СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2025 року м. Харків Справа №922/2523/22

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Россолов В.В., суддя Склярук О.І.,

за участю секретаря судового засідання Ярош В.В.,

за участю представників учасників справи:

апелянта (Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальсько-механічний завод») (в режимі відеоконференції) Лабовкін О.О. (адвокат), ордер серія АЕ№1351782 від 05.02.2025 року, свідоцтво №2943 від 29.06.2015 року;

боржника не з`явився;

арбітражний керуючий Кошовський С.В., свідоцтво №923 від 14.05.2013 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальсько-механічний завод» (вх.№273Х/1) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 28.01.2025 року винесену за результатом розгляду кредиторських вимог та ухвалу Господарського суду Харківської області від 28.01.2025 року винесену за результатом попереднього засідання у справі №922/2523/22,

за заявою Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут», м.Харків,

до Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод», м.Харків,

про визнання банкрутом,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.03.2023 року відкрито провадження у справі №922/2523/22 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод». Введено процедуру розпорядження майном боржника. Призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Кошовського Сергія Васильовича (свідоцтво №923 від 14.05.2013 року).

24.03.2023 року здійснено оприлюднення оголошення (№70275) про відкриття провадження у справі про банкрутство №922/2523/22 Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод».

На адресу господарського суду після офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про визнання банкрутом надійшла заява ТОВ «Лозівський ковальсько-механічний завод» (вх.№10303 від 26.04.2023 року) з грошовими вимогами до боржника на суму 305443358,00 грн та 5368,00 грн судового збору (направлена засобами поштового зв`язку 23.04.2023 року).

04.04.2024 року до суду від ТОВ «Лозівський ковальсько-механічний завод» надійшли додаткові пояснення до заявлених вимог, відповідно до яких заявник зазначає, що загальний розмір заявлених вимог становить 399377989 грн. Втім оскільки вказана сума перевищує первинно заявлену суму грошових вимог 305448726,00, то грошові вимог ТОВ «ЛКМЗ» залишаються на рівні первинно заявленої грошової суми 305448726,00 грн.

У подальшому, 13.06.2024 року до суду від ТОВ «Лозівський ковальсько-механічний завод» надійшли додаткові пояснення, в яких заявник просив суд визнати заявлені вимоги у розмірі 399377989,54 грн, з яких за договором №24/015 від 18.11.2013 року 320397334,00 грн; за договором відступлення права вимоги №03/09-2020 від 03.09.2020 року - 26846923,90 грн; за договором відповідального зберігання №93 від 19.02.2015 року - 59185,39 грн; за договором №74/015 від 04.04.2019 року - 47681425,50 грн; за договором №157/436 від 23.06.2015 року - 9443,38 грн; за договором №04/14 від 25.07.2014 року - 4378309,25 грн та заборгованість з оплати судового збору 5368,00 грн та включити їх до першої черги реєстру вимог кредиторів у загальному розмірі 5368,00 грн (судовий збір); до четвертої черги реєстру вимог кредиторів (з правом вирішального голосу в представницьких органах кредиторів) у загальному розмірі 305443358,00 грн; до четвертої черги реєстру вимог кредиторів (без права вирішального голосу в представницьких органах кредиторів) у загальному розмірі 93929263,50 грн.

27.11.2024 року від ТОВ «Лозівський ковальсько-механічний завод» надійшли додаткові пояснення, в яких заявник зазначає, що він не в змозі відшукати первинні документи за цим договором №04/14 від 25.07.2014 року, у зв`язку з чим просив зарахувати суму вимог за вищевказаним договором у розмірі 4378309, 25 грн, в рахунок суми перевищення за договором поставки №24/015 від 18.11.2013 року, а вимоги за договором №04/14 від 25.07.2014 року не розглядати. Таким чином, загалом за вищезазначеним договорами заборгованість АТ «ХАРП» перед ТОВ «ЛКМЗ» становить 305448725,82 грн, з яких:

- за договором №24/015 від 18.11.2013 року 230846379,65 грн;

- за договором відступлення права вимоги №03/09-2020 від 03.06.2020 року - 26846923,90 грн;

- за договором відповідального зберігання №93 від 19.02.2015 року - 59185,39 грн;

- за договором №74/015 від 04.04.2019 року - 47681425,50 грн;

- за договором №157/436 від 23.06.2015 року - 9443,38 грн;

- заборгованість з оплати судового збору 5368,00 грн.

27.01.2025 року до суду від ТОВ «Лозівський ковальсько-механічний завод» надійшли додаткові пояснення в яких заявник уточнив заявлені вимоги та зазначив, що загальний розмір вимог до боржника становить 279108136,63 грн, з яких:

- за договором №24/015 від 18.11.2013 року 198999383,29 грн;

- за договором відступлення права вимоги №03/09-2020 від 03.09.2020 року 26846923,90 грн;

- за договором відповідального зберігання №93 від 19.02.2015 року 59185,39 грн;

- за договором №21/12-Ф0 від 21.12.2015 року 1128 097,92 грн;

- за договором №74/015 від 04 квітня 2019 року 47681425,5 грн;

- за договором №157/436 від 23.06.2015 року 9443,38 грн;

- за договором №04/14 від 25.07.2014 року 4378309,25 грн;

- судовий збір за подання заяви про грошові вимоги 5368,00 грн.

Розпорядником майна Кошовським С.В. у письмовому повідомленні про розгляд вимог ТОВ «Лозівський ковальсько-механічний завод» від 28.01.2025 року вимоги заявника визнано частково у розмірі 246526952,65 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 28.01.2025 року у справі №922/2523/22 (повний текст складено та підписано 04.02.2025 року, суддя Міньковський С.В.) визнано вимоги кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальсько-механічний завод» частково в сумі 246561545,12 грн (з яких 122637118,64 грн - основний борг, 19743947,99 грн - 3% річних, 104180478,49 грн - інфляційних), а також 5368,00 грн витрат зі сплати судового збору.

