ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2025 р. м. Київ Справа №911/2350/24

За позовом Приватного акціонерного товариства «Білоцерківська пересувна механізована колона №17» (09107 Київська обл., м.Біла Церква, вул.Павліченко, 27)

до Приватного підприємства «Кларікс Стейт» (09107 Київська обл., м.Біла Церква, вул.Павліченко, 27)

про усунення перешкод у користуванні майном

Суддя Третьякова О.О.

Секретар судового засідання Капля Є.В.

Представники:

від позивача: Соболівська Л.В.

від відповідача: не з`явився

Обставини справи:

Приватне акціонерне товариство «Білоцерківська пересувна механізована колона №17» (позивач) звернулося до Господарського суду Київської області із позовною заявою до Приватного підприємства «Кларікс Стейт» (відповідач) про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном за адресою: м.Біла Церква, вул. Павліченко, буд.27.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником нежитлових будівель (торгово-офісного комплексу) та споруд загальною площею 3631,1 кв.м., розміщених за адресою: м.Біла Церква, вул. Павліченко, буд.27. Позивач зазначає, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 15.09.2021 була вчинена реєстраційна дія №029001304 щодо державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу відповідача, яка стосувалась в тому числі реєстрації зміни місцезнаходження відповідача. На підставі вказаної реєстраційної дії від 15.09.2021 №029001304 зареєстрованим місцезнаходженням відповідача є: м.Біла Церква, вул. Павліченко, буд.27. Позивач зазначає, що відповідач за вказаною адресою (м.Біла Церква, вул. Павліченко, буд.27) фактично не перебував та не перебуває, жодних договорів про передачу відповідачу приміщення в оренду за вказаною адресою позивач не укладав, реєстрація відповідачем свого місцезнаходження за місцезнаходженням нерухомого майна позивача порушує право власності позивача на таке нерухоме майно.

З наведених підстав позивачем заявлений позов до відповідача про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нерухомим майном шляхом скасування реєстраційної дії/запису від 15.09.2021 №029001304 в частині реєстрації відомостей про зміну місцезнаходження відповідача.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.09.2024 у справі №911/2350/24 зазначений позов залишено без руху в порядку ст.174 Господарського процесуального кодексу України для усунення у десятиденний строк недоліків позовної заяви.

19.09.2024 позивач надав до суду заяву про усунення недоліків, якою усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.09.2024 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі №911/2350/24 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 17.10.2024, встановлено сторонам строки для реалізації їхніх процесуальних прав, роз`яснено відповідачу про обов`язок зареєструвати електронний кабінет ЄСІТС. Ухвала суду від 24.09.2024 про відкриття провадження у справі доставлена позивачу в електронний кабінет, а відповідачу, який не має зареєстрованого електронного кабінету, направлена рекомендованим відправленням від 26.09.2024 №756, яке відділенням поштового зв`язку за місцезнаходженням відповідача повернуто до суду 21.10.2024 без вручення, причина невручення за закінченням терміну зберігання.

10.10.2024 та повторно 20.11.2024 до Господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за наявними матеріалами за відсутності представника позивача.

У підготовче засідання 17.10.2024 сторони не з`явились, відповідач про причини неявки суд не повідомив, ухвалою суду від 17.10.2024 підготовче засідання відкладено на 21.11.2024. Про відкладення підготовчого засідання сторін повідомлено ухвалою суду від 17.10.2024, яка позивачу доставлена в електронний кабінет, а відповідачу направлена рекомендованим відправленням від 23.10.2024 №395, яке відділенням поштового зв`язку за місцезнаходженням відповідача повернуто до суду 14.11.2024 без вручення, причина невручення за закінченням терміну зберігання.

У підготовче засідання 21.11.2024 сторони не з`явились, відповідач про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Ухвалою суду від 21.11.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу №911/2350/24 для судового розгляду по суті на 13.12.2024. Про призначення справи до судового розгляду сторін повідомлено ухвалою суду від 21.11.2024, яка позивачу доставлена в електронний кабінет, а відповідачу направлена рекомендованим відправленням від 29.11.2024 №091, яке відділенням поштового зв`язку за місцезнаходженням відповідача повернуто до суду 19.12.2024 без вручення, причина невручення за закінченням терміну зберігання.

