ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2025 р. Справа № 910/13403/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

секретар Місюк О.П.

за участю

представників: позивача - Глухенький С.О.;

відповідача - Гриценко В.С.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2024

у справі №910/13403/24 (суддя - Алєєва І.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація Електропівденьмонтаж»

до Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Корпорація Електропівденьмонтаж» звернулося з позовом до Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення інфляційних втрат та 3% річних у зв`язку з неналежним виконанням умов договору на виконання робіт №2204/2020 від 22.04.2020 у загальному розмірі 1122656,12 грн, з яких: інфляційні втрати в сумі 304986,07 грн та 3% річних в сумі 133059,69 грн, нараховані за період з 12.10.2023 по 14.05.2024, а також інфляційні втрати в сумі 534647,94 грн та 3% річних в сумі 149962,42 грн, нараховані за період з 15.05.2024 по 31.10.2024.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідачем порушено свої зобов`язання за договором №2204/2020 від 22.04.2020 в частині своєчасної оплати робіт. Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.02.2024 у справі №910/15898/23 стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 7494874,58 грн, 3% річних у розмірі 475124,12 грн, інфляційні втрати у розмірі 2491680,36 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 156925,19 грн. Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 08.02.2024 у справі №910/15898/23 стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 164616,79 грн. Постановою Північного апеляційного Господарського суду від 14.05.2024, зокрема, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2024 у справі №910/15898/23 скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 78000,00 грн. Окрім цього, додатковою постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2024 стягнуто з відповідача на користь позивача 36000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач зазначив, що судові рішення у справі №910/15898/23 залишаються невиконаними відповідачем, у зв`язку з чим Товариством з обмеженою відповідальністю «Корпорація Електропівденьмонтаж» на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) нараховано та заявлено до стягнення з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» заборгованість у загальному розмірі 1122656,12 грн, з яких: інфляційні втрати в сумі 304986,07 грн та 3% річних в сумі 133059,69 грн, нараховані за період з 12.10.2023 по 14.05.2024 на суму основного боргу 7494874,58 грн, а також інфляційні втрати в сумі 534647,94 грн та 3% річних в сумі 149962,42 грн, нараховані за період з 15.05.2024 по 31.10.2024 суму 10732604,25 грн (7494874,58 грн боргу, 475124,12 грн 3% річних, 2491680,36 грн інфляційних втрат, 156925,19 грн витрат зі сплати судового збору, 78000,00 грн витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції та 36000,00 грн витрат на професійну правничу в суді апеляційної інстанції).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2024 відкрито провадження у справі №910/13403/24 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.12.2024 у справі №910/13403/24 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація Електропівденьмонтаж» задоволено частково, стягнуто з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація Електропівденьмонтаж» 278837,19 грн 3% річних та 760633,83 грн інфляційних втрат, в іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення з урахуванням клопотання відповідача про зменшення розміру процентів річних.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення ухвалене за умов невідповідності висновків, викладених у рішенні, встановленим обставинам справи, та неправильного застосування норм матеріального права.

На переконання відповідача, здійснений судом першої інстанції перерахунок 3% річних та інфляційних втрат не відповідає обставинам справи. Згідно практики Верховного Суду позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання. При цьому, базою (основою) для нарахування 3% річних та інфляційних втрат є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями. Отже, інфляційні втрати та відсотки річних нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання.

Також відповідач вказує на те, що судом першої інстанції не досліджено обставини, на які посилався відповідач як на підставу зменшення розміру відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, та не зроблено висновку про наявність/відсутність підстав для зменшення розміру 3% річних.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 07.01.2025 апеляційну скаргу у справі №910/13403/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2025 апеляційну скаргу у справі №910/13403/24 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків.

До суду 20.01.2025 у встановлений процесуальний строк від Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2025 відкрито апеляційне провадження у справі №910/13403/24, призначено її до розгляду на 18.03.2025, а також встановлено позивачу строк на подання відзиву.

Позивач у встановлений процесуальний строк не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що відповідно до ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

До суду 27.02.2025 від Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» надійшла заява про зупинення апеляційного провадження у даній справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України до розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №922/444/24.

03.03.2025 позивачем подано заперечення на заяву про зупинення провадження.

