РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.05.2025Справа № 915/1480/24

Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД МЕТАЛОКОНСТРУКЦІЙ "ОКЕАН" (54050, Миколаївська обл., місто Миколаїв, пл. Заводська, будинок 1) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНБУТПОСТАЧ» (02157, місто Київ, б. Гашека Ярослава, будинок 24) про стягнення 327 087,10 грн,

без повідомлення (виклику) сторін,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

01.01.2025 з господарського суду Миколаївської області на адресу суду надійшли матеріали позовної заяви за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД МЕТАЛОКОНСТРУКЦІЙ "ОКЕАН" до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНБУТПОСТАЧ» про стягнення заборгованості за договором поставки № 16-10-2024 від 16.10.2024 у розмірі 327 087,10 грн. з яких: основна заборгованість у сумі 291000,00 грн, пеня у сумі 5987,10 грн та штраф у сумі 30100,00 грн та була передана 03.01.2025 судді Демидову В.О. відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАВОД МЕТАЛОКОНСТРУКЦІЙ «ОКЕАН» (далі за текстом - ТОВ «ЗМК «ОКЕАН», Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРАНБУТПОСТАЧ» (далі за текстом - ТОВ «ГРАНБУТПОСТАЧ», Відповідач) було укладено Договір поставки №16-10-2024 від 16.10.2024 року (далі за текстом - Договір).

На підставі Специфікації №1 від 16.10.2024 до Договору, ТОВ «ЗМК «ОКЕАН» здійснило передплату у розмірі 301000,00 грн, в т.ч. ПДВ, що підтверджується платіжною інструкцією №839 від 21.10.2024 року.

Як зазначає позивач, станом на дату звернення до суду товар визначений Специфікацією №1 від 16.10.2024 до Договору, ТОВ «ГРАНБУТПОСТАЧ» поставлений не був.

З огляду на викладене позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 327 087,10 грн, що складається з: 291 000,00 грн - основного боргу, 30 100 грн - штрафу, 5 987,10 - пені за Договором поставки №16-10-2024 від 16.10.2024 року.

Ухвалою суду від 23.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

27.01.2025 на виконання вимоги ухвали суду від 23.01.2025 представником позивача було надано докази надіслання в паперовому вигляді вимоги №10000/151 від 30.10.2024, а також докази на представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД МЕТАЛОКОНСТРУКЦІЙ "ОКЕАН" в Господарському суді міста Києва.

03.02.2025 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, заперечуючи стосовно позовних вимог представник зазначає наступне:

- між позивачем та відповідачем мало місце укладення правочину на поставку товару у спрощений спосіб;

- 16 жовтня 2024 року відповідачем виписано позивачу рахунок на оплату №65 на загальну суму 4 643 563,60 грн., у тому числі ПДВ 773 927,27 грн. у якому вказано найменування, кількість, одиниці виміру та вартість товару.

- позивачем частково оплачено рахунок на оплату №65 від 16.10.2024 р. згідно платіжної інструкції №839 від 21.10.2024 р. на суму 301 000,00 грн., з призначенням платежу: «сплата за кутик, трубу, лист згідно з рахунком №65 від 16.10.2024 ПДВ (20%) 50 166,67».

- листом від 29 листопада 2024 року відповідач повідомив позивача, що останній здійснив часткову оплату за металопрокат по рахунку №65 від 16.10.2024 р. у розмірі 301 000 грн., за трубу 120x120x6 та інші матеріали та повідомив, що труба 120x120x6 не може бути відвантажена у зв`язку з тим, що вона не відповідає потрібній якості, 05 листопада 2024 р. відповідачем здійснено перерахування позивачу 10 000 грн.;

- 14 листопада 2024 року відповідачем відвантажено позивачеві товар на суму оплати, а саме відвантажено кутик 125x10 С255 у кількості 5,388 тон у сумі 290 952,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №13 від 14.11.2024.

07.02.2025 в системі «Електронний суд» представником позивача сформовано клопотання про долучення доказів, зокрема долучено:

- заяву Позивача про вчинення злочину шахрайства №10000/49 від 04.02.2025 року було складено та подано 04.02.2025 року;

- Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за кримінальним провадженням №0000024 було складено 06.02.2025 року;

- Протокол допиту свідка в межах кримінального провадження №0000024 було здійснено 05.02.2025 року.