13.12.2024 судове засідання у справі №911/2350/24 не відбулось у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги в м.Києві, ухвалою суду від 16.12.2024 судове засідання призначено на 23.01.2025. Про призначення судового засідання сторін повідомлено ухвалою суду від 16.12.2024, яка позивачу доставлена в електронний кабінет, а відповідачу направлена рекомендованим відправленням від 26.12.2024 №363, яке відділенням поштового зв`язку за місцезнаходженням відповідача повернуто до суду 13.01.2025 без вручення, причина невручення за закінченням терміну зберігання.

У судове засідання 23.01.2025 сторони не з`явились, відповідач про причини неявки суд не повідомляв, ухвалою від 23.01.2025 судове засідання відкладено на 20.02.2025. Про відкладення судового засідання сторін повідомлено ухвалою суду від 23.01.2025, яка позивачу доставлена в електронний кабінет, а відповідачу направлена рекомендованим відправленням від 30.01.2025 №685, яке відділенням поштового зв`язку за місцезнаходженням відповідача повернуто до суду 18.02.2025 без вручення, причина невручення за закінченням терміну зберігання.

20.02.2025 судове засідання у справі не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Третьякової О.О. на лікарняному, ухвалою суду від 03.03.2025 судове засідання призначено на 20.03.2025. Про призначення судового засідання сторін повідомлено ухвалою суду від 03.03.2025, яка позивачу доставлена в електронний кабінет, а відповідачу направлена рекомендованим відправленням від 05.03.2025 №026, яке відділенням поштового зв`язку за місцезнаходженням відповідача повернуто до суду 26.03.2025 без вручення, причина невручення за закінченням терміну зберігання.

У судове засідання 20.03.2025 з`явилася представник позивача, яка підтримала позовні вимоги та пояснила, що в листопаді 2023 позивач отримав лист управління пенсійного фонду від 16.11.2023, з якого позивачу стало відомо про те, що відповідач змінив реєстрацію свого місцезнаходження з м.Запоріжжі на адресу позивача у м.Білій Церкві, і тому, як зазначала представник, порадившись з пенсійним фондом, позивач вирішив звернутись до суду з даним позовом. Щодо обраного позивачем в позовній заяві способу захисту свого права (скасувати реєстраційний запис в частині реєстрації відомостей про зміну місцезнаходження відповідача) представник позивача яких-небудь обґрунтування додатково до викладеного в позовній заяві не надала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Протокольною ухвалою в судовому засіданні оголошувалась перерва на 03.04.2025. Про перерву в судовому засіданні відповідачу направлена ухвала суду від 20.03.2025 рекомендованим поштовим відправленням від 25.03.2025 №231.

У судове засідання 03.04.2025 з`явилась представник позивача, яка підтримала позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, при цьому судом були вчинені усі належні дії для повідомлення відповідача про розгляд цієї справи.

Щодо повідомлення відповідача про розгляд справи суд також зазначає, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 10.07.1984 у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави-учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень п.1 ст.6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує на тому, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Кожна з сторін, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу цікавитись провадженням у її справі. За приписами ч.1 ст.9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Відповідно до ч.1 ст.2 та ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що відповідач як юридична особа відповідно до ч.6 ст.6 Господарського процесуального кодексу України був зобов`язаний зареєструвати електронний кабінет для отримання процесуальних документів, у т.ч. повідомлень суду про судові засідання, однак відповідач вказаний обов`язок не виконав.

Крім того, відповідач про наявність справи №911/2350/24 був повідомлений неодноразово шляхом направлення на адресу його місцезнаходження згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань поштових відправлень з ухвалами суду у даній справі, в т.ч. копії ухвали суду від 24.09.2024 про відкриття провадження у справі з роз`ясненням обов`язку зареєструвати електронний кабінет. При цьому відповідно до ч.7 ст.120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться.

