ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.05.2025м. ДніпроСправа № 904/1419/25
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ваговимірювальні системи - сервіс", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Схід Агро", с. Зоряне Дніпропетровської області

про стягнення 30 674,08грн

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Без виклику (повідомлення) учасників

С У Т Ь С П О Р У:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ваговимірювальні системи - сервіс" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Схід Агро" заборгованість у розмірі 30 674,08грн, з яких:

- основний борг у розмірі 24 150,00грн;

- пеня у розмірі 3 938,39грн;

- 3 % річних у розмірі 433,97грн;

- втрати від інфляції у розмірі 2 151,72грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №ВВС-С-30933 від 11 березня 2024 року в частині повної та своєчасної оплати за надані послуги.

Також позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2422,40грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00грн.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.03.2025 справу №904/1419/25 передано на розгляд судді Євстигнеєвої Н.М.

Ухвалою суду від 28.03.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

Відповідач правом на подання відзиву на позов з викладенням письмових пояснень у межах визначеного законом і судом строків не скористався, клопотань про необхідність витребування доказів чи прийняття від нього додаткових доказів не заявляв, як не заявляв і про бажання надати власні пояснення по суті спору.

Ухвалу суду від 28.03.2025 в електронному вигляді доставлено до електронного кабінету відповідача 29.03.2025 (о 17:20год), що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с. 33).

Пунктом 2 частини шостої ст. 242 ГПК України встановлено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Відтак, відповідач мав право подати відзив на позовну заяву не пізніше 14.04.2025. У встановлений законом та ухвалою суду строк відповідач відзиву на позов не надав.

Отже, судом були вчинені всі передбачені законом заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

Згідно з частиною дев`ятою статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Окрім того, права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись судом за рахунок порушення прав позивача на своєчасне вирішення спору судом, що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини другої статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи приписи частини четвертої статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення підписано без його проголошення.

Розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

С У Т Ь С П О Р У:

11 березня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ваговимірювальні системи - сервіс" (виконавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Схід Агро" (замовник, відповідач) укладено договір №ВВС-С-30933 (а.с. 6-8).

За умовами п. 1.1 договору виконавець зобов`язується надати послуги з обслуговування вагового обладнання та поставки обладнання, згідно наданих рахунків/специфікацій, а замовник зобов`язується прийняти і належно оплатити надані послуги та обладнання.

Перелік послуг та обладнання визначається у відповідних рахунках наданих виконавцем, які є складовими і невід`ємними частинами цього договору (п. 1.2 договору).

Такі види обслуговування ЗВТ як: діагностика, усуненням несправностей устаткування, різні види обслуговування вагового обладнання, виклик представника уповноваженого органу з проведення повірки (оцінки відповідності), діагностику МК та ЗБ фундаменту ваг, ремонт ЗВТ (за необхідністю) та інші, виконавець може виконати за письмовими заявками замовника за додаткову оплату. Умови надання послуг, ціну та інші умови прописуються у відповідних Специфікаціях/рахунках до договору, які є невід`ємними частинами договору (п. 1.3 договору).

У відповідності до ст. 628 Цивільного кодексу України, договір є змішаним договором, який містить в собі елементи різних договорів, а саме: договору поставки та договору надання послуг (п. 1.4 договору).

За пунктом 1.5 договору послуги згідно даного договору виконуються виконавцем за адресою замовника: адреса вагів №1: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Петрівка; адреса вагів №2: область, район ті ж самі; населений пункт: с. Зоряне; адреса вагів №3: така ж, як у ваги №2. За згодою сторін, може бути погоджена інша адреса надання послуг.

Загальна вартість даного договору остаточно визначається шляхом підсумку вартості наданих послуг/поставленого обладнання відповідно до наданих рахунків, що підтверджується підписаними актами надання послуг та видатковими накладними. Послуги що надаються, а також поставлене обладнання оплачуються замовником у національній валюті України за цінами, зазначеними у відповідних рахунка/специфікаціях (. 2.1 договору).

Оплата здійснюється за банківськими реквізитами виконавця, зазначеним у договорі. Датою оплати вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок виконавця банком замовника (п. 2.2 договору).