07.02.2025 в системі «Електронний суд» представником позивача сформовано відповідь на відзив у якому представник зокрема зазначив що:

- Специфікацію №1 від 16.10.2024 року Відповідачем було складено та направлено Рахунок №65 від 16.10.2024 року, де номенклатура товару, а також ціна товару повністю співпадають з номенклатурою товару та цінами визначеними Специфікацією №1 від 16.10.2024 року до Договору;

- Позивачу не було відомо про Видаткову накладну №13 від 14.11.2024 року, останній ніколи не отримував товар визначений у видатковій накладній №13 від 14.11.2024 року.

Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Частиною четвертою ст. 240 ГПК України передбачено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

16.10.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД МЕТАЛОКОНСТРУКЦІЙ "ОКЕАН" (надалі - Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гранбутпостач» (надалі - Постачальник) укладено договір № 16-10-24 на поставку товару (надалі - Договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити матеріали та обладнання (далі - «Товар»), асортимент, кількість, умови поставки і ціна якого вказуються в Специфікаціях, що є невід`ємними частинами цього Договору (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 1.3-1.4 Договору під партією Товару в цьому Договорі розуміється кількість Товару, передбачена окремою Специфікацією та/або відповідним рахунком.

Специфікації (рахунки) повинні бути підписані повноважними представниками Сторін, скріплені печатками Сторін, містити дані про асортимент, кількість, ціну, терміни оплати та поставки партії Товару, а також посилання на дату укладення та номер цього Договору.

Згідно п. 2.1 Договору, сторони прийшли згоди, що Товар поставляється на умовах: до 30 кг - DPU (Інкотермс 2020), відділення Нової Пошти №34, м. Миколаїв, Миколаївська область; більше 30 кг - DPU (Інкотермс 2020) за адресою: Миколаївська область, м.Миколаїв, площа Заводська. 1А, якщо інше не визначено у Специфікації.

Строк поставки Товару або окремих партій Товару - до 14 робочих днів, якщо інше не узгоджено Сторонами у Специфікаціях.

У відповідності до п. 2.2 Договору, приймання Товару за якістю та кількістю проводиться Покупцем за місцезнаходженням Покупця. Покупець має право здійснювати вибіркову (часткову) перевірку якості та/або кількості Товару з поширенням результатів перевірки частини Товару на всю партію Товару.

Пунктом 2.6 Договору передбачено, що право власності на Товар переходить від Постачальника до Покупця з моменту фактичної передачі Товару та підписання Сторонами видаткових накладних.

Загальна ціна Товару, що поставляється у відповідності до цього Договору (ціна Договору) складається з сумарної вартості Товару, поставленого згідно всіх Специфікацій та/або рахунках, які є невід`ємними частинами даного Договору. Ціна одиниці Товару і ціна партії Товару вказуються у відповідних Специфікаціях та/або рахунках. Ціни за цим Договором є твердими і можуть бути переглянуті тільки за взаємною згодою обох Сторін шляхом підписання відповідної додаткової угоди (п. 3.1. Договору).

Відповідно до п. 3.2-3.3 Договору, оплата кожної партії Товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів у національній валюті Україні з поточного рахунку Покупця на поточний рахунок Постачальника згідно виставленого рахунку та/або Специфікації.

Покупець здійснює 50% (п`ятдесят відсотків) передплати за замовлений Товар протягом 3-х банківських днів, оплата у розмірі 50% (п`ятдесят відсотків) за поставлений Товар здійснюється протягом 3-х банківських днів з моменту підписання Сторонами видаткової накладної на Товар, якщо інше не визначено у Специфікаціях, що є невід`ємними частинами Договору, але в будь-якому разі не раніше виконання Постачальником обов`язків, передбачених п. 6.11. даного Договору.

Пунктом 5.6 Договору передбачено, що при порушенні Постачальником зобов`язання повернути отриману ним суму передплати за Договором він зобов`язується сплатити Покупцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від розміру передплати за кожен день прострочення повернення суми передоплати, а в разі прострочення більш ніж на 10 (десять) днів додатково сплатити штраф в розмірі 10 відсотків суми передоплати.

