ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30 квітня 2025 року Справа № 903/343/25

Господарський суд Волинської області у складі судді Якушевої І. О., за участю секретаря судового засідання Ведмедюка М.П.,

за участю представників сторін:

від позивача: Б`яла І.В. діє в порядку самопредставництва,

від відповідача: н/з,

в судовому засіданні взяла участь Костюк Н.В. - прокурор відділу Волинської обласної прокуратури (службове посвідчення №071760 від 01.03.2023),

розглянувши матеріали по справі

за позовом заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі

Волинської обласної військової адміністрації, м. Луцьк

до Цуманської селищної ради, смт. Цумань, Луцький район, Волинська область

про повернення земельної ділянки та скасування реєстрації права комунальної власності,

в с т а н о в и в:

26.03.2025 документ сформовано в системі «Електронний суд» і зареєстровано у Господарському суді Волинської області позовну заяву заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної військової адміністрації, в якій заступник керівника Луцької окружної прокуратури просить:

- усунути перешкоди Волинській обласній військовій адміністрації у праві користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду шляхом зобов`язання Цуманської селищної ради Луцького району (45233, вул. Грушевського, 2, смт Цумань, Луцький район, Волинська обл., ) повернути Волинській обласній військовій адміністрації (43027, Київський майдан, 9, м. Луцьк, обл. Волинська, ) земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0339, площею 15,1052 гектарів;

- скасувати державну реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку площею 15,1052 га з кадастровим номером :02:000:0339, зареєстрованого за Цуманською селищною радою;

- стягнути з відповідача на користь Волинської обласної прокуратури (вул. Винниченка, 15, м. Луцьк, 43025, ) судовий збір у розмірі 6242,59 грн.

07.04.2025 відповідач Цуманська селищна рада подала відзив на позов, у якому позовні вимоги визнає повністю, просить розглядати справу за її відсутності.

Відзив підписаний Дорощук Анатолієм Васильвичем, який у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань значиться як керівник. Цуманської селищної ради.

Оскільки визнання позову відповідачем не суперечить вимогам законодавства, не порушує прав та інтересів інших осіб, відзив, у якому відповідач визнає позов, підписано повноважною особою, судом прийнято визнання позову відповідачем.

В судове засідання 30.04.2025 представник відповідача не з`явився. Про судовий розгляд справи відповідач був повідомлений шляхом надіслання ухвали суду до електронного кабінету.

Оскільки неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору, справу 30.04.2025 розглянуто за відсутності представника відповідача, зважаючи на належне повідомлення відповідача за наявними у справі матеріалами згідно з положеннями статті 202 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи визнання позову відповідачем, дослідивши письмові докази по справі, суд на підставі ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення про задоволення позовної вимоги заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної військової адміністрації до Цуманської селищної ради про повернення земельної ділянки та скасування реєстрації права комунальної власності.

Судом встановлено, що 19.10.2022 Цуманською селищною радою зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку водного фонду з кадастровим номером :02:000:0339, площею 15,1052 га, з цільовим призначенням - для ведення рибного господарства.

Підставою державної реєстрації права комунальної власності на зазначену земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зазначено Закон України «Про внесення змін до Земельного кодексу України та інших законодавчих актів щодо удосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 № 1423 - IX та Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 №5245-УІ.

Водночас встановлено, що на вказаній земельній ділянці розміщений об`єкт державного нерухомого майна - гідротехнічна споруда: став лісовий, Ківерцівський район, с. Берестяне (інвентарний номер 35, реєстровий номер ФМДУ ААЕЖАГ650), який на час реєстрації права комунальної власності обліковувався на балансі Державного підприємства «Укрриба».

На підставі наказу Державного агентства меліорації та рибного господарства України від 13.09.2023 № 338 та акта приймання-передачі державного майна гідротехнічних споруд рибогосподарської технологічної водойми зазначене державне майно із балансу Державного підприємства «Укррриба» передано на баланс державного підприємства «Айфіш».