Відповідно до пункту 2.3 договору оплата здійснюється наступним шляхом:

надані послуги та поставлене обладнання, або інші регламентні послуги згідно даного договору, оплачуються замовником у формі 100 % передоплати їх вартості протягом 5 (п`яти) банківських днів після надання виконавцем рахунку, якщо інше не зазначено у рахунках/специфікаціях.

Вартість послуг/обладнання може бути змінена виконавцем (як в сторону збільшення так і в сторону зменшення) у випадку зміни цін, вартості матеріалів, палива, енергоносіїв, фонду оплаті праці та інших випадках. У випадку не згоди замовника з новою ціною, виконавець має право припинити надання послуг/поставки обладнання до виставлення рахунку, якщо інше не зазначене у самому рахунку (п. 2.4 договору).

Відповідно до пункту 3.2 замовник зобов`язаний, зокрема, підписати акт надання послуг або надати мотивовану відмову від підписання в термін не пізніше 5 (п`яти) робочих днів з моменту надання виконавцем цього акту надання послуг (п. 3.2.6); своєчасно проводити розрахунки за надані послуги та поставлене обладнання, відповідно до умов цього договору (п. 3.2.7).

Замовник надає в письмовому вигляді заявку виконавцю на надання послуг з обслуговування вагового обладнання. Перелік виконання замовлених послуг визначаються у рахунках/специфікаціях до договору (п. 4.1, 4.2 договору).

Після виконання послуг виконавець здає замовнику результати наданих послуг за цим договором. Здача-приймання послуг оформлюється сторонами актом надання послуг (п. 4.3 договору).

У випадку відмови замовника від прийняття результату наданих послуг, замовник у п`ятиденний строк надає мотивовану відмову із перерахуванням претензій (п. 4.4 договору).

За пунктом 4.5 договору замовник зобов`язаний підписати акт надання послуг або надати мотивовану відмову від приймання в строк не пізніше 5 (п`яти) робочих днів з моменту надання йому виконавцем цього акту.

У разі не підписання акта надання послуг та/або ненадання мотивованої відмови з боку замовника, згідно п. 4.5 цього договору, цей акт вважається підписаним обома сторонами. В такому разі днем виконання робіт є день підписання акту виконавцем (п. 4.6 договору).

Днем виконання зобов`язань за даним договором вважається день підписання обома сторонами акту надання послуг. Підставою для підписання сторонами акту надання послуг, є:

- підписані уповноваженими представниками сторін та/або відповідними технічними працівниками проміжні технічні акти, що підтверджують факт надання послуг, послуги вважаються наданими після отримання акту надання послуг (п. 4.7 договору).

Факт приймання обладнання є підписання видатковою накладної або акту приймання-передачі обома сторонами. Замовник зобов`язаний підписати видаткову накладну або акт приймання-передачі обладнання протягом 1 (одного) банківського дня після отримання обладнання (п. 4.9 договору).

У разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором, винна сторона несе відповідальність перед іншою стороною на умовах, передбачених законами та цим договором. Сторона не несе відповідальності за порушення договору, якщо воно сталося не з її вини. Сторона вважається невинуватою і не несе відповідальності за порушення договору, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання цього договору (п. 6.1-6.3 договору).

Пунктом 6.5 договору передбачено, що за прострочення оплати рахунків за надані послуги та поставлене обладнання замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення. Визначена цим пунктом відповідальність не застосовується до оплати замовником рахунків за надані послуги та поставлене обладнання на умовах передоплати (повної та часткової).

Сплата пені та штрафу не звільняє сторону, яка порушила свої зобов`язання, від виконання цих зобов`язань належним чином (п. 6.6 договору).

В усьому іншому, що не передбачено договором, сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України (п. 6.7 договору).

Цей договір набуває чинності з дня підписання його обома сторонами та діє протягом 12 (дванадцяти) календарних місяців, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором. У разі закінчення терміну дії договору, якщо кожна із сторін не виявить бажання про припинення

дії договору, договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік (п. 7.1 договору).

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками без зауважень та заперечень до нього.

За приписами статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В матеріалах справи відсутні докази того, що спірний договір визнавався недійсним в судовому порядку.

Так, жодна із сторін письмово на виявила бажання припинити дію договору. Відтак, договір №ВВС-С-30933 від 11.03.2024 був чинним протягом спірного періоду.

Сторонами підписано Специфікацію №1 (додаток №2) до договору №ВВС-С-30933 від 11.03.2024 на надання послуг: повірка ваг автомобільних, у кількості 3,000 послуги, за ціною 3000,00грн з ПДВ; технічне обслуговування ваг автомобільних тензометричних, у кількості 2,000 послуги, за ціною 5500,00грн з ПДВ; технічне обслуговування ваг автомобільних механічних понад 30 т, у кількості 1,000 послуга, за ціною 5500,00грн з ПДВ; послуги вагоповірочного автомобіля до ваг автомобільних, у кількості 3,000 послуга, за ціною 3000,00грн з ПДВ, на загальну суму 34 500,00грн (а.с. 9).

Порядок оплати:

10 350,00грн передоплата, протягом 5 робочих днів, після підписання договору;

24 150,00грн - доплата залишку, протягом 40 робочих днів, після підписання акту надання послуг (п. 2 специфікації).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Схід Агро" перерахувало на розрахунковий рахунок позивача грошові кошти у розмірі 10 350,00грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1398 від 12.06.2024.

Призначення платежу: сплата за технічне обслуговування та повірку ваг автомобільних згідно рахунку №ВВС-С-30933 від 17.05.2024, договір №ВВС-С-30933 від 11.03.2024 (а.с. 10).

На виконання умов договору, позивач надав відповідачу обумовлені договором послуги, що підтверджується Актом наданих послуг №1517 від 24 червня 2024 року на загальну суму 34 500,00грн (а.с. 11).

Акт містить посилання на договір №ВВС-С-30933 від 11.03.2024, підписаний та скріплений печатками підприємств. Замовник претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має.

У січні 2025 року позивач направив на адресу відповідача досудове повідомлення за вих. №ВВС-С-400/286 від 15.01.2025 на суму 24 150,0грн, яка отримана відповідачем та залишена без задоволення (а.с. 12, 13).

Станом на час звернення позивача з позовом до суду заборгованість за договором №ВВС-С-30933 від 11.03.2024 у сумі 24 150,00грн відповідачем не сплачена.

Позивач посилається на те, що ним належним чином виконано зобов`язання, надано послуги з обслуговування вагового обладнання, натомість відповідач взяті на себе зобов`язання з повної оплати не виконав, внаслідок чого позивачем заявлено вимогу про стягнення основного боргу у розмірі 24 150,00грн; пеню у розмірі 3 938,39грн; 3 % річних у розмірі 433,97грн; втрати від інфляції у розмірі 2 151,72грн, що і стало причиною виникнення спору.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору (стаття 626 Цивільного кодексу України).

Частина перша статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ч. 2 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Зі змісту спірного договору убачається, що цей договір містить елементи договору поставки (поставка обладнання) та договору надання послуг (обслуговування вагового обладнання), тобто сторони уклали змішаний договір.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Статтею 902 Цивільного кодексу України визначено, що виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

За приписами частини першої ст. 193 Господарського Кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст.530 Цивільного кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За умовами пункту 2.3 договору надані послуги та поставлене обладнання, або інші регламентні послуги згідно даного договору, оплачуються замовником у формі 100 % передоплати їх вартості протягом 5 (п`яти) банківських днів після надання виконавцем рахунку, якщо інше не зазначено у рахунках/специфікаціях.

В пункті 2 Специфікації №1 сторонами визначено порядок оплати, а саме: 10 350,00грн передоплата, протягом 5 робочих днів, після підписання договору; 24 150,00грн - доплата залишку, протягом 40 робочих днів, після підписання акту надання послуг.

З огляду на положення спірного договору та специфікації до нього відповідач повинен був оплатити вартість наданих послуг

за актом №1517 від 24.06.2024 не пізніше 19.08.2024, прострочка виконання настає з 20.08.2024.

Між тим, в установлений договором строк, відповідач свої зобов`язання не виконав.

Будь-яких доказів своєчасної оплати заявленої позивачем до стягнення заборгованості у сумі 24 150,00грн відповідачем відповідно до положень статей 13, 74 ГПК України під час розгляду справи не надано, а судом таких обставин не встановлено.

За наведеного, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 24 150,00грн визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтями 216-217, 230-231 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми не своєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Як зазначено в частині першій ст. 230 та частині шостій ст. 231 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 6.5 договору передбачено, що за прострочення оплати рахунків за надані послуги та поставлене обладнання замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення. Визначена цим пунктом відповідальність не застосовується до оплати замовником рахунків за надані послуги та поставлене обладнання на умовах передоплати (повної та часткової).

Сплата пені та штрафу не звільняє сторону, яка порушила свої зобов`язання, від виконання цих зобов`язань належним чином (п. 6.6 договору).

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Умовами спірного договору не передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду, а відтак нарахування пені припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Враховуючи приписи ч.6 ст.232 ГК, перебіг шестимісячного періоду нарахування пені за прострочення відповідачем грошового зобов`язання з оплати вартості наданих послуг починається з 20.08.2024, а закінчується 20.02.2025.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду щодо обчислення шестимісячного строку, яка викладена у постанові від 05.06.2024 у справі № 921/403/22 (п.70-74).

Позивач нарахував та просить стягнути пеню у розмірі 3938,39грн за загальний період з 20.08.2024 до 26.03.2025 (а.с. 22).

З розрахунку пені убачається, що позивачем порушено вимоги частині 6 статті 232 Господарського кодексу України.

На суму боргу 24 150,00грн підлягає нарахуванню та стягненню пеня за період прострочки з 20.08.2024 до 20.02.2025 (включно) у розмірі 3260,86грн.

Отже, вимога про стягнення пені задовольняється судом частково у розмірі 3260,86грн, в решті заявлених вимог (677,53рн) слід відмовити.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу зазначеної норми випливає, що нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних, судом встановлено його арифметичну вірність (тобто помилок не виявлено).

Таким чином, вимога про стягнення 3% річних в сумі 433,97грн за період прострочення з 20.08.2024 до 26.03.2025 є обгрунтованою та підлягає задоволенню.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення інфляційні втрати за період з вересня 2024 року до лютого 2025 року у розмірі 2151,72грн (а.с. 21).

Суд не погоджується з визначенням позивачем величини приросту індексу споживчих цін, який має заокруглюватися до десяткового числа після коми (саме так визначаються місячні та річні індекси споживчих цін Державним комітетом статистики України, про що зазначено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26 червня 2020 року у справі № 905/21/19).

Сума інфляційних втрат складає:

на суму боргу 24 150,00грн * 108,9% (сукупний індекс інфляції за вересень 2024 року лютий 2025 року) = 26 299,35грн 24 150,00грн = 2 149,35грн.

Вимога про стягнення з відповідача втрат від інфляції задовольняється судом частково у розмірі 2 149,35грн, в решті заявлених вимог про стягнення втрат від інфляції (2,37грн) слід відмовити.

Відповідно до частини першої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Враховуючи вищевикладене, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам наявним в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, стягненню з відповідача підлягає основний борг у розмірі 24 150,00грн, пеня у розмірі 3 260,86грн, 3% річних у розмірі 433,97грн та втрати від інфляції у розмірі 2 149,35грн, а всього 29994,18грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд враховує таке.

Відповідно до частини четвертої ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед яких витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура (ст. 1312 Конституції України).

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Відповідно до статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ст. 126 ГПК України).

Практична реалізація принципу відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, у частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

- попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

- визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

- розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

26 березня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ваговимірювальні системи сервіс" (клієнт, позивач) та Адвокатом Скороход Аліною Олексіївною (адвокат) укладено договір №26/03/25 про надання правових (юридичних) послуг (а.с. 37-38).