У разі несвоєчасної або неповної поставки Товару Покупцеві, порушення строків виконання гарантійних зобов`язань Постачальник зобов`язаний сплатити Покупцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості недопоставленого або несвоєчасно поставленого Товару, або вартості Товару, щодо якого не виконані гарантійні зобов`язання, за кожен день прострочення. У випадку прострочення більше 15-ти (п`ятнадцяти) днів, Постачальник зобов`язується додатково до суми пені виплатити Покупцеві штраф у розмірі 10% від вартості Товару, а Покупець має право розірвати даний Договір в односторонньому порядку, повідомивши про це Постачальника в письмовій формі. У випадку розірвання Покупцем даного Договору відповідно до цього пункту, Постачальник зобов`язується повернути отриману суму передплати протягом 2-х днів з моменту отримання вищевказаного повідомлення від Покупця (п. 6.2. Договору).

Згідно п. 8.1 Договору, Договір набуває чинності з моменту його підписання обома Сторонами і діє до 31 грудня 2025 року включно, але в будь-якому разі до повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов`язань за Договором.

Відповідно до Специфікації №1 до Договору сторони визначили найменування, асортимент та ціну товару:

Кутик 200x16 С255 у кількості 6,000 т. вартістю 289 999,98 грн без ПДВ;

Кутик 125x10 С255 у кількості 10,920 т. вартістю 491 400,00 грн без ПДВ;

Кутик 100x8 С255 у кількості 1,210 т. вартістю 38 104,92 грн без ПДВ;

Труба 32x4 С255 у кількості 0,030 т. вартістю 1 359,75 грн без ПДВ;

Труба 120x120x6 С255 у кількості 86,000 т. вартістю 2 995 666,38 грн без ПДВ;

Труба 100x100x8 С255 у кількості 0,770 т. вартістю 26 821,66 грн без ПДВ;

Лист 5x1500x6000 С255 у кількості 0,830 т. вартістю 26 283,34 грн без ПДВ.

Всього 3 869 636,03 грн без ПДВ та 4 643 563,24 грн з ПДВ.

Окрім того у специфікації зокрема визначено строк постачання: у день надходження 30% передоплати.

Відповідачем було виставлено рахунок на оплату позивачу № 65 від 16.10.2024 на суму 4 643 563,60 грн на наступний товар:

Кутик 200x16 С255 у кількості 6,000 т. вартістю 290 000,00 грн без ПДВ;

Кутик 125x10 С255 у кількості 10,920 т. вартістю 491 400,00 грн без ПДВ;

Кутик 100x8 С255 у кількості 1,210 т. вартістю 38 104,92 грн без ПДВ;

Труба 32x4 С255 у кількості 0,030 т. вартістю 1 359,75 грн без ПДВ;

Труба 120x120x6 С255 у кількості 86,000 т. вартістю 2 995 666,66 грн без ПДВ;

Труба 100x100x8 С255 у кількості 0,770 т. вартістю 26 821,67 грн без ПДВ;

Лист 5x1500x6000 С255 у кількості 0,830 т. вартістю 26 283,33 грн без ПДВ.

Всього 3 869 636,33 грн без ПДВ та 4 643 563,60 грн з ПДВ.

21.10.2024 позивач за платіжною інструкцією №839 здійснив передоплату у розмірі 301 000,00 грн у призначенні платежу вказано наступне: «Сплата за кутик, трубу, лист згідно з рахунком №65 від 16.10.2024 ПДВ (20%) 50 166,67»

Відповідач листом за вих. №1 від 29.10.2024 повідомив позивача про наступне: «Ваше підприємство здійснило часткову оплату за металопрокат по рахунку «№65 від 16.10.2024р.» у розмірі 301000 грн (Триста одна тисяча гривень 00 копійок) за трубу 120x120x6 та інші матеріали. Після оплати нашому постачальнику та відвантаженні товару даної труби нам, виявився недолік у невідповідності товщині стінки труби про що в усній формі було повідомлено інженеру вашої компанії Столяру Руслану Васильовичу, та було прийняте рішення не відвантажувати даний товар у зв`язку з тим, що він не відповідає потрібній якості. Наш постачальник відмовився повертати даний товар посилаючись на толеранс стінки по ГОСТУ. На даний момент ми вирішуємо питання повернення товару та грошових коштів у досудовому порядку з нашим постачальником, та просимо дати нам можливість закрити питання з боргом іншими позиціями, які ми розписали вам у комерційній пропозиції. Якщо вас не зацікавить дані позиції, просимо дати строк на повернення коштів до кінця поточного року».

Позивач направив відповідачеві вимогу №10000/151 від 30.10.2024 відповідно до якої зокрема було зазначено: «Незважаючи на це, станом на сьогодні товар визначений Специфікацією №1 до Договору ТОВ «ГРАНДБУДПОСТАЧ» поставлений не був.