Відповідно до інформації ДП «Айфіш» від 10.12.2024 №08-04/106 при передачі на баланс останнього гідротехнічних споруд рибогосподарських технологічних водойм було змінено реєстрові номери об`єктів у Єдиному реєстрі об`єктів державної власності, а саме: в об`єкті став лісовий, Ківерцівський район, с. Берестяне (інвентарний номер 35) реєстровий номер 25592421.15.ААЕЖАГ650 змінено на реєстровий номер 44880645.3.ААЕЖАГ650.

Таким чином, як на момент реєстрації права комунальної власності 19.10.2022, так і наразі на земельній ділянці з кадастровим номером :02:000:0339 розташована гідротехнічна споруда - об`єкт нерухомого майна державної власності.

Обґрунтування статусу земельної ділянки, що належить до земель водного фонду та перебуває у власності держави

У відповідності до ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст. ст. 317, 321, 328 Цивільного кодексу України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до вимог ст. 25 та пунктів 31, 54 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин; надання згоди на передачу об`єктів з державної у комунальну власність та прийняття рішень про передачу об`єктів з комунальної у державну власність, а також щодо придбання об`єктів державної власності.

Як вбачається з положень ст. ст. 83, 84 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.

Територіальні громади набувають землю у комунальну власність у разі, зокрема, передачі їм земель державної власності.

У державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Як визначено ч. 1 ст. 117 Земельного кодексу України передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні.

На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання- передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.

Цуманською селищною радою було прийнято рішення від 23.02.2022 №13/202 «Про прийняття земельних ділянок водного фонду у комунальну власність».

Згідно з додатком до вказаного рішення земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0339, площею 15,1052 га, з цільовим призначенням - для рибогосподарських потреб прийнята у комунальну власність із земель водного фонду державної власності.

Водночас, відповідно до інформації Волинської ОДА № 1076/01-19/2-23 від 19.09.2023, останній не відомо про факти можливої незаконної реєстрації, в тому числі спірної земельної ділянки, як земель комунальної власності.

У вказаному листі Волинська ОДА також роз`яснила положення п. 24 Перехідних положень Земельного кодексу України та встановлені законом обмеження щодо переходу з державної у комунальну власність земель, зокрема, під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності (пп. «ґ»).

Статтею 85 Водного кодексу України передбачено, що порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством.

Згідно з приписами пункту «а» ст. 17 Земельного кодексу України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України розпорядником земель державної форми власності за межами населених пунктів є обласні державні адміністрації.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» визначено, що з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу (п.п. «б» п. 3 розділу «Прикінцеві та перехідні положення»).

Водночас, підпунктом «а» п. 4 цього ж розділу Закону визначено, що у державній власності залишаються розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності.

Таким чином, на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна державної власності, не могли перейти у комунальну власність.

В подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 № 1423-ІХ остаточно розмежовані землі державної та комунальної власності.

Вказаним законом розділ X «Перехідні положення» Земельного кодексу України доповнено пунктом 24, згідно з яким з дня набрання чинності цим пунктом, а саме: з 27.05.2021, землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад.

При цьому земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

Проте, цим же пунктом законодавець визначив ряд виключень, зокрема, підпунктом «ґ» пункту 24 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України встановлено виключення щодо земель під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності.

Також відповідно до ч. 2 ст. 117 Земельного кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, належать земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності.

На спірній земельній ділянці розташований об`єкт державної власності, а саме: гідротехнічна споруда - став лісовий, Ківерцівський район, с. Берестяне (інвентарний номер 35, реєстровий номер ФМДУ 25592421.15.ААЕЖАГ650), яка відповідно до інформації ДП «Укрриба» № 07-04/74 від 13.06.2023 перебувала на балансі вказаного державного підприємства на підставі спільного наказу Міністерства аграрної політики та Фонду державного майна України від 06.05.2003 № 126/752 «Про передачу гідротехнічних споруд», наказів Державного департаменту рибного господарства України.