Також відповідно до ч.4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Отже, одержувати чи не одержувати адресовану стороні поштову кореспонденцію у відділенні поштового зв`язку є правом самої сторони, яким сторона розпоряджається на власний розсуд, а тому у разі невчинення самим відповідачем дій щодо одержання у розумний строк адресованої відповідачу поштової кореспонденції вказана суб`єктивна поведінка відповідача не може розцінюватись як порушення права відповідача на інформацію про дату, час і місце розгляду його справи і сам відповідач має самостійно нести ризик невчинення ним дій щодо фактичного одержання у розумний строк адресованої йому як стороні справи поштової кореспонденції.

Крім того, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалами суду у даній справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідач у судові засідання не з`являвся, відзив на позов на подав, про поважні причини неявки та неподання відзиву суд не повідомляв. Відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За результатами з`ясування обставин справи, перевірки їх доказами та проведення судових дебатів 03.04.2025 у судовому засіданні після перерви судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, проаналізувавши позовні вимоги та з`ясувавши всі фактичні обставин справи, на яких вони ґрунтуються, оцінивши наявні докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд

встановив:

Позивач Приватне акціонерне товариство «Білоцерківська пересувна механізована колона №17» є юридичною особою, зареєстрованим місцезнаходженням якої є 09107 Київська обл., м.Біла Церква, вул.Павліченко, буд. 27. Копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо позивача міститься в матеріалах справи.

Позивачу на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.06.2015, індексний номер 38686091, належить право власності на нежитлову будівлю (торгово-офісний комплекс) загальною площею 3631,1 кв.м літ «А-3», літ «В», літ. «Г», літ «Д» та споруди за адресою Київська обл., м.Біла Церква, вул.Павліченко, буд.27, надалі нерухоме майно.

Відповідач Приватне підприємство «Кларікс Стейт» є юридичною особою, зареєстрованим місцезнаходженням якої є також: 09107 Київська обл., м.Біла Церква, вул.Павліченко, буд. 27. Копія витягу від 13.08.2024 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо відповідача міститься в матеріалах справи.

Відповідач як юридична особа зареєстрований 11.04.2003; дата запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 22.10.2004, номер запису: 0001304, який вчинений реєстратором Виконавчого комітету Запорізької міської ради.

Як також випливає із вказаного витягу від 13.08.2024, 15.09.2021 приватним нотаріусом Чепковою О.В. була проведена державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу відповідача (реєстраційний запис від 15.09.2021 №029001304), а саме:

- зміна інформації для здійснення зв`язку з юридичною особою,

- зміна кінцевого бенефіціарного власника або зміна відомостей про кінцевого бенефіціарного власника,

- зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи,

- зміна місцезнаходження юридичної особи,

- зміна найменування юридичної особи (повного та/або скороченого),

- зміна складу засновників (учасників) або зміна відомостей про засновників (учасників) юридичної особи,

- зміна установчих документів.

В результаті проведеної вказаної державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу відповідача (реєстраційний запис від 15.09.2021 №029001304) зареєстрованим місцезнаходженням відповідача є: м.Біла Церква, вул. Павліченко, буд.27.

16.11.2023 позивачу надійшов лист від 16.11.2023 №1000-0606-8/175795 Фінансово-економічного управління Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому останнє повідомило позивача, що Приватне підприємство «Кларікс Стейт» має заборгованість перед пенсійним фондом, було переведено на облік до управління Пенсійного фонду України у Київській області з м.Запоріжжя, за адресою свого зареєстрованого місцезнаходження (м.Біла Церква, вул. Павліченко, буд.27) не перебуває, у зв`язку з чим проводитися юридична робота по встановленню місцезнаходження боржника.

У відповідь листом від 06.12.2023 №25 позивач повідомив Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області про те, що позивач (ПрАТ «Білоцерківська пересувна механізована колона №17») не має жодних договірних відносин з відповідачем (ПП «Кларікс Стейт»).

