РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2025Справа № 910/932/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Петрук Б.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗОЙЛТЕХНОПАЙП»

про стягнення 1 947 981,35 грн,

Представники сторін:

від позивача: Кисіль Т.В.,

від відповідача: Пушинський М.В., Сібілєв М.А.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗОЙЛТЕХНОПАЙП» про стягнення 1 947 981,35 грн, з яких: 1 092 753,27 грн пені та 855 228,08 грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором № про закупівлю від 08.07.2022 в частині дотримання строків виконання робіт.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 прийнято вказаний позов до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/932/25, підготовче засідання призначено на 03.03.2025. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов, позивачу - строк для подання відповіді на відзив.

20.02.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому на підставі ст. 90 ГПК України поставлено позивачу чотири запитання щодо обставин справи.

24.02.2025 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій, зокрема, повідомлено про відмову від надання відповідей на поставлені відповідачем запитання відповідно до ч. 5 ст. 90 ГПК України, зазначаючи, що такі запитання не можуть підтвердити чи спростувати обставини, які є предметом розгляду у даній справі.

26.02.2025 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив та клопотання про зменшення штрафних санкцій на 90%.

Також 26.02.2025 до суду від відповідача надійшло клопотання в порядку ч. 6 ст. 90 ГПК України про визнання підстав для відмови позивача від надання відповідей відсутніми та зобов`язання надати відповідь на поставлені у відзиві на позов запитання.

03.03.2025 до суду від позивача надійшли заперечення на клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

В підготовчому засіданні 03.03.2025, у яке з`явилися представники сторін, судом оголошувалась перерва до 24.03.2025.

В підготовче засідання 24.03.2025 з`явилися представники сторін.

Представник відповідача підтримав подане клопотання про визнання підстав для відмови позивача від надання відповідей на поставлені у відзиві на позов в порядку ст. 90 ГПК України питання відсутніми, просив суд зобов`язати позивача надати відповіді на запитання. Представник позивача заперечував щодо задоволення вказаного клопотання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 42 ГПК України учасники справи мають право ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам.

За приписами ст. 90 ГПК України учасник справи має право поставити в першій заяві по суті справи або у додатку до неї не більше десяти запитань іншому учаснику справи про обставини, що мають значення для справи. Учасник справи, якому поставлено питання іншим учасником справи, зобов`язаний надати вичерпну відповідь окремо на кожне питання по суті. На запитання до учасника справи, який є юридичною особою, відповіді надає її керівник або інша посадова особа за його дорученням.

Відповіді на запитання подаються до суду учасником справи - фізичною особою, керівником або іншою посадовою особою юридичної особи у формі заяви свідка не пізніше як за п`ять днів до підготовчого засідання, а у справі, що розглядається в порядку спрощеного провадження, - за п`ять днів до першого судового засідання. Копія такої заяви свідка у той самий строк надсилається учаснику справи, який поставив письмові запитання.

Якщо поставлене запитання пов`язане з наданням доказів, що підтверджують відповідні обставини, учасник справи разом із заявою свідка надає такі докази.

Учасник справи має право відмовитися від надання відповіді на поставлені запитання: 1) з підстав, визначених статтями 67, 68 цього Кодексу; 2) якщо поставлене запитання не стосується обставин, що мають значення для справи; 3) якщо учасником справи поставлено більше десяти запитань.

За наявності підстав для відмови від відповіді учасник справи повинен повідомити про відмову іншого учасника та суд у строк для надання відповіді на запитання. Суд за клопотанням іншого учасника справи може визнати підстави для відмови відсутніми та зобов`язати учасника справи надати відповідь.

Так, у відзиві на позов відповідач поставив позивачу такі чотири питання в порядку ст. 90 ГПК України: 1. Чи було ТОВ «ГАЗОЙЛТЕХНОПАЙП» проведено додаткові роботи, які не передбачені договором на надання послуг від 08.07.2022 № ? 2. Чи вплинуло виконання додаткових робіт на загальний строк виконання договору? 3. Чи були Вами сплачені кошти за результатами виконання додаткових робіт по Договору? 4. Чи було співробітниками ТОВ «ГАЗОЙЛТЕХНОПАЙП» проведено технічне рішення в частині розташування основного технологічного обладнання в межах території ГРС Гринцеве? Зокрема в частині перенесення вузла редукування ГРС.

Водночас, як вбачається із відповіді на відзив, позивач відмовився від надання відповідей на вищезазначені запитання відповідача в порядку ч. 5 ст. 90 ГПК України, посилаючись на те, що поставлені запитання не стосуються обставин, що мають значення для справи.