Решту вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальсько-механічний завод» відхилено.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 28.01.2025 року винесену за результатом попереднього засідання у справі №922/2523/22 (повний текст складено та підписано 07.02.2025 року, суддя Міньковський С.В.) визнано вимоги кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів ПрАТ «Харківський підшипниковий завод»:

- ПрАТ «Харківенергозбут» в сумі 64244049,79 грн (4 черга) та 90478,00 грн судових витрат (1 черга);

- АК «Харківобленерго» в сумі 7459721,79 грн (з якої: 6553464,76 грн - 4 черга, 906257,03 грн - 6 черга) та 5368,00 грн судового збору (1 черга);

- Профспілкового комітету Первинної профспілкової організації ВАТ ХАРП в сумі 2087123,15 грн (4 черга) та 5368,00 грн судового збору (1 черга);

- ПАТ «ОТП Банк» в сумі 140056630,69 грн (з якої: 83006341,79 грн - 4 черга (незабезпечені), 57050288,90 грн - позачергові, як такі, що забезпечені майновими активами боржника) та 5368,00 грн судового збору - 1 черга;

- КП «Харківводоканал» в сумі 2859678,37 грн (4 черга) та 5368,00 грн судового збору (1 черга);

- ГУ ПФУ в Харківській області в сумі 5853279,41 грн (4 черга) та 5368,00 грн судового збору (1 черга);

- КП «Харківські теплові мережі» в сумі 3884923,98 грн (4 черга) та 5368,00 грн судового збору (1 черга);

- ТОВ «Транссервіс» в сумі 8892577,44 грн (4 черга) та 5368,00 грн судового збору (1 черга);

- Індустріальний ВДВС у м. Харкові Східного Міжрегіонального управління Мінюсту в сумі 369,00 грн (4 черга) та 5368,00 грн судового збору (1 черга);

- ТОВ «Компанія з управління активами «Індастрі Капітал Менеджмент», що діє в інтересах пайового венчурного інвестиційного фонду недиверсифікованого виду закритого типу «УПЕК-Інвест» в сумі 5873009,47 грн (4 черга) та 5368,00 грн судового збору (1 черга);

- АТ «Сенс Банк» в сумі ,96 грн (з якої: 1001768 369,71 грн - 4 черга, 5149878,25 грн - 6 черга, 343047900,00 грн - як такі, що забезпечені майном боржника та є позачергові) та 5368,00 грн судових витрат (1 черга).

- ТОВ «Райффайзен Лізинг» в сумі 50311964,42 грн (4 черга) та 5368,00 грн судового збору (1 черга);

- ГУ ДПС у Харківській області в сумі 127396523,44 грн (з якої: 11676531,45 - 2 черга, 113648235,32 грн - 3 черга, 2071756,67 грн - 6 черга);

- ПрАТ «У.П.Е.К. в сумі 132944327,45 грн (4 черга) та 5368,00 грн судового збору (1 черга);

- ТОВ «Альфа-Лізинг Україна» в сумі 30409711,45 грн (з якої: 28906295,28 грн - 4 черга, 1503416,17 грн - 6 черга) та 5368,00 грн судового збору (1 черга);

- ТОВ «Лозівський ковальсько-механічний завод» в сумі 246561545,12 грн (4 черга) та 5368,00 грн судового збору (1 черга);

- АТ «Міжнародний резервний банк» в сумі 285450496, 77 грн (з якої вимоги 172868053,77 грн є конкурсними (4 черга), на суму 112582443,00 грн - є такими, що забезпечені майновими активами боржника та задовольняються позачергово), 5368,00 грн судового збору (1 черга);

- ТОВ «Фінексперт» в сумі 359851614,17 грн (4 черга) та 5368,00 грн судового збору (1 черга);

- АТ «Кредит Європа Банк» в сумі 55372626,47 грн, з якої: 8045510,25 грн - є конкурсними (4 черга), 47327116,22 грн - є такими, що забезпечені майном боржника та є позачергові та 5368,00 грн судового збору (1 черга);

- ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» в сумі 8270600,90 грн (4 черга) та 5368,00 грн судового збору (1 черга);

- гр. ОСОБА_1 в сумі 54984,75 грн;

- гр. ОСОБА_2 , м. Харків в сумі 27766,41 грн;

- гр. ОСОБА_3 , смт. Малинівка в сумі 50883,04 грн;

- гр. ОСОБА_4 , м. Чугуїв в сумі 47161,94 грн.

Визнано вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що є конкурсними, але не мають права вирішального голосу на зборах і комітеті кредиторів..

Ухвалено, що окремо до реєстру вимог кредиторів ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» підлягають внесенню відомості про майно боржника, яке є предметом забезпечення вимог: ПАТ «ОТП Банк», АТ «Сенс Банк», АТ «Міжнародний резервний банк», АТ «Кредит Європа Банк» у відповідності до договорів іпотеки та договорів застави рухомого та нерухового майна.

Зобов`язано розпорядника майна за результатами попереднього засідання внести до реєстру вимог кредиторів відомості про кожного кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов`язаннями, наявність права вирішального голосу в представницьких органах кредиторів, черговість задоволення кожної вимоги. Належним чином складений та підписаний реєстр вимог кредиторів надати суду у десятиденний строк з дня постановлення ухвали суду.

Зобов`язано розпорядника майна провести інвентаризацію активів боржника, здійснити фінансовий аналіз, а також відповідно до ст. 48 Кодексу України з процедур банкрутства організувати та провести збори кредиторів та комітету кредиторів, визначивши час та місце проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів. Докази надати суду. Призначено проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів на 10.03.2025 року.

10.02.2025 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальсько-механічний завод» безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду через підсистему Електронний суд надійшла апеляційна скарга на ухвалу Господарського суду Харківської області від 28.01.2025 року, винесену за результатом розгляду кредиторських вимог та ухвалу Господарського суду Харківської області від 28.01.2025 року винесену за результатом попереднього засідання у справі №922/2523/22.

Так, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті ухвал норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить:

- змінити ухвалу Господарського суду Харківської області від 28.01.2025 року постановлену за результатами розгляду заяви про грошові вимоги ТОВ «Лозівський ковальсько-механічний завод» у справі № 922/2523/22, а саме визнати грошові вимоги в сумі 278985809,54 грн;

- змінити ухвалу Господарського суду Харківської області від 28.01.2025 року постановлену за результатами попереднього засідання у справі № 922/2523/22, а саме в реєстрі вимог кредиторів Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» вказати суму визнаних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальсько-механічний завод» в сумі 278985809,54 грн;

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував норму ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме не врахував, що 3% річних є складовою частиною грошового зобов`язання, а не окремою виплатою. Тим самим, суд першої інстанції порушив також норми процесуального права, а саме ст. ст. 45, 47 Кодексу України з процедур банкрутства.