В подальшому, листом №1 від 29.10.2024 року ТОВ «ГРАНДБУДПОСТАЧ» повідомило ТОВ «ЗМК «ОКЕАН» про неможливість поставити товар через, то що його якість не відповідає умовам Договору. Враховуючи наведене, акт п.2.2,-2.4. сторонами Договору не укладався.

Пунктом 4.1.3. Договору визначено обов`язок ТОВ «ГРАНДБУДПОСТАЧ» своїми силами і за свій рахунок допоставити, доукомплектувати Товар, замінити неякісний Товар на Товар належної якості в строки, передбачені відповідним актом, або повернути передплату протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання відповідної вимоги Замовника. При цьому, обрання способу захисту прав Покупця, за цим пунктом Договору, здійснюється Покупцем.

Враховуючи той факт, запропонований перелік товарів не відповідає умовам Специфікації №1 до Договору, ТОВ «ЗМК «ОКЕАН», на виконання п.4.1.3 Договору, вимагає повернути передплату у розмірі 301000,00 грн, в т.ч. ПДВ.

В свою чергу, ТОВ «ЗМК «ОКЕАН» не заперечує щодо можливості повернення передплати у розмірі 301000,00 грн, в т.ч. ПДВ у строк до 29.11.2024, при умові, що платіж у розмірі 100 000,00 грн буде здійснено ТОВ «ГРАНДБУДПОСТАЧ» у строк до 06.11.2024 року».

Як вказує позивач 05.11.2024 року відповідачем на рахунок позивача було повернуто 10 000,00 грн згідно платіжної інструкції №21 від 05.11.2024.

Відповідач заперечуючи стосовно позовних вимог вказує, що між позивачем та відповідачем було укладеного договір у спрощений спосіб, шляхом виставлення позивачу рахунку на оплату № 65 від 16.10.2024 на суму 4 643 563,60 грн. та перерахуванням позивачем 21.10.2024 на рахунок відповідача згідно платіжної інструкції №839 передоплату у розмірі 301 000,00 грн у призначенні платежу вказано наступне: «Сплата за кутик, трубу, лист згідно з рахунком №65 від 16.10.2024 ПДВ (20%) 50 166,67».

В подальшому як вказує відповідач, відповідно до видаткової накладної №13 від 14.11.2024 останнім було поставлено позивачу: Кутик 125x10 С255 у кількості 5,388 т. вартістю 290 952,00 грн у тому числі ПДВ.

Товар за означеною вище накладною був прийнятий провідним інженером Столяр Русланом Васильовичем на підставі довіреності №423 від 21.10.2024, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД МЕТАЛОКОНСТРУКЦІЙ "ОКЕАН" на отримання від Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНБУТПОСТАЧ» цінностей за рахунком №65 від 16.10.2024.

Вищеозначена довіреність містить підписи та печатку довірителя - Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД МЕТАЛОКОНСТРУКЦІЙ "ОКЕАН".

З огляду на викладене позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 327 087,10 грн, що складається з: 291 000,00 грн - основного боргу, 30 100 грн - штрафу, 5 987,10 - пені за Договором поставки №16-10-2024 від 16.10.2024 року.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого обґрунтованого висновку.

Відповідно до частини першої ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, що кореспондується із положеннями ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина друга ст. 509 ЦК України).

Пунктом 1 частини другої ст. 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Аналогічні положення містяться у ст. 174 ГК України.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини сторін виникли на підставі Договору поставки №16-10-2024 від 16.10.2024 року.

Заперечення відповідача стосовно того, що між сторонами укладено договір у спрощений спосіб не знайшли свого підтвердження з огляду на те, що Специфікацією №1 до Договору поставки №16-10-2024 від 16.10.2024 сторони визначили найменування та асортимент товару, який є ідентичним до виставленого рахунок на оплату позивачу № 65 від 16.10.2024.

Відповідно до частини першої ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (частина шоста ст. 265 ГК України).

Частиною першою ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга ст. 712 ЦК України).

За приписами частини першої ст. 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Частиною першою ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Як встановлено матеріалами справи, на підставі рахунку на оплату № 65 від 16.10.2024, позивачем було здійснено частково попередню оплату товару у розмірі 301 000,00 грн з ПДВ, що підтверджується наданою копією платіжної інструкції № 839 від 22.10.2024 з призначенням платежу: «Сплата за кутик, трубу, лист згідно з рахунком №65 від 16.10.2024 ПДВ (20%) 50 166,67».