Розглянувши клопотання відповідача про визнання підстав для відмови позивача від надання відповідей відсутніми та зобов`язання надати відповідь на поставлені у відзиві на позов запитання, заслухавши пояснення представника відповідача та заперечення представника позивача, враховуючи, що позивачем у встановлений ч.ч. 2, 6 ст. 90 ГПК України повідомлено про таку відмову, дійшов висновку про обґрунтованість відмови позивача від надання відповідей на поставлені відповідачем питання відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 90 ГПК України. Відтак, судом постановлено ухвалу без оформлення окремого документа про відмову у задоволенні клопотання відповідача про визнання підстав для відмови позивача від надання відповідей відсутніми та зобов`язання надати відповідь на поставлені у відзиві на позов питання.

Враховуючи відсутність у представників сторін інших заяв/клопотань, як і підстав для відкладення підготовчого засідання, суд дійшов висновку, що ним було здійснено всі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, у зв`язку з чим постановив ухвалу без оформлення окремого документа про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті на 14.04.2025.

14.04.2025 до суду від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу.

В судове засідання 14.04.2025 з`явилися представники сторін, які надали суду свої пояснення/заперечення по суті позовних вимог.

Так, представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити. Представники відповідача заперечували проти задоволення позову, просили в позові відмовити, а у випадку наявності підстав для задоволення позову - зменшити розмір штрафних санкцій на 90%.

В порядку ч. 1 ст. 233, ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 14.04.2025 після закінчення судового розгляду справи ухвалено рішення по суті позовних вимог та проголошено його скорочений текст (вступну та резолютивну частини).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

08.07.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (надалі - замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАЗОЙЛТЕХНОПАЙП» (надалі - підрядник, відповідач) укладено договір № (надалі - Договір), відповідно до п. 1 якого підрядник за завданням замовника, відповідно до умов цього договору, зобов`язується на свій ризик надати послуги: Послуги з ремонту і технічного обслуговування вимірювальних, випробувальних і контрольних приладів (Ремонт пунктів вимірювання витрати газу ГРС Грінцеве), відповідно до вимог чинних нормативних документів і технічної документації (надалі - роботи), а замовник - прийняти і оплатити такі роботи відповідно до умов Договору.

Згідно з п. 1.2 Договору склад, обсяги, вартість робіт та строки визначені Технічними, якісними та кількісними характеристиками (додаток № 1), Договірною ціною (додаток №2) та Графіком виконання робіт (додаток №3), які є невід`ємною частиною Договору.

Загальна вартість виконуваних робіт за цим Договором, що є ціною Договору згідно з Договірною ціною (додаток № 2), становить 13 680 000,00 грн, в тому числі ПДВ 20% - 2 280 000,00 грн (п. 3.1. Договору).

У відповідності до п. 4.1 Договору підрядник зобов`язується виконати роботи протягом 365 календарних днів з дати укладення цього договору з обов`язковим дотриманням погодженого із замовником Графіку виконання робіт (Додаток №3).

Згідно з п. 4.2 Договору строки виконання робіт можуть бути змінені з внесенням відповідних змін у цей Договір у випадках, передбачених чинним законодавством України.

Відповідно до п. 4.3 Договору датою закінчення виконаних підрядником робіт вважається дата їх прийняття замовником в порядку, передбаченому розділом 5 Договору. Виконання робіт може бути закінчено підрядником достроково за умови письмової згоди замовника.

Місце виконання робіт (надалі - об`єкт): ГРС Грінцеве, с. Грінцеве, Сумський район, Сумська область (п. 4.4. Договору).

Умовами п. 4.5. Договору визначено, що передбачені цим Договором роботи підрядник виконує в умовах діючого виробництва, яке є об`єктом підвищеної небезпеки. При цьому, підрядник виконує роботи не порушуючи режимів транспорту газу та роботи газотранспортної системи, вимог з промислової безпеки та охорони праці із залученням своїх висококваліфікованих фахівців з використанням сучасних технологій. Підрядник відповідає перед замовником за якість виконаних робіт та їх відповідність вимогам, установленим національними стандартами, будівельними нормами, локальними актами замовника, іншими нормативно-правовими документами та умовами цього Договору.

Пунктами 5.1, 5.2 Договору сторони погодили, що передача виконаних робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актами приймання виконаних робіт, підписаними уповноваженими представниками сторін. Акт приймання виконаних робіт та довідку про вартість виконаних будівельних робіт готує підрядник і надає його замовнику не пізніше 25 числа звітного місяця. Разом з актом приймання виконаних робіт підрядник надає замовнику повний комплект виконавчої документації за звітний період, оформленої належним чином, відповідно до вимог чинних нормативних документів у галузі будівництва. Замовник протягом 5 (п`яти) робочих днів перевіряє достовірність отриманих акту приймання виконаних робіт та довідки про вартість виконаних робіт в частині фактично виконаних робіт, їх відповідність показникам якості, комплектність виконавчої документації, та, у разі відсутності явних недоліків, підписує його в рамках цього ж строку, або направляє мотивоване заперечення проти такого підписання.