Скаржник вказує, що судом безпідставно не визнано вимоги за 3% річними за договором №24/015 від 18.11.2013 року в сумі 950815,24 грн, вважаючи, що такі вимоги нібито мають заявлятися з окремою заявою, а не в рамках уточнень до первинно поданої заяви про грошові вимоги. Такий висновок суд першої інстанції є хибним, оскільки в цілому сума вимог за цим договором не збільшилася (а навпаки зменшилася), та при цьому сума річних є невід`ємною частиною грошового зобов`язання за відповідним договором, а не певною додатковою вимогою.

Апелянт вважає помилковим висновок суду щодо відхилення кредиторських вимог за договором №03/09-2020 від 03.09.2020 року про відступлення права вимоги, оскільки наявні в матеріалах справи докази в сукупності свідчать про існування зобов`язань за договором №65/14 від 08.05.2014 року, а сам факт укладення договору про відступлення права вимоги, що виникло у ТОВ «ЛКМЗ» на підставі договору №65/14 від 08.05.2014 року свідчить про існування грошових зобов`язань перед ТОВ «ЛКМЗ» за таким договором. Тим паче, ТОВ «ЛКМЗ» було надано до матеріалів справи угоду про взаємозалік від 26.12.2018 року між ТОВ «ЛКМЗ» та ТОВ «УПЕК Трейдинг», яка сама по собі підтверджує факт наявності зобов`язань та здійснення їх взаємозаліку.

Щодо відхилення частини вимог за річними та інфляційними втратами за договором №21/12-ФО від 21.12.2015 року про відступлення права вимоги звертає увагу на наступне. Як вказав суд першої інстанції, нарахування інфляційних втрат та 3% річних повинно розпочинатися з 01.01.2022 року, саме з цієї дати починається прострочення виконання зобов`язання в розумінні статті 612 ЦК України. Суд першої інстанції зазначив, що ним проведено розрахунок за заявлений кредитором період у 111 днів з моменту порушення боржником зобов`язання, а саме з 01.01.2022 року по 21.04.2022 року, який складає 27750,00 грн інфляційних втрат та 6842,47 грн 3% річних, решту заявлених вимог суд відхилив. Однак, кредитором було заявлено період розрахунку за вказаним договором не в 111 днів, а 841 день, що відображено у розрахунку за вказаним договором, наведеним у заяві про грошові вимоги від 21.04.2023 року. Дійсно період розрахунку було визначено помилково, оскільки між 01.01.2022 року (першою датою прострочення) та 22.03.2023 року (останнім днем перед відкриттям провадження у справі про банкрутство) не 841 день, а 446 то вимоги за 3 % річними та інфляційними втратами мають бути задоволені саме за період в 446 днів, а не 111 днів, як це розрахував суд першої інстанції.

Не погоджується апелянт з висновком про відхилення кредиторських вимог за договором про надання послуг №157/436 від 23.06.2015 року та договором комісії №04/14 від 25.07.2014 року, оскільки на їх підтвердження були надані відповідні докази, заборгованість за цими договорами в заявленій кредитором сумі (з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат) повністю визнана боржником. Таким чином, скаржник посилаючись на приписи ст.75 ГПК України, враховуючи наявність договорів №157/436 від 23.06.2015 року та №04/14 від 25.07.2014 року, додатків до них, та визнання заборгованості боржником в повному обсязі наполягає на тому, що вимоги за ними є обґрунтованими, та підлягають визнанню.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2025 року витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи (матеріали оскарження ухвал) №922/2523/22; відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

17.02.2025 року матеріали справи №922/2523/22 на вимогу надійшли до Східного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.02.2025 року відкрито апеляційне провадження за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальсько-механічний завод» на ухвалу Господарського суду Харківської області від 28.01.2025 року винесену за результатом розгляду кредиторських вимог та ухвалу Господарського суду Харківської області від 28.01.2025 року винесену за результатом попереднього засідання у справі №922/2523/22. Встановлено строк на протязі якого учасники справи мають право подати до суду відзиви на апеляційну скаргу, а також встановлено строк на протязі якого мають право подати до суду клопотання, заяви, документи та докази в обґрунтування своєї позиції по справі. Справу призначено до розгляду в судове засідання і роз`яснено шляхи реалізації права учасників справи на участь у судовому засіданні, а також шляхи реалізації права учасників справи на подання документів до суду засобами електронного зв`язку.

Вказана ухвала була направлена учасникам справи до електронного кабінету користувача і доставлені їм 21.02.2025 року.

Ухвалою суду від 27.03.2025 з метою дотримання принципів судочинства в господарському процесі, з метою повного і всебічного розгляду справи по суті, враховуючи нез`явлення в судове засідання представників учасників справи, з огляду на приписи ст.216 та ст.270 Господарського процесуального кодексу України колегією суддів задоволено клопотання апелянта та відкладено розгляд справи (апеляційної скарги) на іншу дату.

Вказана ухвала була направлена учасникам справи до електронного кабінету користувача і доставлені їм 30.03.2025 року.

У судовому засіданні 21.04.2025 року представник апелянта оголосив зміст апеляційної скарги і наполягав на її задоволенні.

Арбітражний керуючий пояснив, що його позиція щодо кредиторських вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальсько-механічний завод» була викладена в його повідомленні про розгляд вимог, яке надавалось до суду першої інстанції і наразі є незмінною.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд в ухвалах від 19.02.2025 року та від 27.03.2025 року доводив до відома учасників справи, що нез`явлення у судове засідання апеляційної інстанції (особисто чи представників) належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, а також відсутність відповідного клопотання, не тягне за собою відкладення розгляду справи на іншу дату, а також не перешкоджає розгляду справи по суті.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги за відсутності інших представників учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представника апелянта та арбітражного керуючого, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Згідно з абз. 1, 3 ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

На адресу господарського суду після офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про визнання банкрутом надійшла заява ТОВ «Лозівський ковальсько-механічний завод» з грошовими вимогами до боржника, відповідно до якої заявник просив суд визнати вимоги на загальну суму 305448725,82 грн, з яких:

- за договором № 24/015 від 18.11.2013 року 217310384,00 грн;

- за договором відступлення права вимоги №03/09-2020 від 03.09.2020 року - 26846923,90 грн;

- за договором відповідального зберігання №93 від 19.02.2015 року - 59185,39 грн;

- за договором №74/015 від 04.04.2019 року - 56839111,90 грн;

- за договором №04/14 від 25.07.2014 року - 4378309,25 грн;

- за договором №157/436 від 23.06.2015 року - 9443,38 грн.