У призначене засідання суду 18.03.2025 з`явилася представник відповідача. Судом ухвалено розпочати розгляд апеляційної скарги за відсутності представника позивача.

Представник відповідача не підтримала заяву про зупинення апеляційного провадження та просила її не розглядати.

Ухвалою суду від 18.03.2025, занесеною до протоколу судового засідання, заяву про зупинення апеляційного провадження залишено без розгляду.

Надалі судом розпочато розгляд апеляційної скарги по суті, заслухано пояснення представника відповідача та оголошено перерву в судовому засіданні до 15.04.2025 з метою додаткового з`ясування обставин справи.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/930/25 від 10.04.2025 у зв`язку з перебуванням судді Сітайло Л.Г. у відпустці з 14.04.2025 призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/13403/24.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2025 апеляційну скаргу у справі №910/13403/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою від 10.04.2025 справу прийнято до провадження у визначному автоматизованою системою складі суду.

У судове засідання 15.04.2025 з`явилися представники сторін та надали свої пояснення. Надалі судом досліджено наявні у справі докази та заслухано виступи представників у судових дебатах.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 22.04.2020 між Акціонерним товариством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Корпорація Електропівденьмонтаж» (підрядник) укладений договір на виконання робіт №2204/2020 від 22.04.2020, відповідно до умов якого змовник доручає, а підрядник зобов`язується виконати на свій ризик власними силами в межах вартості робіт, визначеної на підставі затвердженої в установленому порядку проектно-кошторисної документації, роботи на об`єкті ВП ЗАЕС по темі: «Технічне переоснащення. ВП ЗАЕС, м. Енергодар, Промислова, 133. Енергоблок №5. Турбінне відділення. Реконструкція пристроїв релейного захисту та автоматики блоку генератор-трансформатор № 5 (ГТ-5). Будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи», і передати виконані роботи замовникові у встановлені строки.

За наслідками виконання позивачем обумовлених договором робіт підписано акти виконаних будівельних робіт №№1-47 за грудень 2020 року на загальну суму 22330994,58 грн, №48 за травень 2021 року на суму 9252525,31 грн, №№49-55 за червень 2021 року на суму 1078215,34 грн, №№56-72 за грудень 2021 року на суму 1064699,70 грн, а також довідки про вартість виконаних будівельних робіт.

Проте, замовник в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання з оплати виконаних робіт в сумі 7494874,58 грн.

Як наслідок, позивач звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення заборгованості у розмірі 7494874,58 грн, 3% річних у розмірі 475124,12 грн та інфляційних втрат у розмірі 2491680,36 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.02.2024 у справі №910/15898/23 стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 7494874,58 грн, 3% річних у розмірі 475124,12 грн, інфляційні втрати у розмірі 2491680,36 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 156925,19 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 08.02.2024 у справі №910/15898/23 стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 164616,79 грн.

Надалі, постановою Північного апеляційного Господарського суду від 14.05.2024 додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2024 у справі №910/15898/23 скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 78000,00 грн.

Окрім цього, додатковою постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2024 стягнуто з відповідача на користь позивача 36000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначив, що судові рішення у справі №910/15898/23 залишаються невиконаними відповідачем, у зв`язку з чим наявні підстави для застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України та стягнення з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» 3% річних та інфляційних втрат.

Позивач вказав на те, що ним під час розгляду справи №910/15898/23 не збільшувалися позовні вимоги, а розмір інфляційних втрат та 3% річних розраховано на суму основного боргу (7494874,58 грн) від початку виникнення заборгованості по дату подання позовної заяви (12.10.2023).

Водночас, оскільки рішення суду у справі №910/15898/23 набрало законної сили 14.05.2024, позивач має право на стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних за весь час прострочення з моменту подання позову у справі №910/15898/23 до дати набрання рішенням законної сили. Тобто, перший період нарахувань здійснено позивачем з 12.10.2023 по 14.05.2024, виходячи з суми основного боргу за договором підряду.

Окрім цього, позивач також нарахував інфляційні втрати та 3% річних за період з 15.05.2024 по 31.10.2024 на суму, стягнуту згідно судових рішень у справі №910/15898/23, що становить 10732604,25 грн і включає в себе, окрім суми основного боргу, 3% річних, інфляційні втрати та судові витрати, понесені позивачем.