У разі виявлення в процесі приймання-передачі робіт недоліків, замовник письмово повідомляє підрядника про такі недоліки, та повідомляє його про час та місце зустрічі для складання акту про недоліки виконаних робіт, в якому обов`язково фіксується дата виявлення недоліків і дата щодо їх безкоштовного усунення. У разі неприбуття підрядника у зазначений строк без попереднього узгодження додаткового строку прибуття для складання акту про недоліки та/або відмови підрядника підписати його, замовник складає акт про недоліки самостійно та направляє один примірник підряднику. Акт про недоліки вважається підписаним підрядником на 5 (п`ятий) робочий день після його отримання (п. 5.4. Договору).

Після усунення недоліків підрядником, зазначених в акті про недоліки виконаних робіт, підписується акт приймання виконаних робіт та довідка про вартість виконаних робіт, на підставі яких здійснюється розрахунок, передбачений розділом 3 Договору (п. 5.5. Договору).

Розділом 6 Договору обумовлено порядок виконання робіт.

Відповідно до п. 6.18. Договору роботи вважаються прийнятими замовником в повному обсязі шляхом підписання замовником та підрядником без зауважень останнього акту приймання виконаних робіт та за умови наявності підписаних всіх актів приймання виконаних робіт за цим Договором.

Згідно з умовами пунктів 7.1.1., 7.1.2. 7.1.4. Договору замовник зобов`язаний: допустити підрядника на об`єкт для проведення робіт з дотриманням вимог внутрішніх документів щодо охорони праці та допуску працівників сторонніх організацій та відвідувачів для виконання робіт (завдань) на об`єктах ТОВ «Оператор ГТС України»; приймати виконані роботи згідно оформлених в установленому Договором порядку актів приймання виконаних робіт; надати підряднику необхідну для виконання робіт інформацію, згідно Технічних, якісних та кількісних характеристик (Додаток № 1).

Підрядник зобов`язаний виконати якісно та у встановлені Графіком виконання робіт (Додаток № 3) строки роботи відповідно до Технічних, якісних та кількісних характеристик (Додаток № 1), ДБН та іншої нормативної документації (п. 7.3.1. Договору).

Відповідно до п. 10.2 Договору, у випадку несвоєчасного виконання робіт, передбачених графіком виконання робіт (додаток № 3), до підрядника застосовуються штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 0,1 % від вартості робіт, які несвоєчасно виконані, за кожен день прострочення виконання робіт, а при порушенні строку виконання робіт більше ніж на 30 календарних днів підрядник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7% від вартості несвоєчасно виконаних робіт.

Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами і діє 395 календарних днів. В частині гарантійних зобов`язань договір діє до закінчення гарантійного строку, а в частині розрахунків - до їх повного виконання (п. 11.1 Договору).

Додатком № 1 до Договору сторони погодили Технічні вимоги і якісні характеристики, яким зокрема, погоджений перелік робіт, що виконуються при ремонті пункту вимірювання витрати газу.

Додатком № 2 до Договору сторони погодили договірну ціну у розмірі 13 680 000,00 грн.

Додатком № 3 до Договору сторони погодили графік виконання робіт, яким визначили наступні граничні терміни виконання робіт:

1. Обстеження, розробка, подання на експертизи, усунення зауважень та отримання результатів експертиз робочої документації - 120 календарних днів;

2. Виготовлення/придбання основних блоків та вузлів, будівельно-монтажні роботи, електромонтажні роботи - 300 календарних днів;

3. Пусконалагоджувальні роботи - 365 календарних днів.

Передача підрядником виконаних робіт і прийняття їх замовником оформлена: актами приймання виконаних робіт за формою КБ-2в: № 1 від 29.12.2022 (за грудень 2022 року); № 1 від 12.06.2023 (за червень 2023 року); № 2 від 29.12.2023 (за грудень 2023 року); № 1 від 30.07.2024; актами вартості устаткування, придбання якого покладено на виконавця робіт від 12.06.2023, від 29.12.2023; довідками про вартість виконаних робіт та витрати форми КБ-3: від 12.06.2023 за червень 2023; від 29.12.2023 за грудень 2023 року; від 30.07.2024 за липень 2024 року.

Позивач зазначає, що з урахуванням Графіка виконання робіт (Додатка № 3 до Договору) роботи першого етапу (розроблення робочої документації) відповідно до акту приймання виконаних будівельних робіт № 1 за грудень 2022 року на суму 132 432,00 грн виконані підрядником 29.12.2022, тобто, із простроченням на 51 календарний день, оскільки останнім днем виконання робіт за етапом № 1 є 05.11.2022.