- заборгованість з оплати судового збору 5368,00 грн.

У подальшому в ході численних уточнень кредиторських вимог, ТОВ «Лозівський ковальсько-механічний завод» просило визнати вимоги у загальному розмірі 279108136,63 грн, з яких:

- за договором №24/015 від 18.11.2013 року 198999383,29 грн;

- за договором відступлення права вимоги №03/09-2020 від 03.09.2020 року 26846923,9 грн;

- за договором відповідального зберігання №93 від 19.02.2015 року 59185,39 грн;

- за договором №21/12-Ф0 від 21.12.2015 року 1128097,92 грн;

- за договором №74/015 від 04.04.2019 року 47681425,50 грн;

- за договором №157/436 від 23.06.2015 року 9443,38 грн;

- за договором №04/14 від 25.07.2014 року 4378309, 25 грн;

- судовий збір за подання заяви про грошові вимоги 5368,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005 року).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008 року зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення.

У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанови Верховного Суду від 07.10.2020 року у справі №914/2404/19, від 28.01.2021 року у справі №910/4510/20).

Таким чином для запобігання необґрунтованих вимог до боржника та порушень цим прав його кредиторів до доведення обставин, пов`язаних із виникненням заборгованості боржника-банкрута, пред`являються підвищені вимоги.

Сутність підвищеного стандарту доказування у справах про банкрутство полягає, зокрема, в такому:

- перевірка обґрунтованості та розміру вимог кредиторів здійснюється судом незалежно від наявності розбіжностей щодо цих вимог між боржником та особами, які мають право заявляти відповідні заперечення, з одного боку, та кредитором, що заявив грошові вимоги до боржника, з іншого боку;

- при визнанні вимог кредиторів у справі про банкрутство слід виходити з того, що визнаними можуть бути лише вимоги, щодо яких подано достатні докази наявності та розміру заборгованості;

- під час розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство визнання боржником або арбітражним керуючим обставин, якими кредитор обґрунтовує свої вимоги (ч. 1 ст. 75 ГПК України), саме по собі не звільняє іншу сторону від необхідності доведення таких обставин в загальному порядку

Заявлені у справі про банкрутство грошові вимоги можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (висновки наведені у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 року у справі №915/535/17, від 25.06.2019 року у справі №922/116/18, від 15.10.2019 року у справі №908/2189/17, від 10.02.2020 року у справі №909/146/19, від 27.02.2020 року у справі №918/99/19).

Розглядаючи кредиторські вимоги суд в силу приписів статей 45 - 47 КУзПБ має належним чином дослідити сукупність поданих заявником доказів (договори, накладні, акти, судові рішення, якими вирішено відповідний спір тощо), перевірити їх, надати оцінку наявним у них невідповідностям (за їх наявності), та аргументам, запереченням щодо цих вимог з урахуванням чого з`ясувати чи є відповідні докази підставою для виникнення у боржника грошового зобов`язання (див. висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 10.02.2020 року у справі №909/146/19, від 27.02.2020 року у справі №918/99/19, від 29.03.2021 року у справі №913/479/18).

Системний аналіз цих приписів засвідчує, що законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом розгляду в цьому випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником.

Запроваджений законодавцем підвищений стандарт доказування у справах про банкрутство для кредиторів приводить у випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог до прийняття рішення судом про відмову у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів.

Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (ст. 76 ГПК України), допустимості (ст. 77 ГПК України), достовірності (ст. 78 ГПК України) та вірогідності (ст. 79 ГПК України).

Верховний Суд неодноразово наголошував, що господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником (постанови: від 26.02.2019 року у справі №908/710/18, від 15.10.2019 року у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 року у справі №910/10542/18).

Матеріали справи свідчать, що судом першої інстанції визнано кредиторські вимоги ПрАТ «У.П.Е.К.» і ухвалено включити їх до реєстру вимог кредиторів у сумі 246561545,12 грн (4 черга) та 5368,00 грн судового збору (1 черга).

При цьому судом частково відхилено вимоги:

- за договором №24/015 від 18.11.2013 року;

- за договором відступлення права вимоги №03/09-2020 від 03.09.2020 року;

- за договором №21/12-Ф0 від 21.12.15 року;

- за договором №157/436 від 23.06.2015 року;

- за договором №04/14 від 25.07.2014 року.

Ухвали суду від 28.01.2025 року в частині визнання кредиторських і включення їх до реєстру вимог кредиторів учасниками справи не оскаржуються. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції переглядає ухвали Господарського суду Харківської області 28.01.2025 року в частині відхилення кредиторських вимог в межах доводів та вимог апеляційної скарги згідно приписів ст.269 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо кредиторських вимог за договором №24/015 від 18.11.2013 року.

Так, 18.11.2013 року між ТОВ «Лозівський ковальсько-механічний завод» (продавець) та ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» (покупець) укладено договір №24/015, відповідно до якого продавець зобов`язався передати у власність покупця, а покупець зобов`язався сплачувати поковки під кільця підшипників та інші матеріали, визначені цим договором (п.1.1 договору).

Відповідно до п.3.1 договору оплата здійснюється покупцем протягом 10 банківських днів з моменту відвантаження продукції.

Продавцем було виконано зобов`язання щодо поставки покупцю продукції на загальну суму 121517444,99 грн, що підтверджується видатковими накладними, підписаними уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками.

Боржником зобов`язання по сплаті виконано частково в сумі 36048759,11 грн шляхом перерахування грошових коштів та зарахуванням зустрічних однорідних вимог. Борг, що залишився складає 85468685,88 грн та підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків за період з 01.04.2016 року по 22.03.2023 року.