Відповідно до видаткової накладної №13 від 14.11.2024 відповідачем було поставлено позивачу: Кутик 125x10 С255 у кількості 5,388 т. вартістю 290 952,00 грн у тому числі ПДВ.

Товар за означеною вище накладною був прийнятий провідним інженером Столяр Русланом Васильовичем на підставі довіреності №423 від 21.10.2024, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД МЕТАЛОКОНСТРУКЦІЙ "ОКЕАН" на отримання від Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНБУТПОСТАЧ» цінностей за рахунком №65 від 16.10.2024.

Судом враховано, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

В той же час, визначальною ознакою господарської операції є те, що за наслідком її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже окрім обставин оформлення первинних документів, значення має наявність або відсутність реального руху такого товару (як-то: обставини здійснення перевезення товару поставленого за спірними накладними, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця, тощо).

При цьому, у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі №905/49/15, від 29.11.2019 у справі №914/2267/18, від 29.01.2020 у справі №916/922/19.

У даному випадку, матеріали справи свідчать, що відповідач поставив товар визначений у видатковій накладній №13 від 14.11.2024, а саме: Кутик 125x10 С255 у кількості 5,388 т. вартістю 290 952,00 грн у тому числі ПДВ, який був зокрема визначений і в Специфікації №1 до Договору та у виставленому рахунку на оплату № 65 від 16.10.2024 безпосередньо позивачу, який був прийнятий матеріально-відповідальною особою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД МЕТАЛОКОНСТРУКЦІЙ "ОКЕАН".

Позивачем не заперечується, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з довірителем та обіймав посаду провідного інженера. Разом з тим позивач заперечує, щодо отримання товару, визначеного у видатковій накладній №13 від 14.11.2024 року.

Окрім того представник зазначив, що в межах кримінального провадження №0000024 від 05.02.2025 року було здійснено допит свідка, ОСОБА_1 , який у своїх показах підтвердив факт того, що ніколи видаткову накладну №13 від 14.11.2024 не отримував, не підписував, на території Відповідача не знаходився, а підпис, що міститься у матеріалах господарської справи №915/1480/24, який надано Відповідачем схожий, однак не є підписом представника Позивача ОСОБА_1

Суд зазначає, що обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, за змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 04/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18.

Представником позивача під час розгляду справи не було заявлено клопотань про витребування спірної видаткової накладної №13 від 14.11.2024 та/або призначення у справі почеркознавчої експертизи.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18, від 20.08.2020 зі справи № 914/1680/18).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

Крім того, відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Окрім того суд зазначає, що зі змісту листа за вих. №1 від 29.10.2024, який був надісланий відповідачем на адресу позивача вбачається, що товар який відповідач замовив у свого постачальника та який в подальшому мав бути поставлений позивачу мав невідповідність в частині товщини стінки труби.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що товар вказаний у спірній видатковій накладній №13 від 14.11.2024 на суму 290 952,00 грн був поставлений відповідачем.

Частиною другою ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Водночас, згідно положень чинного в Україні законодавства, авансом є грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). Тобто, у разі невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 910/12382/17.

Крім того, Верховний Суд України в постанові від 17.06.2021 у справі № 711/5065/15-ц зазначає, що якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Згідно п. 2.1 Договору, сторони прийшли згоди, що Товар поставляється на умовах: до 30 кг - DPU (Інкотермс 2020), відділення Нової Пошти №34, м. Миколаїв, Миколаївська область; більше 30 кг - DPU (Інкотермс 2020) за адресою: Миколаївська область, м.Миколаїв, площа Заводська. 1А, якщо інше не визначено у Специфікації.

Строк поставки Товару або окремих партій Товару - до 14 робочих днів, якщо інше не узгоджено Сторонами у Специфікаціях.

У специфікації зокрема визначено строк постачання: у день надходження 30% передоплати.

Частиною першою ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Вказана норма за своїм змістом кореспондується з приписами частини першої ст. 193 ГК України.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи позивач здійснив часткову передплату у розмірі 301000,00 грн, в т.ч. ПДВ згідно платіжної інструкції №839 від 21.10.2024 року.