Роботи другого етапу (будівельно-монтажні роботи) відповідно до Графіка виконання робіт (Додатка № 3 до Договору) відповідно до акту приймання виконаних будівельних робіт № 1 за червень 2023 року на суму 45 417,67 грн та акту вартості устаткування, придбання якого покладено на виконавця робіт за червень 2023 року на суму 7 746 783,47 грн, також виконані із простроченням на 38 календарних днів (виконані 12.06.2023, тоді як останній день виконання робіт за етапом № 2 - 04.05.2023). Крім того, позивач вказав на прострочення виконання будівельно-монтажних робіт за актом приймання виконаних будівельних робіт № 2 за грудень 2023 року та актом вартості устаткування за грудень 2023 року на сукупну суму на суму 4 148 992,23 грн, на 238 календарних днів (виконано 29.12.2023).

Також із простроченням виконано роботи другого та третього етапів (будівельно-монтажні роботи, пусконалагоджувальні роботи) відповідно до акту приймання виконаних будівельних робіт № 1 за липень 2024 року на суму 143 918,62 грн.

З огляду на порушення відповідачем строків виконання робіт за вищевказаними актами, позивач 12.09.2023, 23.02.2024 та 05.11.2024 направляв на адресу відповідача відповідні претензії №№ 12, 26, 17 про сплату штрафних санкцій за порушення строків виконання робіт за Договором.

Позивач вказує, що зазначені претензії залишені відповідачем без задоволення, що, відповідно, стало підставою для звернення із даним позовом до суду, у якому позивач просить стягнути з відповідача за порушення умов Договору в частині строків виконання робіт пеню у розмірі 1 092 753,27 грн та штраф у розмірі 855 228,08 грн.

Відповідач заперечував щодо задоволення позову, зазначаючи, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором будівельного підряду, предметом якого є результат будівельних робіт - завершений будівництвом об`єкт або закінчені будівельні роботи, а не процес виконання робіт чи діяльність підрядника на створення об`єкта та його здачу. Таким чином, за доводами відповідача, відповідальність підрядника у вигляді штрафних санкцій (штрафу та пені) настає у разі прострочення виконання відповідачем обов`язку зі здачі завершеного будівництвом об`єкта в експлуатацію, тобто за прострочення виконання підрядних робіт в цілому, а не за прострочення у виконанні окремих етапів робіт у межах основного зобов`язання. Відповідач зазначає, що з урахуванням п. 4.1. Договору, гранична дата виконання робіт - 09.07.2023, тоді як застосування штрафних санкцій до закінчення вказаного терміну є неправомірним.

Крім того, відповідач вказував, що під час виконання робіт виникала необхідність у внесенні змін до робочої документації, збільшенні обсягів робіт та витрат на матеріали, що потребувало відповідного погодження зі сторони позивача. Однак, останнім не вчинялись необхідні для виконання Договору дії, зокрема, щодо припинення діяльності ГРС для виконання робіт, як того вимагала робоча документація, щодо укладення додаткової угоди про зміну Додатку № 1 (Технічні, якісні та кількісні характеристики).

Також відповідач посилався на наявність форс-мажорних обставин, які унеможливили своєчасне виконання відповідачем робіт.

При цьому, відповідач зазначив, що позивач вже реалізував своє право на одержання задоволення своїх вимог, отримавши відповідно до п. 10.9.5. Договору від Банка-гаранта кошти за банківською гарантією у розмірі 684 000,00 грн, які слід зарахувати в якості сплати штрафних санкцій.

Крім того, відповідач просив у разі задоволення позову зменшити розмір штрафних санкцій на 90%.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до положень статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо визначення правової природи укладеного між ними Договору. За твердженнями відповідача, вказаний правочин є договором будівельного підряду, тоді як на думку позивача, Договір має ознаки звичайного підряду.

Згідно з частинами 1, 2, 4 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.

В частинах 1, 2 ст. 875 ЦК України визначено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.

У розумінні наведеної норми основним предметом договору будівельного підряду є результат будівельних робіт - завершений будівництвом об`єкт або закінчені будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації на замовлення замовника, а не процес виконання робіт чи діяльність підрядника на створення об`єкта та його здачу. Додатковим предметом будівельного підряду можуть бути нерозривно пов`язані із місцезнаходженням об`єкта проектні та пошукові роботи щодо розробки за завданням замовника проектної або іншої технічної документації та/або виконання пошукових робіт (аналогічна правова позиція викладена у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 07.12.2018 зі справи № 910/22058/17, від 24.01.2020 зі справи № 910/3362/18).