У відповідності до ч.1 ст. 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції встановив і це не заперечується сторонами, що матеріалами заяви та доданими до неї документами підтверджується факт порушення боржником умов договору щодо взятих на себе зобов`язань щодо оплати вартості продукції у визначений договором строк, у зв`язку з чим на час подання та розгляду заяви з кредиторськими вимогами, заборгованість ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» за договором №24/015 від 18.11.2023 року становить 85468685,88 грн основного боргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання за договором №24/015 від 18.11.2013 року, заявник нарахував боржнику 3% річних за період з 05.06.2016 року по 21.03.2023 року у розмірі 18074870,86 грн та інфляційні втрати у сумі 99617756,78 грн.

У подальшому, у додаткових поясненнях від 27.01.2025 року заявник уточнив заявлені вимоги та зазначив, що розмір 3% річних за період з 03.12.2013 року по 22.03.2023 року становить 19025686,10 грн (суму збільшено на 963041,51 грн) та інфляційні втрати - (94505011,31 грн - суму зменшено на 5112745,47 грн).

Суд першої інстанції, перевіривши наданий уточнений заявником розрахунок 3% річних та інфляційних втрат встановив, що розрахунок є арифметично та методологічно вірним.

Матеріали справи свідчать, що фактично заявник у додаткових поясненнях від 27.01.2025 року збільшив розмір заявлених вимог в частині нарахованих відсотків відносно заявлених вимог у первісній заяві від 22.04.2023 року.

Статтею 45 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

У ст. 1 КУзПБ передбачено, що конкурсні кредитори кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Таким чином, конкурсні кредитори ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» мали протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство нарахувати до 23.03.2023 року (дата відкриття провадження у справі про банкрутство ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» та запровадження мораторію) та заявити свої грошові вимоги, тобто до 24.04.2023 року.

У ч. 4 ст. 45 КУзПБ передбачено, що вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, задовольняються в порядку черговості, встановленої цим Кодексом. Кредитори, вимоги яких заявлені після завершення строку, визначеного частиною першою цієї статті, є конкурсними, однак не мають права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів.

Частиною 6 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, розглядаються господарським судом у порядку черговості їх отримання у судовому засіданні, яке проводиться після попереднього засідання господарського суду. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів.

Згідно ч.2 ст. 47 КУзПБ у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог, або заявлення «додаткових» позовних вимог і т.п. Тому, в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову (постанови Верховного Суду від 17.08.2021 року у справі №910/19210/15, від 03.08.2020 року у справі №911/2139/19).

Згідно з ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Разом з тим, Кодексом України з процедур банкрутства також не передбачено процесуального права для кредиторів подавати заяву про уточнення своїх грошових вимог та права на їх збільшення після закінчення строку, визначеного в ст. 45 Кодексу.

Вірним є висновок суду, що кредитор має право заявити додаткові вимоги до боржника, втім така заява має бути оформлена відповідно до вимог ч. 3 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до ч.3 ст.45 Кодексу України з питань банкрутства, заява кредитора має містити:

найменування господарського суду, до якого подається заява;

найменування боржника, його місцезнаходження, ідентифікаційний код юридичної особи або реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);

ім`я або найменування кредитора, його місцезнаходження або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи або реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);

розмір вимог кредитора до боржника з окремим зазначенням суми неустойки (штрафу, пені);

виклад обставин, що підтверджують вимоги до боржника, та їх обґрунтування;

відомості про наявність заставного майна боржника, яке є забезпеченням вимог;

перелік документів, що додаються до заяви.

До заяви в обов`язковому порядку додаються докази сплати судового збору, докази надсилання копії заяви боржнику і розпоряднику майна, а також документи, що підтверджують грошові вимоги до боржника.

У той час, подані до суду додаткові пояснення, в яких заявник-кредитор уточнює кредиторські вимоги до боржника фактично збільшує відносно заявлених у первісній заяві від 22.04.2023 року вимоги (3% річних). Така заява за своїм змістом та формою не є додатковою заявою кредитора із грошовими вимогами до боржника, однак вимоги що в ній уточнено, а по факту збільшено заявлені поза межами строку, визначеного в ст.45 Кодексу України з процедур банкрутства, а тому повинні розглядатись судом після проведення попереднього судового засідання, у порядку черговості.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає правомірним висновок про обґрунтованість та визнання грошових вимог ТОВ «ЛКМЗ» до боржника за договором №24/015 від 18.11.2013 року у загальному розмірі 198036341,78 грн, з яких 85468685,88 грн основний борг, 94505011,31 грн інфляційні втрати, 18062644,59 грн 3% річних, які були заявлені в межах строку, встановленого ст.45 Кодексу України з процедур банкрутства.

У апеляційній скарзі апелянт зазначає, що 3% річних та інфляційні втрати за своєю правовою природою не є самостійними вимогами, а входять до обсягу самого зобов`язання.

Такий довід скаржника є вірним та підтверджується актуальною практикою Верховного Суду. Разом з тим заявлені у даній справі кредиторські вимоги побудовані не на одному зобов`язанні, а на декількох зобов`язаннях за різними договорами. Помилковим є ототожнення заяви з кредиторськими вимогами з визначенням в ній однієї загальної суми з поняттям одного зобов`язання.

Так, звертаючись до суду з заявою з кредиторськими вимогами в межах строку передбаченого ч.1 ст.45 КУзПБ кредитор визначив наявність вимог у загальному розмірі, який складається з зобов`язань за різними договорами, зокрема, за договором №24/015 від 18.11.2013 і вказав відповідний їх розмір. Подання додаткових пояснень у справі, якими збільшено розмір заявлених у строк кредиторських вимог (зобов`язання), після закінчення строку передбаченого ч.1 ст.45 КУзПБ, свідчить, що це є вимогою (різниця між заявленою первісно у строк та поданою після закінчення строку), що підлягає розгляду у порядку черговості отримання у судовому засіданні, яке проводиться після попереднього засідання господарського суду.

При цьому колегія суддів відмічає, що суд першої інстанції не визначав, що 3% річних є самостійними вимогами. Суд підкреслив, що такі вимоги є складовою визначеного кредитором зобов`язання, однак оскільки вони заявлені з пропущенням строку, то їх розгляд необхідно здійснювати вже після попереднього засідання. Також не істотним є те, чи значне або незначне збільшення вимог мало місце.

Щодо кредиторських вимог договором №03/09-2020 від 03.09.2020 року про відступлення права вимоги.