Як наслідок, позивач просив стягнути з відповідача грошові кошти у загальному розмірі 1122656,12 грн, з яких: інфляційні втрати в сумі 304986,07 грн та 3% річних в сумі 133059,69 грн, нараховані за період з 12.10.2023 по 14.05.2024, а також інфляційні втрати в сумі 534647,94 грн та 3% річних в сумі 149962,42 грн, нараховані за період з 15.05.2024 по 31.10.2024.

Відповідач, у свою чергу, заперечуючи проти позову, вказав на наступне:

- розрахунок позивача інфляційних втрат у розмірі 304986,07 грн та 3% річних у розмірі 133059,69 на грошове зобов`язання в сумі 7494874,58 грн за період з 12.10.2023 по 14.05.2024 є хибним, оскільки нарахування інфляційних втрат за травень 2024 безпідставне;

- нарахування інфляційних втрат та 3% річних на грошове зобов`язання у розмірі 10732604,25 грн за період з 15.05.2024 по 31.10.2024 суперечить нормам діючого законодавства України, оскільки до бази нарахування включено окрім суми основного боргу також 3% річних, інфляційні втрати та судові витрати, понесені позивачем;

- нарахована сума 3% річних є надмірною грошовою сумою, з урахуванням стягнутої рішенням суду у справі №910/15898/23, оскільки не відповідає засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов наступних висновків:

- зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень ч. 2 ст. 625 ЦК України;

- з наданого до матеріалів справи розрахунку за період з 15.05.2024 по 31.10.2024 вбачається, що позивач здійснює нарахування 3% річних та втрат від інфляції не лише на суму основного боргу та суму стягнутого за рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/15898/23 судового збору і витрат на правову допомогу відповідно до постанов Північного апеляційного господарського суду, а і на вже стягнуті суми 3% річних та інфляційних втрат. Водночас, нарахування сум, передбачених ст. 625 ЦК України, може бути здійснено сторонами лише на суму основного боргу, оскільки ухвалення рішення констатує факт про наявність у відповідача обов`язку сплатити борг та не породжує нового грошового зобов`язання, прострочення виконання якого дає право стороні нараховувати 3% річних та інфляційні втрати. Тому, сума судового збору та витрат на правову допомогу, присуджена до стягнення, не є грошовим зобов`язанням в розумінні ст. 625 ЦК України;

- перевіривши розрахунок 3% річних за період з 12.10.2023 по 14.05.2024, суд встановив, що сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача є обґрунтованою та становить 133059,69 грн;

- здійснивши власний розрахунок 3% річних за період з 15.05.2024 по 31.10.2024, судом встановлено, що загальна сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 145777,50 грн;

- перевіривши розрахунок інфляційних втрат за період з 12.10.2023 по 14.05.2024, суд встановив, що сума втрат від інфляції, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, є обґрунтованою та становить 304986,07 грн;

- здійснивши власний розрахунок втрат від інфляції за період з 15.05.2024 по 31.10.2024, судом встановлено, що їх загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 455647,76 грн.

Водночас, апеляційний суд не погоджується з висновками місцевого господарського суду з приводу часткового задоволення позову та стягнення з відповідача 278837,19 грн 3% річних та 760633,83 грн інфляційних втрат у зв`язку з невірно здійсненим перерахунком зазначених сум.

Приписами ст. ст. 173 та 175 Господарського кодексу України (далі - ГК України) унормовано, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ст. ст. 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Положення ст. 11 ЦК України передбачають, що цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

В силу приписів ст. ст. 525 та 526 ЦК України, ст. 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Як убачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, рішенням Господарського суду міста Києва від 08.02.2024 у справі №910/15898/23 стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором на виконання робіт №2204/2020 від 22.04.2020 у розмірі 7494874,58 грн а також нараховані 3% річних у розмірі 475124,12 грн та інфляційні втрати у розмірі 2491680,36 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постановах від 24.05.2018 у справі №922/2391/16 та 30.08.2022 у справі №904/1427/21).