Судом встановлено, що основним зобов`язанням підрядника за Договором є надання передбачених у пункті 1.1 договору послуг з ремонту і технічного обслуговування вимірювальних, випробувальних і контрольних приладів (Ремонт пунктів вимірювання витрати разу ГРС Грінцеве). Водночас умовами договору з урахуванням додатків до нього також визначено інші обов`язки підрядника у межах основного зобов`язання, зокрема розробка, подання експертизи та отримання результатів експертиз робочої документації, виготовлення /придбання обладнання, будівельно-монтажні роботи, пусконалагоджувальні роботи.

З системного аналізу передбачених у Договорі зобов`язань підрядника вбачається, що основним зобов`язанням підрядника є виконання усіх передбачених договором робіт, завершальною стадією яких є пусконалагоджувальні роботи, а результат підрядних робіт, зважаючи на предмет договору, - це закінчені роботи з ремонту відповідно до такого договору.

При цьому, виконанням підрядником одного із перерахованих у Графіку виконання робіт (Додаток № 3 до Договору) етапу робіт не досягається загальний результат, на досягнення якого було укладено договір.

Отже, проаналізувавши визначені Договором зобов`язання сторін, суд приходить до висновку, що договір № про закупівлю від 08.07.2022 за правовою природою є договором будівельного підряду, правовідносини щодо якого регулюються положеннями, зокрема, статті 875 ЦК України.

При цьому, суд враховує висновки Верховного Суду, наведені у постанові від 18.02.2025 у справі № 910/3385/24 у подібних правовідносинах, де Судом зазначено, що як для договору підряду, так і для окремих видів договорів підряду (зокрема, будівельного), спільним є основний предмет договору, а саме результат виконаних підрядником робіт.

За змістом статей 13, 14 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 цього Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Відповідно до ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За висновком Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18 необхідною умовою застосування договірної господарсько-правової відповідальності за порушення договірних зобов`язань є визначення у законі чи у договорі управленої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафних санкцій і конкретного їх розміру.

Сторони в п. 10.2. Договору передбачили, що у випадку несвоєчасного виконання робіт, передбачених графіком виконання робіт (додаток № 3), до підрядника застосовуються штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 0,1 % від вартості робіт, які несвоєчасно виконані, за кожен день прострочення виконання робіт, а при порушенні строку виконання робіт більше ніж на 30 календарних днів підрядник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7% від вартості несвоєчасно виконаних робіт.

За змістом п. 1.1 Договору під поняттям «Роботи» сторонами визначено «Послуги ремонту і технічного обслуговування вимірювальних, випробувальних і контрольних приладів (Ремонт пунктів вимірювання витрати газу ГРС Грінцеве)». Тобто весь комплекс робіт, що є предметом договору. Умова договору про відповідальність не містить положень про її настання у випадку порушення строку виконання окремого етапу робіт.

Таким чином, із системного аналізу викладених норм законодавства в сукупності із узгодженими сторонами умовами Договору вбачається, що відповідальність підрядника у виді штрафних санкцій (пені, штрафу) настає у разі прострочення виконання відповідачем робіт у цілому, а не за прострочення у виконанні окремих етапів робіт у межах основного зобов`язання.

З огляду на відсутність в п. 10.2 Договору формулювань щодо порушення строків виконання робіт з етапу, підлягає врахуванню перший рівень тлумачення умов договору, що базується на однаковому визначенні для всього змісту правочину значень слів і понять.

Матеріалами справи підтверджується, що кінцевим строком виконання підрядником усього комплексу робіт та передання замовнику готового об`єкта до експлуатації є 07.07.2023 (365 календарних днів з 08.07.2022), а тому з 08.07.2023 у позивача виникає право на нарахування штрафних санкцій за порушення строків виконання підрядних робіт за Договором.

Судом із наданих в матеріали справи актів приймання виконаних робіт, акта вартості устаткування, придбання якого покладено на виконавця робіт встановлено, що відповідач частково допустив прострочення виконання своїх зобов`язань за Договором.

Так, враховуючи вищенаведені висновки щодо початку перебігу строку прострочення, а також меж позовних вимог, суд вважає, що прострочення відповідача за актами від 29.12.2022 та 12.06.2023 відсутнє, оскільки відповідачем відповідні роботи виконано до закінчення передбаченого п. 4.1. Договору терміну.