03.09.2020 року між ТОВ «Лозівський ковальсько-механічний завод» (первісний кредитор) та ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» (новий кредитор) та ПрАТ Харківський електротехнічний завод «Укрелектромаш» (боржник) було укладено договір відступлення права вимоги №03/09-2020.

Відповідно до п.1.1. договору, первісний кредитор за згодою боржника - ПрАТ «Харківський електротехнічний завод «Укрелектромаш» передає належне йому право вимоги грошових коштів в розмірі 17221746,38 грн, яке виникло на підставі договору безпроцентної зворотної фінансової допомоги №65/14 від 08.05.2014 року (далі - основний договір) з додатками та додатковими угодами, а новий кредитор приймає право вимоги грошових коштів, що належне первісному кредитору за основним договором в розмірі 17221746,38 грн і зобов`язується сплатити первісному кредитору в порядку та строки визначені цим договором обумовлену суму за відступлення права вимоги.

Відповідно до п. 2.1. договору, право вимоги, що відступається новому кредитору за основним договором перейшло до ТОВ «ЛКМЗ» на підставі договору №222/18 про відступлення права вимоги від 07.12.2018 року, укладеного між ТОВ «ЛКМЗ», ТОВ «Упек Трейдинг» та ПрАТ «Харківський електротехнічний завод «Укрелектромаш».

Відповідно до п.2.2. договору №03/09-2020 від 03.09.2020 року новий кредитор зобов`язується перерахувати первісному кредитору 17221746,38 грн до 20.09.2020 (включно).

Заявник-кредитор вказує, що ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» не виконав свої зобов`язання по договору №03/09-2020 від 03.09.2020 року щодо сплати ТОВ «Лозівський ковальсько-механічний завод» 17221746,38 грн за відступлене право вимоги, у зв`язку із чим останнім було нараховано інфляційні витрати в розмірі 8290768,67 грн, а також три відсотки річних за період з 21.09.2020 року по 21.04.2023 року в сумі 1334408,82 грн. Отже, загальна сума заборгованості за договором №03/09-2020 від 03.09.2020 року становить 26846923,87 грн.

Заміна сторони в зобов`язанні регулюється статтями 512-529 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до п.1 статті 517 ЦК України первісний кредитор повинен передати новому кредитору документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Договір про відступлення права вимоги є реальним договором, тому право вимоги виникає і може бути визнано судом лише після передачі документів (як майна) про право вимоги.

Аналогічний правовий висновок викладено у Постанові Верховного Суду від 19.04.2023 року у справі №904/9428/21.

Згідно з преамбулою Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» цей Закон визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.07.2019 року у справі № 910/4994/18 зазначила, що обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю.

У той час, в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи на виконання основного договору - договору безпроцентної зворотної фінансової допомоги №65/14 від 08.05.2014 року (платіжних доручень/інструкцій, банківських виписок), що унеможливлює підтвердження факту дійсного надання фінансової допомоги боржнику ПрАТ «Харківський електротехнічний завод «Укрелектромаш». Укладення договору переведення боргу не є беззаперечним свідченням та доказом наявності зобов`язання.

Акт звіряння взаємних розрахунків з 01.10.2020 року по 22.03.2023 року не може підміняти собою первинний бухгалтерський документ, тому що за своєю природою акт є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють облік операцій. Дійсно акт звірки може бути доказом однак у випадку, якщо інформація, яка в ньому відображена, підтверджена первинними документами; містить підписи уповноважених на це осіб. Тобто набуває статусу доказу за сукупністю інших доказів та не може бути єдиним підтверджуючим документом.

Надана заявником угода про взаємозалік від 26.12.2018 року між ТОВ «ЛКМЗ» та ТОВ «УПЕК Трейдинг» також не є доказом, який підтверджує факт надання фінансової допомоги за договором №65/14 від 08.05.2014 року.

Порядок звернення кредиторів із вимогами до боржника у справі про банкрутство (після відкриття провадження) та порядок розгляду судом відповідних заяв визначені, зокрема статтями 45, 46, 47 КУзПБ, за змістом яких під час розгляду заявлених до боржника кредиторських вимог, суд має з`ясовувати правову природу таких вимог, надати правову оцінку доказам поданим заявником на підтвердження його вимог до боржника, аргументам та запереченням боржника щодо задоволення таких вимог, перевірити дійсність заявлених вимог, з урахуванням чого встановити наявність підстав для їх визнання чи відхилення (повністю або частково).

Покладення обов`язку доказування обґрунтованості відповідними доказами своїх вимог до боржника саме на кредитора не позбавляє його права на власний розсуд подавати суду ті чи інші докази, що дозволяє суду застосовувати принцип диспозитивності господарського судочинства та приймати рішення про визнання чи відмову у визнанні вимог кредитора, виходячи з тієї сукупності доказів, яка надана кредитором-заявником грошових вимог (подібний висновок наведено у постановах Верховного Суду від 27.08.2020 року у справі №911/2498/18 та від 13.09.2022 року у справі №904/6251/20).

Обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, який здійснює розгляд справи про банкрутство (відповідний висновок викладений Верховним Судом у постановах від 26.02.2019 року у справі №908/710/18, від 25.06.2019 року у справі №922/116/18, від 15.10.2019 року у справі №908/2189/17).

Наразі, надаючи до суду заяву з кредиторськими вимогами, кредитором не було доведено та не надано документів в обґрунтування вимог за договором про відступлення права вимоги №03/09-2020 від 03.09.2020 року в сумі 26846923,87 грн.

Договір переведення боргу як і акт зарахування зустрічних вимог не підтверджують обставину виникнення та існування основного зобов`язання. Тобто вищевказані правочини не підтверджують, що первісно борг (розмір та його підстава) виник та існував.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у зв`язку з ненаданням кредитором ТОВ «ЛКМЗ» первинних бухгалтерських документів, щодо надання фінансової допомоги по договору №65/14 від 08.05.2014 боржнику, вимоги ТОВ «Лозівський ковальсько-механічний завод» за договором про відступлення права вимоги №03/09-2020 від 03.09.2020 року в сумі 26846923,87 грн, у тому числі 17221746,38 грн основного боргу, 8290768,67 грн - інфляційних втрат, 1334408,82 - 3% річних слід відхилити за необґрунтованістю та недоведеністю.

Щодо кредиторських вимог за договором №21/12-ФО від 21.12.15 року безпроцентної фінансової допомоги.