Отже з урахуванням п. 2.1 Договору, а також специфікації, якою визначено строк постачання: у день надходження 30% передоплати у відповідача виник обов`язок поставити товар 21.10.2024. Разом з тим відповідно до видаткової накладної №13 товар був поставлений 14.11.2024.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи підтверджується, що позивач здійснив часткову передоплату у розмірі 301 000,00 грн згідно платіжної інструкції №839 від 21.10.2024 року

05.11.2024 року відповідачем на рахунок позивача було повернуто 10 000,00 грн згідно платіжної інструкції №21 від 05.11.2024.

Відтак позивачем було здійснено передоплату у розмірі 291 000,00 грн., та вартість поставленого товару згідно видаткової накладної №13 від 14.11.2024, а саме: Кутик 125x10 С255 у кількості 5,388 т. становив 290 952,00 грн у тому числі ПДВ.

З огляду на що залишок не повернутої суми попередньої оплати з урахуванням поставленого товару складає 0,48 коп. (291 000,00 грн. - 290 952,00 грн).

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача щодо стягнення суми попередньої оплати підлягають задоволенню частково у сумі 0,48 коп.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 5987,10 грн та штраф у розмірі 30100,00 грн за період з 30.10.2024 по 26.11.2024 нарахованих на суму 301000,00 грн.

В силу приписів ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Частиною першою ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою.

Згідно з пунктом 2 статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частинами четвертою та шостою статті 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому співвідношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 5.6 Договору передбачено, що при порушенні Постачальником зобов`язання повернути отриману ним суму передплати за Договором він зобов`язується сплатити Покупцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від розміру передплати за кожен день прострочення повернення суми передоплати, а в разі прострочення більш ніж на 10 (десять) днів додатково сплатити штраф в розмірі 10 відсотків суми передоплати.

За змістом частини другої статті 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Водночас, згідно положень чинного в Україні законодавства, авансом є грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). Тобто, у разі невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 910/12382/17.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Наведена норма наділяє покупця, як сторону правочину, саме правами, і яке з них сторона реалізує - є виключно її волевиявленням.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 27.08.2019 в справі № 911/1958/18 та постанові Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 910/10958/19.

Позивач направив відповідачеві 01.11.2024 вимогу №10000/151 від 30.10.2024, що підтверджується копією описом вкладення до цінного листа №270 та поштовою накладною.

Як вказує позивач вищевказана вимога була залишена без відповіді.

З сайту Укрпошта за № трекінгу 270 вбачається, що відправлення не вручене (за закінчення встановленого терміну зберігання) - 18.11.2024.

Відповідно до п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 № 14 якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Днем пред`явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв`язку і підприємством зв`язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред`явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення. Оскільки згаданою статтею 530 ЦК України не визначена форма пред`явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2017 року у справі № 910/2326/17.

Частиною 2 ст. 530 ГПК України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи вищевикладене у відповідача виник обов`язок повернути передоплату з 26.11.2024 (18.11.2024 відмітка Укрпошти, що відправлення не вручене (за закінчення встановленого терміну зберігання) + 7 днів).

Перевіривши розрахунок пені у розмірі 5987,10 грн та штрафу у розмірі 30100,00 грн за період з 30.10.2024 по 26.11.2024 нарахованих на суму 301000,00 грн., суд дійшов висновку, що останні здійснено невірно з огляду на наступне.

По - перше судом встановлено, що відповідачем повернуто було частину передоплати у розмірі 10 000,00 грн;

По - друге відповідачем поставлено товар на суму 290 952,00 грн.;

По - третє строк повернення передоплати у розмірі 0,48 коп з урахуванням надісланої вимоги у відповідача настав з 26.11.2024.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у нарахуванні штрафу та пені з огляду на те, що позивачем невірно обрано період нарахування неустойки, невірно взято суму, а також період нарахування.

Відповідно до ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Пункт 3 частини другої ст. 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Частиною першою ст. 77 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи викладене в сукупності, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача основної заборгованості у розмірі 0,48 коп., в задоволенні іншої частини вимог слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що при здійсненні судом пропорційного розрахунку судового збору який має сплатити відповідача дорівнює менше 1 копійки, судовий збір покладаються на позивача.

Керуючись ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНБУТПОСТАЧ» (02157, місто Київ, б. Гашека Ярослава, будинок 24, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД МЕТАЛОКОНСТРУКЦІЙ "ОКЕАН" (54050, Миколаївська обл., місто Миколаїв, пл. Заводська, будинок 1, ) 48 (сорок вісім) коп. сума попередньої оплати.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 02.05.2025.

Суддя Владислав ДЕМИДОВ