Щодо нарахувань штрафних санкцій за актом № 2 приймання виконаних будівельних робіт від 29.12.2023 та актом вартості устаткування, придбання якого покладено на виконавця робіт від 29.12.2023, суд зазначає, що позивачем неправильно визначено початок періоду прострочення відповідача, оскільки, як вже зазначалось, таке прострочення із виконання усіх робіт за Договором настало з 08.07.2023. При цьому, встановлено, що позивачем із урахуванням положень ч. 6 ст. 232 ГК України взято для нарахування пені меншу кількість днів прострочення (184) та, відповідно, здійснено нарахування до 04.11.2023. Відтак, здійснивши перерахунок пені за прострочення виконання відповідачем робіт за вказаними актами за грудень 2023 року, не виходячи за межі визначеного позивачем загального періоду прострочення, суд встановив, що обґрунтованим розміром пені за вказаний період є сума у розмірі 497 879,07 грн. Розмір штрафу в сумі 290 429,46 грн визначено позивачем правильно.

Щодо нарахувань штрафних санкцій за актом № 1 приймання виконаних будівельних робіт від 30.07.2024, суд аналогічно зазначає про неправильне визначення позивачем дати настання прострочення відповідача, а відтак і неправильне визначення кінцевої дати нарахування пені з урахуванням приписів ч. 6 ст. 232 ГК України, у зв`язку з чим неправильно розраховано розміри пені, яка підлягає стягненню з відповідача. Так, за перерахунком суду, за порушення строків виконання робіт за вказаним актом від 30.07.2024 з відповідача підлягає стягненню пеня у загальному розмірі 19 920,57 грн за загальний період прострочення з 08.07.2023 по 08.01.2024. При цьому, розмір штрафу за вказаний період в загальній сумі 10 074,30 грн визначено правильно.

З урахуванням наведених висновків суду, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» підлягають частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягають стягненню штраф у розмірі 300 503,76 грн та пеня у розмірі 517 799,64 грн.

Доводи відповідача щодо зарахування стягнутої за порушення ним умов Договору суми банківської гарантії в рахунок сплати штрафних санкцій судом відхиляються як необґрунтовані, оскільки стягнення пені та штрафу не залежить від реалізації права на звернення стягнення за банківською гарантією. Крім того, положення договору не містять застережень про пріоритетність у застосуванні або можливість взаємного зарахування цих способів забезпечення виконання зобов`язань.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.12.2018 у справі № 908/7/18.

Отже, незважаючи на те, що загальною фактичною підставою виникнення права кредитора на отримання коштів як господарської санкції та за банківською гарантією є порушення боржником своїх зобов`язань, неустойка і банківська гарантія вважаються різними способами захисту прав та законних інтересів суб`єктів господарювання, різними засобами забезпечення виконання господарських зобов`язань. Зазначені способи мають різну правову природу і не є взаємовиключними. Сплата коштів кредитору гарантом і сплата штрафних санкцій боржником не належать до одного виду відповідальності.

Доводи відповідача про допущення замовником прострочення в частині погодження змін до робочої документації та зупинення ГРС для проведення робіт, суд відхиляє, оскільки умовами Договору не визначено строки погодження робочої документації.

Відповідно до п. 6.10 Договору сторони залишають за собою право зупинити виконання робіт в межах строку дії цього Договору на підставі письмового звернення Підрядника або Замовника про настання умов, за яких виконання робіт заборонено та/або не рекомендовано діючими нормативними, галузевими документами, національними стандартами та правилами, що регламентують предмет таких робіт.

У випадку зупинки виконання робіт на підставі причин наведених у п. 6.10 сторони складають Акт про зупинку виконання робіт (п. 6.11. Договору).

Проте, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які акти про зупинку виконання робіт за Договором.

Крім того, судом досліджено та враховано надане відповідачем листування між сторонами щодо виконання Договору, однак суд зазначає, що будь-яких додаткових угод щодо продовження термінів виконання робіт сторонами не було укладено, а тому висновків суду про порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо виконання робіт у передбачені Договором строки, останнім не спростовано.

Щодо заперечень відповідача про існування форс-мажорних обставин.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч.2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з ч. 4 ст. 219 ГК України сторони зобов`язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Відповідно до ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Верховний Суд у постанові від 25 січня 2022 року № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд й у постанові від 16 липня 2019 року у справі №917/1053/18, зазначивши, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Пунктами 8.2., 8.3. Договору передбачено, що сторони протягом 10 (десяти) календарних днів повинні сповістити одна одну про початок обставин непереборної сили (форс-мажору) у письмовій формі. Повідомлення про початок дії обставин непереборної сили (форс-мажору) та строк їх дії підтверджується сертифікатом Торгово-промислової палати України. Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення однієї зі сторін про неможливість виконання прийнятих за даним Договором зобов`язань внаслідок дії обставин непереборної сили та/або не надання сертифікату Торгово-промислової палати України, позбавляє сторону права посилатися на будь-яку вищевказану обставину, як на підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання зобов`язань.