21.12.2015 року між ТОВ «Лозівський ковальсько-механічний завод» (кредитор) та ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» (позичальник) укладено договір безпроцентної поворотної фінансової допомоги №21/12-ФО.

Згідно п.2.1. договору загальний розмір фінансової допомоги складає 10000000,00 грн.

На виконання умов договору кредитором була надана фінансова допомога позичальнику на загальну суму 6000000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями: №319743 від 23.12.2015 на суму 3800000,00 грн, та №319772 від 24.12.2015 на суму 2200000,00 грн.

Згідно п. 4.1. фінансова допомога надається на строк до 29.12.2016 включно.

Відповідно до п. 4.3 договору, розмір та строк повернення фінансової допомоги, вказані відповідно в п.2.1 та 4.1 цього договору, можуть бути збільшені за згодою сторін шляхом укладення додаткової угоди до цього договору.

Додатковими угодами від 30.12.2015 року від 10.10.2017 року, від 27.12.2019 року, від 28.12.2020 року строки фінансової допомоги були продовжені.

Судом встановлено, що позичальником зобов`язання щодо повернення отриманої фінансової допомоги виконано частково на суму 5250000,00 грн, згідно платіжного доручення №1140 від 25.12.2015 на суму 650000,00 та відповідно банківських виписок АТ «Сенс Банк» за 04.01.2018 на суму 2100000,00 грн та АТ «Укрсоцбанк» за 11.01.2018 на суму 2500000,00 грн. Борг, що залишився несплачений боржником складає 750000,00 грн.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Згідно із статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами заяви та доданими до неї документами підтверджується, що боржник в порушення умов договору взяті на себе зобов`язання щодо повернення безпроцентної поворотної фінансової допомоги у визначений договором не виконав належним чином, у зв`язку з чим на час розгляду поданої заяви, заборгованість ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» за договором безпроцентної поворотної фінансової допомоги №21/12-ФО від 21.12.2015 року становить 750000,00 грн.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції вказав, що як вбачається з первісної заяви від 22.04.2023 року, кредитором за період з 01.01.2021 року по 21.04.2021 року (всього за 111 днів) проведено нарахування інфляційних втрат в сумі 326255,45 грн та 3% річних в сумі 51842,47 грн.

У той час, такий висновок суду є помилковим. Дійсно у преамбулі розрахунку вказано, що його проведено за період з 01.01.2021 року по 21.04.2021 року. Проте дослідивши сам здійснений розрахунок по суті, то достеменно вбачається, що розрахунок (незважаючи на зазначення в преамбулі періоду) здійснено за 841 день, а згідно позначень у самому розрахунку по суті за період з 01.01.2021 року по 21.04.2023 рік.

Таким чином, виходячи з суті розрахунку зазначення у преамбулі такого розрахунку періоду 01.01.2021 року по 21.04.2021 року, що становить 111 днів (заявник ніде не визначав період як 111 днів) є опискою заявника кредиторських вимог. При цьому, за матеріалами заяви з кредиторськими вимогами ніде не визначався період як 111 днів. Навпаки саме у тексті заяви з кредиторськими вимогами вказувалось, що розрахунок здійснюється з 21.01.2021 року за період 841 день. Строк у 841 день складає період з 01.01.2021 року по 21.04.2023 року.

Суд здійснюючи перевірку підстави та правильності розрахунку встановив порушення з нарахування інфляційних та трьох відсотків річних, яке полягає в тому, додатковою угодою від 28.12.2020 року до договору №21/12-ФО від 21.12.15 року (безпроцентної поворотної фінансової допомоги) термін повернення фінансової допомоги визначено до 31.12.2021 року. Таким чином нарахування інфляційних втрат та 3% річних повинно розпочинатися з 01.01.2022 року і саме з цієї дати починається прострочення виконання зобов`язання в розумінні статті 612 ЦК України.

Колегія суддів також відзначає, що помилковим є проведення нарахувань до 21.04.2023 року, а вірною буде період нарахувань до 23.03.2023 року, тобто по дату вчинення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Суд апеляційної інстанції здійснивши власний розрахунок сум річних та інфляційних втрат встановив, що період прострочення становить 446 днів, у зв`язку з чим розмір 3% річних складає 27493,15 грн, а інфляційних втрат 228277,68 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими та доведеними грошові вимоги ТОВ «Лозівський ковальсько-механічний завод» до боржника за договором №21/12-ФО від 21.12.2015 року в загальному розмірі 1005770,83 грн, з яких 750000,00 грн основного боргу; 228277,68 грн інфляційних; 27493,15 грн 3% річних.

Отже, ухвала суду від 28.01.2025 року винесена за результатом розгляду кредиторських вимог підлягає зміні з частині розміру кредиторських вимог, що підлягають визнанню.

Щодо кредиторських вимог за договором про надання послуг №157/436 від 23.06.2015 року.

Так, 23.06.2015 року між ТОВ «Лозівський ковальсько-механічний завод» (виконавець) та ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» (замовник) укладено договір надання послуг №157/436.

Відповідно до п.1.1. договору, виконавець зобов`язався надати послуги, передбачені додатками 1; 2;… і т.д., а замовник зобов`язався прийняти надані послуги і оплатити їх.

Замовник здійснює оплату послуг шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця. Умови оплати послуг вказуються у відповідних додатках 1; 2;… і т.д. (п.3.1 договору).

Відповідно до п.4.1. договору надання (виконання) послуг відбувається з підписанням уповноваженими представниками сторін по договору акту здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Проте, заявником не надано відповідних первинних документів (актів виконаних робіт / наданих послуг), що унеможливлює підтвердження факту дійсного надання послуг за договором надання послуг №157/436 від 23.06.2015 року.

Наявність акта звіряння взаємних розрахунків не може підміняти собою первинний бухгалтерський документ, тому що за своєю природою акт є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють облік операцій. Дійсно акт звірки може бути доказом однак у випадку, якщо інформація, яка в ньому відображена, підтверджена первинними документами; містить підписи уповноважених на це осіб. Тобто набуває статусу доказу за сукупністю інших доказів та не може бути єдиним підтверджуючим документом.

Крім того, надані заявником додаткові докази, а саме додаткова угоду від 26.12.2016 року та специфікація №7 до договору №157/436 від 23.06.2015 року, в обґрунтування заявлених вимог, не підтверджують факту дійсного надання послуг.

