вимог законодавства України.

Відповідно до пункту 4 розділу 3 Статуту МВС затверджує кошторис, плани асигнувань загального фонду бюджету, плани спеціального фонду, плани використання бюджетних коштів, помісячні плани використання бюджетних коштів і штатний розпис (штат) Університету та зміни до них.

Відповідно до пункту 1.2. Положення про Кременчуцький льотний коледж Харківського національного університету внутрішніх справ затвердженого наказом Харківського національного університету внутрішніх справ №747 від 30.12.2022 року коледж є філією (територіально відокремленим структурним підрозділом, що проводить освітню діяльність) Харківського національного університету внутрішніх справ (далі - Університет). Коледж є закладом вищої освіти із специфічними умовами навчання, не є юридичною особою та діє на підставі Статуту Університету та цього Положення відповідно до отриманих ліцензій на провадження освітньої та господарської діяльності. Коледж, згідно з чинним законодавством України, має статус бюджетної установи.

Відповідно до пункту 1.12. положення Коледжу делеговані окремі права юридичної особи, а саме: одержувати бюджетне фінансування, здійснювати господарську діяльність, мати розрахункові рахунки в органах Державної казначейської служби України, поточні, валютні рахунки в установах банків, бланк, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, штампи, особисті знаки, логотип, бланки з написом свого найменування та ідентифікаційного коду, вести власний баланс та здійснювати самостійно звітність тощо.

Відповідно до пункту 1.13. Положення з метою здійснення своєї діяльності Університет наділяє Коледж основними та обіговими засобами, надає право самостійного ведення бухгалтерського обліку, право реєстрації та сплати податків і зборів за місцем знаходження Коледжу.

Відповідно до пункту 1.14. Положення коледж є розпорядником коштів III рівня.

Відповідно до пункту 1.15. Положення фінансування коледжу здійснюється за рахунок Державного бюджету України (загального та спеціального фондів) через Університет.

Таким чином, Кременчуцький льотний коледж Харківського національного університету внутрішніх справ є розпорядником бюджетних коштів та уповноважене здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до пункту 1.3., розділу 1 Положення Коледж утворений відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 13 березня 2019 року № 186-р "Про передачу цілісного майнового комплексу Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету до сфери управління Міністерства внутрішніх справ".

Відповідно до пункту 1.4., розділу 1 Положення Коледж підпорядковується ректору Університету, першому проректору та проректорам за напрямами діяльності. У своїй діяльності Коледж співпрацює з ректоратом, філією, факультетами, кафедрами, відділами та іншими структурними підрозділами Університету.

Відповідно до пункту 3.1., розділу 3 Положення Коледж створений з метою здійснення Університетом статутних завдань для задоволення потреб ринку праці у відповідних фахівцях, а також для надання платних послуг у галузі освіти, авіації тощо.

Відповідно до пунктів 3.2.1., 3.2.2 розділу 3 Положення одними з основних завдань Коледжу є: Підготовка згідно з державним замовленням кваліфікованих фахівців для системи Міністерства внутрішніх справ України (Національної поліції України, Державної прикордонної служби України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Національної гвардії України), а також на умовах договорів, угод, контрактів із фізичними та юридичними особами України та іноземних країн; Підготовка, перепідготовка, підвищення кваліфікації авіаційного персоналу державної та цивільної авіації.

Системний аналіз вказаних норм права засвідчує, що приписи підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Розділу V Податкового кодексу України та приписи постанови Кабінету Міністрів України № 178 від 02.03.2022 поширюються на діяльність органів Міністерства внутрішніх справ в особі установ або організацій, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету, якою є позивач.

На підставі викладеного, операції з постачання позивачу товару за договором № 88-СК про закупівлю товарів за державні кошти від 04.09.2023 (з урахуванням внесених змін додатковою угодою № 1 від 07.09.2023) оподатковуються за нульовою ставкою, що свідчить про безпідставне включення в ціну вказаних договорів, зазначену в пункті 2.1 договору, суми податку на додану вартість.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 217 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Разом з цим, у застосуванні наведених положень статей Цивільного кодексу України слід враховувати, що умова договору, щодо якої ставиться вимога про визнання її недійсною, не може бути істотною умовою договору, оскільки в такому випадку правочин має бути визнаний недійсним в цілому (правовий висновок Верховного Суду викладено у постанові від 12.03.2018 зі справи № 910/22319/16).

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, приписи статті 217 Цивільного кодексу України регулюють питання щодо правової долі правочину, що має дефекти окремих його частин.

При цьому закону може суперечити лише певна частина умов правочину, а інша - йому відповідати. Отже, за таких обставин не завжди доцільно визнавати правочин недійсним у цілому. Не призводить недійсність окремої частини правочину до недійсності інших його частин. Тому законодавець не встановлює недійсності правочину через недійсність окремої його частини, але лише за умови, якщо є підстави вважати, що правочин міг би бути вчинений без включення до нього цієї недійсної частини.

Зокрема, у випадку, що розглядається, можна припустити наявність (існування) договору № 88-СК про закупівлю товарів за державні кошти від 04.09.2023 і без включення до нього умови щодо необхідності сплати ПДВ.

Хоча ПДВ й включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто у договірному порядку. Вказаний правовий висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.12.2021 у справі № 910/12764/20.

Так, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.12.2021 у справі № 910/12764/20 відступив від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 08.04.2021 у справи № 922/2439/20 щодо неможливості визнання недійсним частини договору стосовно визначення ПДВ (з посиланням на те, що включення в оплату ПДВ містить ціну розрахункової одиниці вартості товару, тобто є істотною умовою договору).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 03.12.2021 у справі № 910/12764/20, договір може бути визнаний недійсним в частині включення суми ПДВ до вартості товару.

Зокрема, зміст оспорюваного правочину в цій частині суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, що в силу вимог частини 1 статті 203, частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання договору недійсним у цій частині.

Оскільки пунктом 2.1 договору № 88-СК про закупівлю товарів за державні кошти від 04.09.2023 до ціни договору всупереч вимогам Податкового кодексу України та постанови КМУ № 178 включено суму ПДВ (43 433, 33грн), суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання недійсними положень такого договору в частині включення до ціни правочину ПДВ.

Щодо стягнення безпідставно набутих коштів

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, що викладений у пункті 37 постанови від 01.06.2021 у справі № 916/2478/20, якщо сторона зобов`язання набула кошти (суму ПДВ) за рахунок іншої сторони не в порядку виконання договірного зобов`язання, що виключає застосування до правовідносин сторін норм зобов`язального права, а поза підставами, передбаченими договором, внаслідок їх перерахування на рахунок відповідача понад вартість товару, який було поставлено, то такі кошти набуто на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Загальна умова частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувача), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 Цивільного кодексу України.

Зокрема, набуття відповідачем як однією зі сторін зобов`язання коштів за рахунок іншої сторони не в порядку виконання договірного зобов`язання, а поза підставами, передбаченими договором, внаслідок перерахування на рахунок відповідача понад вартість товару, який було поставлено, виключає застосування до правовідносин сторін норм зобов`язального права, а є підставою для застосування положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

Як було зазначено вище, Постанова КМУ № 178 набрала чинності з дня її опублікування і застосовувалась з 24.02.2022.

Так, однією із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України). Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Принцип добросовісності - це загально правовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.

Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.

Водночас, відповідач не повернув та не вжив жодних дій до повернення безпідставно набутих коштів і після звернення позивача із претензією № 1/4 660 від 24.04.2024 про повернення сплачених коштів у виді податку на додану вартість за вказаними договорами розмірі 43 433, 33 грн.

Таким чином, наведені відомості та докази свідчать про те, що ПДВ до ціни вказаних договорів включено в порушення вимог діючого законодавства, що вказує на недобросовісність останнього, як учасника господарських відносин.

Фактично відповідач порушив основоположні засади цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України).

Таким чином, відповідач отримав від позивача суму ПДВ, попри те, що відповідний товар оподатковувався за нульовою ставкою, та наявні правові підстави для стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів в сумі 43 433, 33 грн, оскільки неповернення відповідачем позивачу зазначеної суми, перерахованої поза межами договірних платежів, має наслідком збагачення відповідача за рахунок позивача поза підставою, передбаченою законом. Аналогічної правової позиції (за змістом) дотримується Верховний Суд у постанові від 10.02.2022 у справі № 916/707/21.

Враховуючи вказане, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 43 433, 33 грн безпідставно набутих грошових коштів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору в розмірі 6 056 грн покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 231, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним пункт 2.1. договору № 88-СК про закупівлю товарів за державні кошти від 04.09.2023 (з урахуванням внесених змін додатковою угодою № 1 від 07.09.2023 ), укладений між Харківським національним університетом внутрішніх справ в особі відокремленого структурного підрозділу Кременчуцького льотного коледжу Харківського національного університету внутрішніх справ та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтекс Інвест" в частині включення до ціни договору суми ПДВ у розмірі 43 433, 33 грн, з урахуванням змін внесених додатковою угодою № 1 від 26.04.2024.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтекс Інвест" (49600, м. Дніпро, вул. Мандриківська, буд. 47, офіс 206/2; ) на користь Харківського національного університету внутрішніх справ (61080, м Харків, проспект Льва Ландау, 27, ) в особі відокремленого структурного підрозділу Кременчуцький льотний коледж Харківського національного університету внутрішніх справ (39605, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Перемоги, буд. 17/6, ) 43 433, 33 грн безпідставно набутих грошових коштів та 6 056 грн витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення 30.04.2025

Суддя В.І. Ярошенко