Відповідно до висновків щодо застосування ст. 75 ГПК України, викладених у постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №914/554/19, преюдицію утворюють лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що відображується в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивостей преюдиціальності. Також преюдиціальні факти слід відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин. Важливим видається те, що обставини, встановлені у першій справі, що є преюдиціальною, мають належати до предмета доказування, тобто їх встановлення має бути необхідне для вирішення тієї справи. Оскільки предмет доказування спочатку визначається підставами позову, а потім обґрунтовується нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору, то питання про те, чи належав певний факт до предмета доказування, є питанням права, а не факту. Питання факту це питання про те, чи була наявна/відсутня певна обставина, що має значення для вирішення певного спору. Фактичні обставини встановлюються через доказування. Доказування дає змогу відтворити той чи інший фрагмент дійсності в асортименті значущості для справи (предмет доказування). Юридична ж кваліфікація фактичних обставин здійснюється через співвіднесення певної обставини з певними юридичними нормами. Отже, юридичний факт - передбачена нормами права конкретна життєва обставина (дія, подія), котра є підставою для настання певних юридичних наслідків. Життєвий факт набуває ознак юридичного внаслідок юридичної кваліфікації, правозастосування. Таким чином, юридичний (правовий) факт - це той же самий життєвий факт, але в контексті наявності його правової регламентації.

Отже, місцевий господарський суд правомірно врахував під час розгляду спору у даній справі преюдиціальні обставини, встановлені під час розгляду справи №910/15898/23, а саме наявність невиконаного грошового зобов`язання відповідача за договором та його розмір.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Приписами ст. 604 ЦК України унормовано, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).

З аналізу вищевказаних норм закону слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу (правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі №916/190/18).

Отже, рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2024 у справі №910/15898/23 не є підставою виникнення нового грошового зобов`язання у спірних правовідносинах, а лише підтверджує факт порушення відповідачем грошового зобов`язання, яке виникло перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Корпорація Електропівденьмонтаж» до ухвалення судового рішення на підставі договору на виконання робіт №2204/2020 від 22.04.2020. Зазначене рішення не трансформує та не припиняє грошове зобов`язання Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», що виникло зі спірних правовідносин.

Водночас, за встановлених у цій справі обставин нарахування 3% річних та інфляційних втрат на встановлену рішенням суду від 08.02.2024 у справі №910/15898/23 заборгованість, до складу якої, окрім основного боргу, входять суми 3% річних та інфляційних втрат, не відповідає принципу заборони подвійної цивільно-правової відповідальності та суперечить положенням ст. 550 ЦК України про заборону нарахування процентів на неустойку. Вказаний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 15.11.2019 у справі №905/1753/18.

Як вже зазначалося вище, однією з підстав припинення зобов`язання, в тому числі грошового, є його виконання, проведене належним чином (ст. 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум.

За змістом цієї норми нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до висновку щодо застосування норм права, викладеного Верховним Судом у постанові від 15.11.2019 у справі №905/1753/18, враховуючи, що грошове зобов`язання виникло до ухвалення судового рішення по суті спору та не припинилося в наслідок набрання ним законної сили, нарахування 3% річних та інфляційних, згідно зі ст. 625 ЦК України, належить здійснювати на суму основного боргу, стягнуту цим судовим рішенням, до її повної сплати боржником, без урахування стягнутих цим рішенням сум пені, 3% річних, інфляційних втрат та судового збору.

Водночас, з матеріалів даної справи вбачається, що позивач нарахував інфляційні втрати та 3% річних за період з 15.05.2024 по 31.10.2024 на суму, стягнуту згідно судових рішень у справі №910/15898/23, що становить 10732604,25 грн і включає в себе, окрім суми основного боргу, 3% річних, інфляційні втрати та судові витрати, понесені позивачем.

Натомість, відповідні нарахування слід здійснювати лише на основний борг в сумі 7494874,58 грн, тобто без урахування сум вже стягнутих за інший період 3% річних та інфляційних втрат, а також судових витрат.

Вказані висновки хоча і були враховані місцевим господарським судом, однак остаточні суми 3% річних та інфляційних втрат судом розраховано невірно.

Так, судом апеляційної інстанції перевірено розрахунок 3% річних за період з 12.10.2023 по 14.05.2024 на суму основного боргу 7494874,58 грн та встановлено, що сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 132832,47 грн, а не 133059,69 грн.

Окрім цього, здійснивши власний розрахунок 3% річних за період з 15.05.2024 по 31.10.2024 на суму основного боргу 7494874,58 грн, апеляційним судом встановлено, що сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 104436,78 грн, а не 145777,50 грн.