За умовами договору та норм чинного законодавства саме акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) є первинними бухгалтерськими документи на виконання договору надання послуг №157/436 від 23.06.2015 року, а їх відсутність унеможливлює підтвердження факту дійсного надання послуг за договором. Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про відхилення вимог ТОВ «Лозівський ковальсько-механічний завод» по договору надання послуг №157/436 від 23.06.2015 року в сумі 9443,38 грн в тому числі 6209,75 грн основного боргу, 2781,49 грн інфляційних втрат та 452,14 грн - 3% річних.

Щодо заборгованості за договором комісії №04/14 від 25.07.2014 року.

03.11.2020 року між ТОВ «УПЕК Трейдинг» (первісний кредитор), АТ «ХАРП» (боржник) та ТОВ «ЛКМЗ» укладено договір відступлення права вимоги №3/11, відповідно до якого первісний кредитор за згодою АТ «ХАРП» передає належне йому право частини боргу в розмірі 2841757,62 грн згідно з договором комісії №04/14 від 25.07.2014 року, укладеному між первісним кредитором та АТ «ХАРП», а новий кредитор приймає право вимоги частини боргу, за належне первісному кредитору за основним договором комісії №04/14 від 25.07.2014 року в розмірі 2841757,62 грн.

У зв`язку із неналежним виконанням боржником умов договору комісії №04/14 від 25.07.2014 року, заявником нараховано інфляційні витрати в розмірі 1326377,07 грн та 210174,56 грн 3% річних. Отже, загальна сума заборгованості за вищевказаним договором становить 4378309,25 грн.

Матеріали справи свідчать, що розпорядником майна були розглянуті та відхилені заявлені вимоги, оскільки заявником не надано відповідних первинних документів (додаткових угод / додатків за кожною поставкою, актів виконаних робіт, видаткових накладних тощо), звітів комісіонера, що унеможливлює підтвердження факту дійсного виконання зазначеного договору.

В наданих до суду додаткових поясненнях до заяви з грошовими вимогами до боржника від 27.01.2025 року ТОВ «ЛКМЗ» зазначив, що не в змозі відшукати первинні документи за договором комісії №04/14 від 25.07.2014 року, у зв`язку з чим заявник просив зарахувати суму вимог за вищевказаним договором у розмірі 4378309,25 грн в рахунок суми перевищення за договором поставки №24/015 від 18.11.2013 року, а вимоги за договором №04/14 від 25.07.2014 не розглядати.

В останніх додаткових поясненнях від 27.01.2025 року щодо суми заявлених вимог ТОВ «ЛКМЗ» зазначає, що загальний розмір заявлених вимог становить до боржника 279108136,63 грн, з яких за договором комісії №04/14 від 25.07.2014 року - 4378309,25 грн. Проте будь-яких належних та допустимих доказів а обґрунтування заявлених вимог, а саме первинних документів за вищевказаним договором, заявником не надано.

Таким чином, з огляду на відсутність первинних бухгалтерських документів на виконання договору комісії №04/14 від 25.07.2014 року, що унеможливлює підтвердження факту дійсного надання послуг за цим договором, суд першої інстанції з яким погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, правомірно відхилив вимоги ТОВ «Лозівський ковальсько-механічний завод» по договору комісії №04/14 від 25.07.2014 року у повному обсязі.

При цьому така вимога до суду як зарахувати суму вимог за договором №04/14 від 25.07.2014 року у розмірі 4378309,25 грн в рахунок суми перевищення за договором поставки №24/015 від 18.11.2013 року не належить до повноважень суду під час розгляду справи про банкрутство і має бути перш за все узгоджена між сторонами за такими правочинами.

За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставини справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених в ухвалах суду першої інстанції, обставинам справи в частині розгляду кредиторських вимог за договором №21/12-ФО від 21.12.15 року безпроцентної фінансової допомоги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи, викладені у апеляційній скарзі у відповідній частині, знайшли своє підтвердження під час апеляційного провадження, є обґрунтованими та підставними, що є наслідком задоволення такої скарги частково.

Однак, колегія суддів відхиляє доводи апелянта викладені в апеляційній скарзі в іншій частині розгляду кредиторських вимог за договорами, оскільки вони вчинені за суб`єктивним сприйняттям наявних між сторонами правовідносин та при довільному тлумаченні чинних норм права і не підтверджуються належними, допустими і достовірними доказами у розрізі доктрини вірогідності стандарту доказування.

Відповідно до п. 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до п.п. 1-3 ч.1 ст. 277 ГПК України, є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальсько-механічний завод» підлягає частковому задоволенню, ухвала Господарського суду Харківської області від 28.01.2025 року винесена за результатом розгляду кредиторських вимог та ухвала Господарського суду Харківської області від 28.01.2025 року винесена за результатом попереднього засідання у справі №922/2523/22 зміні в частині розміру кредиторських вимог, які підлягають визнанню та включенню до реєстру вимог кредиторів.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-79, 126, 240, 269, 270, п.2, ч.1 ст.275, 277, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, нормами Кодексу України з процедур банкрутства, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальсько-механічний завод» задовольнити частково.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 28.01.2025 року винесену за результатом розгляду кредиторських вимог у справі №922/2523/22 змінити.

Абзац перший ухвали Господарського суду Харківської області від 28.01.2025 року винесеної за результатом розгляду кредиторських вимог у справі №922/2523/22 викласти в наступній редакції:

«Визнати вимоги кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальсько-механічний завод» частково в сумі 247745764,99 грн (з яких 122637118,64 грн - основний борг, 20727640,18 грн - 3% річних, 104381006,17 грн - інфляційних), а також 5368,00 грн витрат зі сплати судового збору».

В решті ухвалу Господарського суду Харківської області від 28.01.2025 року винесену за результатом розгляду кредиторських вимог у справі №922/2523/22 залишити без змін.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 28.01.2025 року винесену за результатом попереднього засідання у справі №922/2523/22 змінити в частині розміру визнаних кредиторських вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальсько-механічний завод», а саме: розмір визнаних вимог становить 247745764,99 грн (4 черга) та 5368,00 грн судового збору (1 черга).

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 01.05.2025 року.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя В.В. Россолов

Суддя О.І. Склярук