Звертаючись в вересні 2024 до Господарського суду Київської області з даним позовом до відповідача, позивач посилається на те, що відповідач за адресою реєстрації свого місцезнаходженням (м.Біла Церква, вул. Павліченко, буд.27) фактично не перебував та не перебуває, жодних договорів про передачу відповідачу приміщення в оренду за вказаною адресою позивач не укладав, реєстрація відповідачем свого місцезнаходження за місцезнаходженням нерухомого майна позивача порушує право власності позивача на це нерухоме майно. З наведених підстав позивачем заявлено негаторний позов про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні належним позивачу на праві власності нерухомим майном шляхом скасування реєстраційної дії/запису від 15.09.2021 №029001304 в частині реєстрації відомостей про зміну місцезнаходження відповідача.

Вирішуючи спір у справі №911/2350/24, суд керується наступними нормами законодавства та дійшов таких висновків.

Оцінюючи доводи позивача та надані ним докази щодо порушення відповідачем права власності позивача на належне позивачу нерухоме майно за адресою м.Біла Церква, вул. Павліченко, буд.27 шляхом реєстрації відповідачем свого місцезнаходження за вказаною адресою без дозволу позивача (отримання в оренду, користування тощо), суд виходить з того, що відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (ч.3-5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як вказував з цього приводу Верховний Суд у постанові від 21.08.2020 у справі №904/2357/20, стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що позивач є власником нерухомого майна за адресою м.Біла Церква, вул. Павліченко, буд.27. Ця обставина підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 08.06.2015, індексний номер 38686091.

Конституція України гарантує захист права власності. Відповідно до ч.4 ст.13 Конституції України держава забезпечує, зокрема, захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та рівність їх перед законом. Конституція України прямо встановлює заборону протиправного позбавлення власника права власності. Непорушність цього права означає передусім невтручання будь-кого у здійснення власником своїх прав щодо володіння, користування та розпорядження майном, заборону будь-яких порушень прав власника щодо його майна всупереч інтересам власника та його волі (п.5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11.11.2004 № 16-рп/2004).

Частиною першою статті 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із частиною першою статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Отже, за загальним правилом саме власнику належить правомочність вчинення правочинів, спрямованих на розпорядженням його майном (див. пункт 99 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2020 у справі № 826/20221/16).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша та друга статті 321 Цивільного кодексу України).

Відповідач в ході розгляду справи не спростував доводи позивача про те, що відповідач із позивачем в договірних відносинах не перебуває і що позивач не передавав відповідачу в оренду (користування тощо) належне позивачу нерухоме майно чи будь-яку його частину за адресою м.Біла Церква, вул. Павліченко, буд.27, однаково як і не надавав в інший спосіб відповідачу дозвіл на реєстрацію відповідачем місцезнаходження за місцезнаходженням належного позивачу нерухомого майна.

При цьому відповідно до ч.1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). За змістом цієї статті негаторний позов застосовується для захисту від порушень, які не пов`язані із позбавленням володіння (див. пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).

У зв`язку з цим суд приходить до висновку про те, що хоча реєстрація відповідачем свого місцезнаходження (м.Біла Церква, вул. Павліченко, буд.27) за місцезнаходженням належного позивачу на праві власності нерухомого майна і не пов`язана з позбавленням позивача фактичного володіння, користування та розпорядження таким нерухомим майно, однак використання відповідачем зазначеної адреси для визначення свого місцезнаходження без згоди власника об`єкта нерухомого майна створює перешкоди у здійсненні права власності та є порушенням права власності позивача, а відтак позивач має право на усунення таких порушень.

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У підпунктах 11.82-11.85 постанови від 09.02.2022 у справі № 910/6939/20 та підпунктах 8.43-8.46 постанови від 16.11.2022 у справі № 911/3135/20 Велика Палата Верховного Суду вказувала, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. При цьому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають ураховувати його ефективність. Це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

У постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №910/1607/17 сформульовано підхід, згідно з яким спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права й характеру порушення, а також правовій меті, до якої прагне суб`єкт захисту, враховувати наслідки, які спричинило порушення.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Ця правова позиція є сталою у судовій практиці та сформульована, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.01.2022 у справі №143/591/20 (підпункт 8.46), від 19.01.2021 у справі №916/1415/19 (підпункт 6.21), від 02.02.2021 у справі №925/642/19 (пункт 54), від 22.06.2021 у справі №200/606/18 (пункт 76), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункт 155).