Перевіривши розрахунок втрат від інфляції за період з 12.10.2023 по 14.05.2024, колегія суддів зазначає, що сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, є обґрунтованою у розмірі 258466,03 грн, а не 304986,07 грн.

Перевіривши розрахунок втрат від інфляції за період з 15.05.2024 по 31.10.2024, судом встановлено, що сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 514987,67 грн.

Таким чином, загальна сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 237269,25 грн та, відповідно, інфляційних втрат - 773453,70 грн.

З огляду на викладене, здійснений судом першої інстанції перерахунок 3% річних та інфляційних втрат не відповідає обставинам справи, а доводи скаржника в наведеній частині щодо невірного розрахунку наведених сум визнаються частково обґрунтованими.

Апеляційна скарга відповідача також обґрунтована тим, що судом першої інстанції не досліджено обставини, на які посилався відповідач як на підставу зменшення розміру відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, та не зроблено висновку про наявність/відсутність підстав для зменшення розміру 3% річних.

Відповідач зазначає про наявність виняткових обставин, які вплинули на здатність своєчасно виконати зобов`язання за спірним договором, що є підставою для зменшення розміру 3% річних як відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Неможливість своєчасного виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором викликана об`єктивними негативними чинниками, що, по-перше, не залежать від його волі, по-друге, доводить відсутність вини в діях відповідача, відповідно, виключає підставу відповідальності за порушення грошового зобов`язання за договором.

Так, главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За ч. 2 ст. 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (ч. 3 ст. 216 ГК України).

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №№703/2718/16-ц та 646/14523/15-ц.

Звертаючись з вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За змістом зазначеної норми, вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної суми штрафних санкцій таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій, яке пов`язане з наявністю виняткових обставин, вимагає надання судом оцінки як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Зменшення розміру штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил ст. 86 ГПК України, на власний розсуд та за внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Разом з цим, у постанові від 18.03.2020 у справі №902/471/18, на яку також посилається скаржник, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Такого висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла з урахуванням того, що умовами договору сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу, збільшили позовну давність за відповідними вимогами, а також в умовах договору змінили розмір процентної ставки, передбаченої у ч. 2 ст. 625 ЦК України, і встановили її в розмірі 40% річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем, та 96% річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення 90 календарних днів.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені та процентів річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду вирішила справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, обмежити розмір санкцій сумами штрафу і пені, які вже присуджені до стягнення судами попередніх інстанцій, та відмовити у їх стягненні з цих підстав.

Водночас у справі, що переглядається, обставин такої очевидної неспівмірності заявлених до стягнення процентів річних, як у справі №902/417/18, колегією суддів не встановлено. Розмір відсотків річних не є надмірним порівняно із сумою заборгованості та виконаними позивачем роботами та його визначено саме в тому розмірі, який передбачає нормами чинного законодавства України.

Отже, у суду першої інстанції були відсутні підстави для зменшення заявлених до стягнення з відповідача 3% річних, а тому доводи скаржника в наведеній частині відхиляються.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76 та 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як передбачено ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи усе вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку стосовно того, що оскільки судом апеляційної інстанції встановлено факт неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, при розрахунку місцевим господарським судом сум 3% річних та інфляційних втрат, рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2024 у справі №910/13403/24 підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь позивача 237269,25 грн 3% річних та 773453,70 грн інфляційних втрат.

Оскільки доводи скаржника визнано частково обґрунтованими, апеляційна скарга Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2024 у справі №910/13403/24 скасувати частково та ухвалити нове рішення.

3. Викласти резолютивну частину рішення у наступній редакції:

« 1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, місто Київ, вул. Назарівська, будинок 3, ідентифікаційний код 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація Електропівденьмонтаж» (03037, місто Київ, вулиця Максима Кривоноса, будинок 19-А, ідентифікаційний код 39440289) 237269 (двісті тридцять сім тисяч двісті шістдесят дев`ять),25 грн 3% річних, 773453 (сімсот сімдесят три тисячі чотириста п`ятдесят три),70 грн інфляційних втрат та 10262 (десять тисяч двісті шістдесят дві),97 грн витрат зі сплати судового збору.

3. В іншій частині у задоволенні позову відмовити.»

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 29.04.2025.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко