ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
УХВАЛА

01 травня 2025 року Справа № 915/559/24

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко Т.В.,

представника (стягувача) позивача: Дубровного М.О. (у засіданні 30.04.2025),

представника (боржника) відповідача: Гоцуляк Ю.С. (у засіданні 30.04.2025),

приватного виконавця Булахевіч С.В. (у засіданні 30.04.2025),

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч Степана Вікторовича б/н від 23.04.2025 про зміну способу та порядку виконання рішення суду у справі

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Агро Експорт Миколаїв,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Новоодеський елеватор,

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача:

приватний виконавець Виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитро Олександрович,

про: витребування майна,-

в с т а н о в и в:

Приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч Степан Вікторович звернувся до суду із заявою б/н від 23.04.2025 про зміну способу та порядку виконання рішення суду у даній справі.

За приписами ч.1 ст.331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Якщо судове рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, чи рішення, що підлягає виконанню, набрало законної сили, то відсутність матеріалів судової справи у зв`язку з їх витребуванням судом апеляційної чи касаційної інстанції не перешкоджає розгляду заяви, передбаченої абзацом першим цієї частини, крім випадку зупинення виконання судового рішення судом касаційної інстанції або зупинення виконавчого провадження.

Згідно ч.2 ст.331 ГПК України, заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Ухвалою суду від 24.04.2025 розгляд заяви призначено в судовому засіданні на 30.04.2025.

Боржник (відповідач) у письмових запереченнях б/н від 30.04.2025 просить суд відмовити у задоволенні заяви приватного виконавця посилаючись на наступне:

- виконавцем не доведено належними, допустимими та достовірними доказами обґрунтованість вартості 245475 кг зерна пшениці 4 класу в розмірі 2261021,13 грн, яка заявлена до стягнення з відповідача. Доданий приватним виконавцем висновок експерта, який був виготовлений за заявою позивача, на думку боржника, не може сприйматися як належний доказ у справі з огляду на наявні в такому експертному висновку суперечності;

- боржник стверджує, що вартість безпідставно набутого майна повинна визначатись станом на дату відкриття судом провадження у даній справі (20.05.2024), а не на дату ухвалення остаточного судового рішення;

- у таблиці 1 «Аналіз ринку продажу», експертом вказане таке найменування досліджуваного товару, як «пшениця фуражна», однак предметом судового спору було зерно пшениці 4 класу, тому експертному дослідженню підлягав саме спірний товар;

- в абзаці 5 останньої сторінки висновку зазначено, що ринкова вартість 245,475 т зерна пшениці 4 класу визначена експертом станом на січень березень 2025 року, при цьому позивач у заяві вказує на те, що ринкова вартість пшениці визначена станом на січень 2025.

У судовому засіданні 30.04.2025 представники учасників справи підтримували висловлені позиції та доводи, викладені на їх обґрунтування.

У судовому засіданні 30.04.2025 суд оголосив перерву для постановлення ухвали.

У судовому засіданні 01.05.2025 судом підписано вступну та резолютивну частини ухвали без її проголошення.

Розглянувши заяву приватного виконавця, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст.326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до вимог ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частиною 2 ст.13 Закону України Про судоустрій і статус суддів визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно ст.326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 12.09.2024, яке набрало законної сили 29.01.2025, витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Новоодеський елеватор» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Експорт Миколаїв» зерно пшениці 4 класу врожаю 2021 року у кількості 245475 кілограм.

19.02.2025 на виконання вказаного рішення судом видано відповідний наказ, за яким 24.02.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевічем С.В. відкрито виконавче провадження №77291598.