Відповідно до принципу диспозитивності господарського судочинства, закріпленого у статті 14 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Диспозитивність це один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача.

У кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату хоче досягнути позивач унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 14 ГПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (пункти 4 та 5 ч.5 ст.13 цього Кодексу).

Позивач у справі №911/2350/24 своє порушене право власності на нерухоме майно прагне захистити шляхом скасування реєстраційної дії/запису від 15.09.2021 №029001304 в частині реєстрації відомостей про зміну місцезнаходження відповідача.

Згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Відповідно до пункту 10 частини 2 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі містяться, зокрема, відомості про місцезнаходження юридичної особи.

Статтею 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань" визначено, що Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Згідно частини 1 статті 10 зазначеного закону документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

З наведених норм Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» випливає, що відомості щодо місцезнаходження юридичної особи є публічними відомостями, які обов`язково містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців. Тобто місцезнаходження юридичної особи є обов`язковим атрибутом юридичної особи, яка зареєстрована за законодавством України, навіть якщо така юридична особа вже більше фактично не знаходиться за своїм зареєстрованим місцезнаходженням.

Відповідно, Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань» не передбачає повне виключення відомостей про місцезнаходження юридичної особи, а лише можливість державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу.

Натомість обраний позивачем у справі №911/2350/24 спосіб захисту свого порушеного права у вигляді скасування судом реєстраційної дії/запису від 15.09.2021 №029001304 суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Єдиному державний реєстрі в частині зареєстрованого місцезнаходження відповідача або до порушення права власника нерухомого майна за адресою попередньої реєстрації відповідача, який (попередній власник) не був залучений як відповідач у справі №911/2350/24, у разі, якщо позивач у справі №911/2350/24 у такий спосіб прагне відновити дію попереднього запису про зареєстроване місцезнаходження відповідача в м.Запоріжжі.

В будь-якому разі, обраний позивачем у справі №911/2350/24 спосіб захисту свого порушеного права у вигляді скасування судом реєстраційної дії/запису від 15.09.2021 №029001304 є неналежним, оскільки не відповідає змісту порушеного права й характеру порушення та правовій меті, що є самостійною підставою для відмови в такому позові.

Відповідно ч.2 ст.13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу (ч.3 ст.16 Цивільного кодексу України).

У зв`язку з цим суд дійшов висновку про відмову в позові через те, що позивач обрав неналежний спосіб захисту. Відмова суду в даному позові не позбавляє можливості позивача на пред`явлення позову до відповідача з обранням належного способу захисту порушеного права (про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов`язання відповідача вчинити дії щодо зміни місцезнаходження, про відшкодування збитків або про захист свого порушеного права в інший спосіб відповідно до закону).

У зв`язку з відмовою в позові сплачений позивачем судовий збір в сумі 3028,00 грн за подання даного позову залишається на позивачеві відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 2, 7, 8, 11, 13, 14, 18, 20, 73-80, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Білоцерківська пересувна механізована колона №17» до Приватного підприємства «Кларікс Стейт» про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нерухомим майном за адресою: Київська обл., м.Біла Церква, вул.Павліченко, 27, шляхом скасування реєстраційних дій/записів в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 15.09.2021 №029001304 в частині реєстрації відомостей про зміну місцезнаходження Приватного підприємства «Кларікс Стейт» (, адреса: Київська обл., м. Біла Церква, вул.Павліченко, 27) відмовити.

2. Судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00 грн залишити за позивачем.

Рішення Господарського суду Київської області набирає законної сили у строк та порядку, які передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 29.04.2025.

Суддя О.О. Третьякова