Окрім цього, відомості про об`єкт державної власності - гідротехнічну споруду: став лісовий, Ківерцівський район, с. Берестяне (інвентарний номер 35, реєстровий номер ФМДУ 25592421.15.ААЕЖАГ650), було внесено до Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна як таку, що перебуває на балансі ДП «Укрриба», суб`єктом, що здійснює управління майном визначено Державне агентство меліорації та рибного господарства України.

Вказану інформацію відображено у витягу з Єдиного реєстру об`єктів державної власності, наданому Фондом державного майна України листом № 10-15-18545 від 27.07.2023.

Разом з цим, відповідно до наказу Державного агентства меліорації та рибного господарства України від 13.09.2023 № 338, державне майно (став лісовий, Ківерцівський район, с. Берестяне (інвентарний номер 35, реєстровий номер ФМДУ ААЕЖАГ650) передано з балансу ДП «Укрриба» на баланс ДП «АйФіш», що підтверджується інформацією Державного підприємства «АйФіш» від 04.03.2024 № 08-04/04.

Зі змісту вказаного листа випливає, що відповідно до наказу Державного агентства меліорації та рибного господарства України від 13.09.2023 № 338 «Про приймання-передачу державного майна до державного підприємства «АйФіш» та акта приймання-передачі державного майна від 27.09.2023 ДП «АйФіш» було передано на баланс і закріплено на праві господарського відання державне майно - гідротехнічні споруди рибогосподарських технологічних водойм, в тому числі, гідротехнічну споруду, яка розташована на території Волинської області, Луцького району, Цуманської селищної ради на земельній ділянці з кадастровим номером :02:000:0339.

Зазначене майно використовується Дочірнім підприємством «Рибгосп «Цумань» відповідно до діючого договору користування на умовах оренди, орендодавцем державного майна є ДП «АйФіш».

Таким чином, на підставі наказу Державного агентства меліорації та рибного господарства від 13.09.2023 №338 «Про приймання-передачу державного майна до Державного підприємства «Айфіш» та акту приймання-передачі від 27.09.2023 гідротехнічну споруду передано з балансу Державного підприємства «Укрриба» на баланс «Державного підприємства «Айфіш».

Відповідно до інформації ДП «Айфіш» від 10.12.2024 №08-04/106 при передачі на баланс останнього гідротехнічних споруд рибогосподарських технологічних водойм було змінено реєстрові номери об`єктів у Єдиному реєстрі об`єктів державної власності, а саме: в об`єкті став лісовий, Ківерцівський район, с. Берестяне (інвентарний номер 35) реєстровий номер 25592421.15.ААЕЖАГ650 змінено на реєстровий номер 44880645.3.ААЕЖАГ650.

Зі змісту листа Головного управління Держгеокадастру у Волинській області № 10-3-0.2- 1263/2-24 від 21.03.2024 вбачається, що спірна земельна ділянка розташована за межами населених пунктів Цуманської селищної ради.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про аквакультуру» гідротехнічні споруди рибогосподарської технологічної водойми - об`єкти нерухомого майна державної власності (земляні греблі та дамби, водозабірні споруди, повеневі водоскиди, донні водовипуски, водопостачальні, скидні та рибозбірно-осушувальні канали, рибовловлювачі, камери облову, причали, водоскиди, бистротоки, перепади, перегороджувальні рибозахисні та інші споруди), що є інженерними спорудами, які призначені для управління водними ресурсами (підготовка, постачання, збереження, транспортування води та водовідведення), а також для запобігання шкідливій дії вод.

За змістом ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Таким чином, гідротехнічні споруди є нерухомим майном, оскільки їх переміщення є неможливим без зміни їх призначення.