Відповідно до п. 8.4. Договору сторони погодили, що при настанні обставин непереборної сили виконання зобов`язань за цим Договором продовжується на строк, відповідний строку дії вказаних обставин.

Судом із наявних в матеріалах справи документів встановлено, що відповідач листом від 19.04.2023 № 431 звернувся до позивача, у якому вперше повідомив про наявність обставин непереборної сили, що унеможливлюють своєчасне виконання робіт за Договором, на підтвердження чого долучив до вказаного листа Сертифікат Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати № 3200-23-0368 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). Вказаним сертифікатом засвідчено настання для ТОВ «ГАЗОЙЛТЕХНОПАЙП» форс-мажорних обставин щодо обов`язку виконання робіт за Договором, а саме: військової агресії РФ проти України, що стало підставою введення воєнного стану, введення комендантської години, ракетні обстріли та повітряні тривоги у зв`язку цим, як наслідок унеможливлення виконання роботи тривалий час, тривале аварійне, позапланове відключення електроенергії внаслідок пошкодження об`єктів енергетичної інфраструктури. Датою настання вказаних обставин визначено 19.10.2022.

Крім того, відповідні листи щодо настання форс-мажорних обставин, які містили пропозиції щодо укладення додаткової угоди про продовження термінів виконання робіт за Договором, надсилались відповідачем позивачу й надалі, а саме: листи від 04.05.2023 № 436, від 11.05.2023 № 449, від 15.05.2023 № 453 (до вказаного листа долучено сертифікат Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати № 3200-23-2286 про форс-мажорні обставини, яким засвідчено настання форс-мажорних обставин для відповідача з 08.05.2023), від 28.06.2023 № 502 (до вказаного листа долучено сертифікат Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати № 3200-23-3009 про форс-мажорні обставини, яким засвідчено настання форс-мажорних обставин для відповідача з 08.05.2023), від 07.08.2023 № 550. Отже, судом встановлено, що за згаданими сертифікатами про форс-мажорні обставини, дія вказаних обставин для відповідача тривала станом на 30.01.2023, 12.05.2023 та 27.06.2023.

Втім, позивачем не було погоджено пропозицій відповідача щодо продовження термінів виконання робіт за Договором.

Крім того, на підтвердження неможливості своєчасного виконання робіт за Договором у зв`язку з обставинами, спричиненими введенням воєнного стану в Україні, відповідачем надано договір оренди нежитлового приміщення від 01.01.2019, укладений між ФОП Лихошерст Ю.М. та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАЗОЙЛТЕХНОПАЙП» щодо оренди відповідачем нежитлового приміщення в будівлі по вул. Чкалова, 3, в с. Нове Київської області для розміщення складу; алгоритм дій за сигналами оповіщення «Увага всім», «Повітряна тривога», затверджений протоколом наради силового блоку оперативного штабу Ради оборони Київської області № 8 від 17.08.2022; графік погодинних відключень АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» на січень 2023 року; службову записку виконавця робіт Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗОЙЛТЕХНОПАЙП»; розпорядження Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗОЙЛТЕХНОПАЙП» від 19.08.2022 № 2022 «Про вжиття заходів безпеки працівниками ТОВ «ГАЗОЙЛТЕХНОПАЙП» під час оголошення сигналу «Повітряна тривога»; лист Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗОЙЛТЕХНОПАЙП» від 25.11.2022 № 347 «До відома»; звіт щодо зупинки роботи Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗОЙЛТЕХНОПАЙП» внаслідок оголошених повітряних тривог у Києві та Київській області та Сумській області від 01.05.2023; довідка щодо тривалості робочого часу від 09.05.2023 № 446.

Оцінюючи вищенаведені докази відповідача на підтвердження настання для нього форс-мажорних обставин, суд зазначає, що сам факт введення воєнного стану на території України не є імперативною підставою для звільнення всіх боржників від відповідальності за прострочення виконання зобов`язання за час існування форс-мажорних обставин. У кожному конкретному випадку у конкретних відносинах боржник має довести безпосередній вплив непереборної обставини на можливість виконання ним зобов`язання.

При цьому, враховуючи дату настання вказаної у Сертифікаті Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати № 3200-23-0368 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) дати виникнення форс-мажорних обставин (19.10.2022), суд констатує, що відповідач не дотримався встановленого п. 8.2. Договору строку для повідомлення позивача про відповідні обставини.