В обґрунтування заяви приватний виконавець вказує наступне:

- у ході виконання ТОВ «Новоодеський елеватор» добровільно рішення суду не виконало;

- при примусовому виконанні приватним виконавцем було направлено на адресу ТОВ «Новоодеський елеватор» постанову про відкриття виконавчого провадження з вимогою про витребування на користь ТОВ «Агро Експорт Миколаїв» зерна пшениці 4 класу врожаю 2021 року у кількості 245475 кілограм;

- 11.03.2025 ТОВ «Новоодеський елеватор» надало на адресу приватного виконавця лист-відповідь №32, якою повідомило про відсутність майна - зерна пшениці 4 класу врожаю 2021 року у кількості 245475 кілограм;

- 24.03.2025 приватним виконавцем було повторно направлено до ТОВ «Новоодеський елеватор» вимогу №6836 про необхідність виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.09.2024 у справі №915/559/24;

- 04.04.2025 ТОВ «Новоодеський елеватор» надало лист-відповідь, де повідомило про відсутність у ТОВ «Новоодеський елеватор» майна зазначеного в виконавчому документі, оскільки таке майно було реалізовано, що підтверджується договором купівлі-продажу №12-12/23 від 12.12.2023, наказом №000000110 від 12.12.2023, актом розрахунку №НЕ230000699 від 13/12-2023, карткою №71 аналізу зерна по ТОВ «Новоодеський елеватор», складською квитанцією на зерно №927 від 13.12.2023, видатковою накладною №1406 від 13.12.2023.

В підтвердження зазначених обставин приватним виконавцем додано до заяви копії відповідних письмових доказів.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є джерелом права, а саме пункт 37 рішення ЄСПЛ по справі «Деркач та Палек проти України» (заяви №34297/02 та №39574/02) від 21.12.2004, остаточне з 06.06.2005, Європейський Суд зазначив, що суд знову наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, пункт передбачає "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити, щоб пункт 1 статті 6 детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень. Тлумачення статті 6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6 ("Бурдов проти Росії", заява №589498/00, п.34).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, право доступу до суду включає право на виконання судового рішення без надмірних затримок. За певних обставин така затримка може бути виправданою, але вона не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 2774/93, п.74).

У рішенні від 17.05.2005 по справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Спосіб і порядок виконання рішення суду передбачають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій.

Під зміною способу і порядку виконання судового рішення розуміють застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв`язку з неможливістю виконання цього рішення раніше визначеними способом і порядком.

Отже, зміна способу та порядку виконання рішення є однією з процесуальних гарантій відновлення захищених судом прав та інтересів фізичних і юридичних осіб.

Застосування на підставі ч.3 ст.1212 ЦК України правового механізму, передбаченого ч.2 ст.1213 ЦК України, у зв`язку з неможливістю повернення відповідачем майна в натурі на виконання судового рішення у зв`язку з обставинами, які виникли після ухвалення цього рішення, не є зміною способу захисту.

Субсидіарна реалізація механізму, передбаченого ч.2 ст.1213 ЦК України, у ситуації, коли рішення про витребування майна з чужого незаконного володіння неможливо виконати з причин втрати такого майна після ухвалення рішення суду, допускається як у порядку, визначеному розділом V ГПК України, через подання заяви про зміну способу виконання судового рішення, так і шляхом пред`явлення окремого позову про відшкодування вартості безпідставно збереженого майна. Водночас вартість такого майна на підставі ч.2 ст.1213 ЦК України підлягає встановленню на момент розгляду справи про повернення майна, тобто на момент розгляду віндикаційного позову.

Аналогічного правового висновку дійшла і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.09.2024 по справі №201/9127/21.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що відшкодування вартості безпідставно збереженого відповідачем майна дійсно може бути реалізовано через зміну способу та/або порядку виконання судового рішення у справі.

Встановленні вище обставини дають підстави дійти висновку про наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення суду по даній справі.

Згідно ч.3 ст.331 ГПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Невиконання боржником судового рішення про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна стягувача або майна, присудженого на користь стягувача, протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження за заявою стягувача є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з боржника суми вартості відповідного майна, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, вартість майна неможливо визначити або майно відповідно до закону не може оцінюватися. Вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Відповідно до висновку товарознавчої експертизи №137-0150 від 15.04.2025, який виконано судовим експертом РТПП Миколаївської області Карнаух М.М. для цілей подання позовів до судових інстанції, ринкова вартість 245475 кг зерна пшениці 4 класу станом на січень 2025 року становить 2261021,13 грн з ПДВ.

Доводи боржника про те, що вартість безпідставно набутого майна повинна бути встановленою станом на дату відкриття судом провадження у даній справі (20.05.2024), а не на дату ухвалення остаточного судового рішення, судом відхиляються, оскільки за приписами ч.2 ст.1213 ЦК України розмір відшкодування вартості майна визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна, тобто береться до уваги ринкова вартість майна на момент подання позову, яка далі може бути переглянута на момент прийняття судом рішення.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 23.07.2024 по справі №924/738/23 (п.49).

Оскільки, постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.01.2025 у даній справі змінено рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.09.2024 та викладено його мотивувальну частину в редакції такої постанови, а в решті - залишено без змін, то суд вважає, що остаточне судове рішення у даній справі прийнято саме судом апеляційної інстанції - 29.01.2025, а відповідно ринкова вартість 245475 кг зерна пшениці 4 класу правомірно визначена судовим експертом станом на січень 2025 року.

Доводи боржника про те, що у таблиці 1 «Аналіз ринку продажу», експертом вказане таке найменування досліджуваного товару, як «пшениця фуражна», а предметом судового спору було зерно пшениці 4 класу та експертному дослідженню підлягав саме спірний товар, суд також відхиляє, оскільки відповідно до п.4.1 розділу 4 «Технічні вимоги» ДСТУ 3768:2019 «Пшениця. Технічні умови» найнижчим ґатунком зерна м`якої пшениці є 4 клас, відповідно - пшениця фуражна.

До того ж, дослідивши наведенні у такій таблиці 1 «Аналіз ринку продажу» посилання на веб-сайти судом встановлено, що судовим експертом застосовано закупівельні ціни саме на зерно пшениці 4 класу станом на січень 2025 року.

Доводи боржника про те, що в абзаці 5 останньої сторінки висновку експерта зазначено, що ринкова вартість 245,475 т зерна пшениці 4 класу станом на січень березень 2025 року складає 2261021,13 грн, не беруться судом до увги, оскільки за змістом всього експертного висновку та в його резолютивні частині експертом визначено ринкову вартість 245475 кг зерна пшениці 4 класу станом саме на січень 2025 року.

За такого, враховуючи наявність обставин, за яких виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.09.2024 у справі №915/559/24, - є неможливим, суд вважає, що наявні підстави для зміни способу та порядку виконання такого судового рішення шляхом задоволення вимог ТОВ «Агро Експорт Миколаїв» за рахунок стягнення з ТОВ «Новоодеський елеватор» вартості 245475 кг зерна пшениці 4 класу в розмірі 2261021,13 грн з ПДВ.

За таких обставин, вимоги приватного виконавця про зміну способу та порядку виконання рішення суду по даній справі є правомірними та підлягають задоволенню у визначений ним спосіб. При цьому, зміна способу та порядку виконання судового рішення не змінює останнє по суті.

Керуючись ст.ст.232, 234, 235, 331 ГПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Заяву приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч Степана Вікторовича б/н від 23.04.2025 про зміну способу та порядку виконання рішення суду, задовольнити.

2. Змінити спосіб та порядок виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.09.2024 у справі №915/559/24, встановивши новий спосіб та порядок виконання.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новоодеський елеватор» (56601, Миколаївська обл., Миколаївський р-н, м.Нова Одеса, вул.Решетєєва, буд.79; ідент.код 35433587) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Експорт Миколаїв» (54007, Миколаївська обл., м.Миколаїв, вул.Троїцька, буд.159/1; ідент.код 42420765) вартість 245475 кг зерна пшениці 4 класу в сумі 2261021,13 грн.

4. Дана ухвала є виконавчим документом, набирає законної сили з моменту її підписання та може бути пред`явлена до примусового виконання протягом 3 (трьох) років.

5. За даною ухвалою:

Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро Експорт Миколаїв» (54007, Миколаївська обл., м.Миколаїв, вул.Троїцька, буд.159/1; ідент.код 42420765).

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Новоодеський елеватор» (56601, Миколаївська обл., Миколаївський р-н, м.Нова Одеса, вул.Решетєєва, буд.79; ідент.код 35433587).

Ухвала суду, у відповідності до ч.2 ст.235 ГПК України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Згідно ст.ст.254, 255 ГПК України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалу оформлено у відповідності до ст.234 ГПК України та підписано суддею 02.05.2025.

Суддя М.В.Мавродієва