Органом, уповноваженим управляти вказаним майном, наразі є Державне агентство меліорації та рибного господарства України, а балансоутримувачем - ДП «Айфіш».

У 2017 році працівниками ДП «Укрриба» разом з представниками Регіонального відділення ФДМУ по Волинській області було проведено обстеження використання зазначеного державного нерухомого майна, за результатами якого було складено акт № 35.

Результати обстеження гідротехнічної споруди з реєстровим номером 25592421.15.ААЕЖАГ650 наведені у таблиці зазначеного акта під № 7.

У період з 26 по 27 вересня 2024 аналогічне обстеження державного нерухомого майна - гідротехнічних споруд, яке обліковується на балансі ДП «Айфіш», проведено зазначеним державним підприємством, про що складено відповідний акт, витяги з якого та схеми додано до позовної заяви.

З витягу з Державного земельного кадастру від 30.05.2023 вбачається, що на спірній земельній ділянці розташовані гідротехнічні споруди на площі 0,6606 га землі.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за Дочірнім підприємством «Рибгосп «Цумань» зареєстровано право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0339 на підставі договору оренди землі від 15.08.2011, укладеного між Ківерцівською районною державною адміністрацією та ДП «Рибгосп «Цумань».

Оскільки передача в оренду спірної земельної ділянки першочергово здійснювалась органом державної влади, який від імені держави розпорядився нею на час її перебування у державній власності, тому позов не впливає права та обов`язки орендаря земельної ділянки.

Окрім цього, як вбачається із змісту частини 4 статті 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни або розірвання договору оренди землі.

Наведене свідчить, що Цуманська селищна рада, Луцького району всупереч вимог ст. 19 Конституції України, ст. ст. 25, 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст. ст. 83, 84, 117, підпункту «ґ» пункту 24 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України поза межами повноважень та поза волею власника прийняла з державної у комунальну власність земельну ділянку водного фонду з кадастровим номером :02:000:0339, площею 15,1052 га.

Таким чином, право комунальної власності на спірну земельну ділянку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно неправомірно.

Обґрунтування вимоги про повернення земельної ділянки.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно із ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори, правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як передбачено ч. 1, ч. 2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Право власності держави або територіальної громади на обмежені в обороті об`єкти установлене законом, тому не потребує доказування правового титулу.

У разі незаконного вибуття об`єктів у комунальну власність відповідне порушення, ураховуючи їх правовий титул, необхідно розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави.

За змістом статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 зазначено, що як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні за змістом висновки викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц).

Відповідно до ч. 1 ст. 167 ЦК України визначено, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (ч. 1 ст. 170 ЦК України).

Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади (ч. 2 ст. 326 ЦК України).

За приписами ст. 317 Цивільного кодексу України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном.

Відповідно до ст. 326 цього ж Кодексу у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Держава, маючи у власності гідроспоруди, які знаходяться на земельній ділянці водного фонду із кадастровим номером :02:000:0339, наділена повноваженнями щодо володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду та водним об`єктом, що створений та функціонує за допомогою таких гідротехнічних споруд.

Разом з цим, держава позбавлена можливості належним чином здійснювати повноваження власника спірної земельної ділянки водного фонду, оскільки право комунальної власності на цю земельну ділянку зареєстровано за відповідачем.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю (позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладена в п.4.26 постанови від 19.09.2019 у справі №906/1063/18).

Негаторний позов подається у випадках, коли власник має своє майно у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися ним. Характерною ознакою негаторного позову є його спрямованість на захист права від порушень, не пов`язаних з позбавленням володіння майном, а саме у разі протиправного вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном. Отже, предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення (позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладена в п.47 постанови від 15.10.2019 у справі №902/1003/17).

Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Якщо ж на час подання позову порушення припинилися, то й відпадає підстава для пред`явлення негаторного позову.

Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27.05.2015 у справі № 6-92цс15, у якій зазначено, що передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.

На спірній земельній ділянці розміщений об`єкт нерухомого майна, який перебуває у власності держави, що відповідно до ст.ст. 117, 120, п. 24 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України відносить її до земель державної власності.

Державна реєстрація права комунальної власності на земельну ділянку кадастровим номером :02:000:0339 за відповідачем перешкоджає державі в особі обласної державної адміністрації реалізовувати своє право на користування та розпорядження земельною ділянкою.

Таким чином, ефективним способом захисту у цьому випадку є саме негаторний позов про усунення перешкод власнику у користуванні та розпорядженні майном, що йому належить.

Окрім цього, за змістом ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно зі ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19), від 7 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19).

Таким чином, Цуманська селищна рада зобов`язана повернути Волинській обласній військовій (державній) адміністрації земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0339, площею 15,1052 га.

Обґрунтування вимоги про скасування реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку.

Правовідносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, а також у постановах Верховного Суду від 24.01.2020 № 910/10987/18, від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17, від 17.04.2019 у справі № 916/675/15.

У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав (ч. 1 ст.11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (ч. 2 статті 18 цього Закону).

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав, вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Зміст цієї правової норми права свідчить про те, що допускаються такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи:

1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав;

2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав;

3)судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

Позовні вимоги про скасування державної реєстрації речового права не можуть бути звернені до державного реєстратора (приватного нотаріуса). Державний реєстратор (приватний нотаріус) зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі, чи не був залучений.

Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц (пункт 72), від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16 (пункт 36), від 16.01.2019 у справі № 755/9555/18 (пункт 25), від 21.08.2019 у справі № 805/2857/17-а, від 22.01.2020 у справі № 587/2326/16-ц (пункт 24).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка площею 15,1052 га з кадастровим номером :02:000:0339 зареєстрована на праві комунальної власності за Цуманською селищною радою ().

Державна реєстрація проведена на підставі рішення державного реєстратора Цуманської селищної ради Грицені С.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.10.2022, індексний номер 65227672.

Оскільки державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, відповідний запис формально наділяє відповідача певними юридичними правами щодо земельної ділянки і одночасно позбавляє відповідних прав законного власника - державу в особі Волинської обласної військової (державної) адміністрації.

У зв`язку з цим, враховуючи положення статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для забезпечення державі дійсної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо спірної земельної ділянки, а тому прокурором обрано ефективний спосіб захисту порушеного права - скасування державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку площею 15,1052 га з кадастровим номером :02:000:0339, що розташована за межами населених пунктів Цуманської селищної ради, Луцького району, за Цуманською селищною радою на підставі рішення державного реєстратора Цуманської селищної ради Грицені С.М. від 24.10.2022, індексний номер 65227672.

Обґрунтування порушення інтересів держави та підстав для їх представництва прокурором.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

За приписами частин третьої та четвертої статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».

Відповідно до частини третьої статті 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до статей 5, 7 Конституції України носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. В Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.

Згідно зі статтями 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля та її надра є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого право власності здійснюють органи державної влади і місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України і законами України.

Згідно з частиною п`ятою статті 162 ГПК України у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

Чинна редакція ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України передбачає, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Таким чином, наразі Волинська обласна державна адміністрація є розпорядником земель державної власності, які розташовані за межами населених пунктів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 8, 9 ст. 4 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» на територіях, на яких введено воєнний стан, для забезпечення дії Конституції та законів України, забезпечення разом із військовим командуванням запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, оборони, цивільного захисту, громадської безпеки і порядку, захисту критичної інфраструктури, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян можуть утворюватися тимчасові державні органи - військові адміністрації. Рішення про утворення військових адміністрацій приймається Президентом України за поданням обласних державних адміністрацій або військового командування. Військові адміністрації населених пунктів, районні, обласні військові адміністрації здійснюють свої повноваження протягом дії воєнного стану та 30 днів після його припинення чи скасування. У разі утворення районних, обласних військових адміністрацій у день набрання чинності актом Президента України про їх утворення припиняються повноваження відповідних районних, обласних військово-цивільних адміністрацій.

Указом Президента України від 24.02.2022 №68/2022 на базі існуючих обласних державних адміністрацій утворено обласні військові адміністрації.

З урахуванням зазначеного, позовну заяву подано в інтересах Волинської обласної військової адміністрації як уповноваженого органу на розпорядження спірною земельною ділянкою.

Волинська обласна військова адміністрація проти подання прокурором позову в її інтересах не заперечувала, повідомила про обмеженість у виділенні коштів на сплату судового збору, що підтверджується листом від 19.09.2023 №1076/01-19/2-23), про наміри самостійно звернутися з позовом до суду не заявляла.

Прокурор інформував позивача про наявні порушення вимог законодавства листами від 11.09.2023 №53-7610вих-23 та №53-10116вих-24 від 25.11.2024.

Незаконна зміна форми власності земельної ділянки, яка створює передумови до подальшого незаконного розпорядження нею, а також захист суспільних інтересів загалом щодо збереження водних ресурсів та задоволення потреб суспільства у розвитку рибного господарства становлять саме ті обставини, які потребують невідкладного захисту прокурором з огляду на їх значимість.

Враховуючи викладене, у прокурора є підстави для представництва інтересів держави, оскільки уповноважений орган - Волинська обласна військова адміністрація не здійснювала належним чином захисту інтересів держави.

На виконання вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» окружна прокуратура листом №53-10116вих-24 від 25.11.2024 повідомила Волинську обласну військову адміністрацію про звернення з позовом до господарського суду.

Судові витрати.

Звертаючись з позовом до суду, прокурор сплатив 7803,24 гривень (за одну вимогу майнового характеру та одну вимогу немайнового характеру).

Водночас, частиною 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Ставка судового збору за пред`явлення цього позову, що містить одну вимогу майнового та одну вимогу немайнового характеру, з урахуванням понижуючого коефіцієнта, становить 6242,59 грн., виходячи з розрахунку: 7803,24 х 0,8.

У відповідності із ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду судом справи по суті, прокурору на підставі ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України слід повернути з Державного бюджету України 3124,80 грн. судового збору (6249,59 грн. х 50% ), що становить 50 відсотків від суми судового збору, сплаченого при подачі позову.

На підставі ст. 129 ГПК України решту суми судового збору, сплаченого прокурором, у зв`язку із задоволенням позову у розмірі 3124,80 грн. слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст.129, 130, 191, ст.ст.236-242 Господарського процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Усунути перешкоди державі в особі уповноваженого органу Волинської обласної військової адміністрації у праві користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду шляхом зобов`язання Цуманської селищної ради, Луцького району (45233, вул. Грушевського, 2, смт Цумань, Луцький район, Волинська обл., ) повернути Волинській обласній військовій адміністрації (43027, Київський майдан, 9, м. Луцьк, обл. Волинська, ) земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0339, площею 15,1052 гектарів.

3. Скасувати державну реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку площею 15,1052 га з кадастровим номером :02:000:0339, зареєстрованого за Цуманською селищною радою.

4. Стягнути із Цуманської селищної ради (45233, вул. Грушевського, 2, смт. Цумань, Луцький район, Волинська область, ) на користь Волинської обласної прокуратури (вул. Винниченка, 15, м. Луцьк, 43025, ) 3124 грн. 80 коп. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

5. Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області повернути Волинській обласній прокуратурі (вул. Винниченка, 15, м. Луцьк, 43025, ) 3124 грн. 80 коп. судового збору, сплаченого платіжною інструкцією №566 (внутрішній номер 411945700 від 21.03.2025 (зазначена платіжна інструкція знаходиться в матеріалах справи №903/343/25).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду впродовж 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено і підписано 02.05.2025.

Суддя І. О. Якушева