Щодо інших сертифікатів Київської обласної (регіональної) Торгово-промислової палати, які надавались відповідачем позивачу в підтвердження настання форс-мажорних обставин та долучених до матеріалів справи документів, то суд критично оцінює такі докази на підтвердження неможливості своєчасного виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором, зважаючи на те, що тендерну пропозицію для участі в процедурі закупівлі UA-2022-02-17-014205-b, відповідачем було подано вже після введення в Україні воєнного стану, а відтак останній погодився на всі умови та вимоги тендерної документації позивача та мав усвідомлювати всі можливі негативні наслідки та перепони, пов`язані із обставинами, спричиненими введенням воєнного стану, зокрема, запровадження комендантської години. Не дивлячись на існування обставин, які позивач кваліфікує як форс-мажор, сторони уклали договір, в якому чітко визначили усі істотні умови договору, в тому числі і строк виконання зобов`язань.

Відтак, суд доходить висновку, що воєнний стан в Україні, який зумовлений військовою агресією РФ проти України не був надзвичайною чи виключною обставиною.

Слід також враховувати, що введення воєнного стану в Україні негативним чином відображається не лише на діяльності відповідача, а й позивача, тобто такі обставини стосуються обох сторін.

В зв`язку з зазначеним, суд не вбачає підстав для звільнення відповідача від відповідальності в зв`язку з форс-мажорними обставинами.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій суд зазначає таке.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні приписи наведено у ст. 233 ГК України, за змістом якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналіз приписів ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

У постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19 зазначено, що реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України, щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

При цьому, суд також враховує, що у постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі № 916/2154/19 зазначено, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас, чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Як встановлено вище, відповідачем порушено свої договірні зобов`язання в частині строку виконання робіт, у зв`язку з чим позивач скористався своїм правом на нарахування штрафних санкцій відповідно до п. 10.2. Договору за таке порушення.

Суд встановив, що узагальнені доводи відповідача в обґрунтування необхідності зменшення заявлених до стягнення з нього штрафних санкцій за Договором зводяться до збитковості підприємства у 2022-2023 роках, виконання робіт у повному обсязі за Договором та відсутності завдання позивачу збитків порушенням строків виконання робіт; неможливість відповідача впливати на визначення умов Договору; неодноразове повідомлення позивача про неможливість виконання робіт у встановлені строки.

Позивач, у свою чергу, заперечував щодо зменшення розміру штрафних санкцій, зазначаючи, зокрема, про обізнаність відповідача як з необхідністю виконання робіт у визначені Договором строки, так і з відповідальністю за порушення таких строків. Крім того, позивач зазначав про перебування сторін у рівних умовах відносно запровадження в Україні воєнного стану та скрутного фінансового становища. Доводи відповідача щодо його збитковості позивач вважає недоведеними, оскільки згідно із публічною інформацію лише у 2024 році уклав договорів із замовниками на загальну суму 62 318 439,00 грн, у зв`язку з чим можна зробити висновок про ведення відповідачем повноцінної господарської діяльності, та відповідно, отримання прибутку.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.09.2022 р. у справі № 916/2302/21.

У процесі розгляду справи відповідачем у відповідності до ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 ГПК України не було надано суду належних, допустимих та вірогідних доказів, що б підтверджували наявність обставин, що є підставою у відповідності до положень ст. 233 ГК України, ч. 3 ст. 551 ЦК України для реалізації судом права на зменшення розміру штрафних санкцій. Водночас, доводи відповідача про неможливість своєчасного виконання робіт за Договором у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин відхилені судом вище.

Судом враховано значне прострочення відповідачем виконання робіт за Договором, а також те, що обґрунтований розмір штрафних санкцій, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, не є значним чи надмірно великим, виходячи із загальної суми вартості виконаних робіт за Договором, а також погодженого між сторонами розміру неустойки пені лише у розмірі 0,1 % від вартості несвоєчасно виконаних робіт та штрафу лише у розмірі 7% від вартості несвоєчасно виконаних робіт.

При цьому надані відповідачем фінансові звітності малого підприємства (баланс на 31.12.2022 р., звіт про фінансові результати за 2022 р., баланс на 31.12.2023, звіт про фінансові результати за 2023 р.) не є достатніми підставами для зменшення розміру штрафних санкцій (пені та штрафу) з урахуванням встановлених судом обставин справи та у сукупності з іншими доказами, наявними у матеріалах справи.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій за даним позовом, у зв`язку з чим відповідне клопотання відповідача залишається без задоволення.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За приписами частин 1, 3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗОЙЛТЕХНОПАЙП» (пров. Новопечерський, буд. 19/3, корпус 3, офіс 2, м. Київ, 01042; ідентифікаційний код 40228402) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (проспект Любомира Гузара, 44, м. Київ, 03065; ідентифікаційний код 42795490) пеню у розмірі 517 799,64 грн, штраф у розмірі 300 503,76 грн та судовий збір у розмірі 12 274,55 грн.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання та підписання повного рішення: 29.04.2025.

Суддя Т. Ю. Трофименко