За цим договором адвокат приймає зобов`язання надати правові (юридичні) послуги клієнту, а клієнт зобов`язується прийняти та оплатити надані правові (юридичні послуги) адвокату на умовах та в строки, що передбачено умовами цього договору (п. 1.1 договору).

Вид, строки надання, ціна і загальна вартість послуг узгоджуються сторонами в спільно підписаних завданнях до цього договору, які є його невід`ємними частинами (п. 1.2 договору).

Порядок здачі-приймання наданих правових (юридичних) послуг за цим договором визначаються сторонами в спільно підписаних завданнях до цього договору, які є його невід`ємними частинами (п. 3.1 договору).

Вартість правових (юридичних) послуг та порядок їх оплати визначається сторонами в спільно підписаних завданнях до цього договору, які є його невід`ємними частинами. Сума договору визначається загальною вартістю послуг, що надані протягом дії цього договору (п. 4.1 договору).

Даний договір набирає законної сили з дати його підписання сторонами та діє до 31.12.2025 включно. Якщо жодна зі сторін, у відповідності до п. 8.2 договору, не заявила про дострокове розірвання цього договору, його дія автоматично продовжується на один календарний рік (п. 8.1 договору).

Договір підписаний сторонами та скріплений печаткою без зауважень та заперечень до нього.

26 березня 2025 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Ваговимірювальні системи сервіс" (клієнт, позивач) та Адвокатом Скороход Аліною Олексіївною (адвокат) підписано завдання №1 на надання правових (юридичних) послуг (додаток до договору №26/03/25 від 26.03.2025) (а.с. 38 на звороті).

В п. 1.1 завдання визначено найменування послуги, а саме: судове врегулювання спору між клієнтом та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Схід Агро", код за щодо стягнення заборгованості за договором №ВВС-С-30933 від 11.03.2024, з урахуванням норм ст. 549 ЦК України та ст. 625 ЦК України.

Загальна вартість послуг, вказаних в п. 1.1 завдання №1, є фіксованою та складає 8 000,00грн (п. 2.1 завдання).

Вартість послуг, визначених в п. 1.1 цього завдання, включає: правовий аналіз документів та підготовка позовної заяви з додатками (з подання її до суду); правовий аналіз документів (заяв, пояснень, заперечень тощо), отриманих від учасників справи; супроводження розгляду позовної заяви у суді першої інстанції із складанням будь-яких необхідних процесуальних документів, передбачених нормами ГПК України, без обмежень їх кількості; участь у судових засіданнях (в приміщенні суду або в режимі відеоконференції), без обмеження кількості - в разі розгляду справи з викликом сторін (їх представників); отримання судових рішень за результатами розгляду як процедурних питань, так і розгляду справи по суті; супроводження клієнта на етапі виконання судового рішення (п. 2.2 завдання).

Акт приймання-здачі наданих послуг сторони складають протягом 5 (п`яти) календарних днів з дня відкриття провадження у справі (п. 2.4 завдання).

Поштові та інші витрати, сплачуються замовником виконавцю на підставі окремого акту та доказів про понесені витрати останнім (п. 2.5 завдання).

31 березня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ваговимірювальні системи сервіс" (клієнт, позивач) та Адвокатом Скороход Аліною Олексіївною (адвокат) складено та підписано Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №1/26032025 (а.с. 39).

Виконавцем були виконані наступні роботи (надані такі послуги):

надання правової допомоги згідно п. 1.1 завдання №1 від 26.03.2025 до договору №26/03/2025 про надання правових (юридичних) послуг від 26.03.2025.

Загальна вартість робіт (послуг) складає вісім тисяч гривень 00 копійок.

Замовник претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має.

Доказів оплати позивачем послуг, наданих йому адвокатом у межах вказаного договору, на момент розгляду справи не надано.

Втім, за змістом пункту 1 частини другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Зазначений висновок відповідає висновку Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Доказом повноважень адвоката на представництво інтересів позивача у справі є: договір №26/03/25 про надання правових (юридичних) послуг від 26.03.2025; ордер серії АЕ №1372448 від 26.03.2025 (а.с. 37-38, 23). Статус адвоката Скороход Аліни Олексіївни підтверджується Свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №5554 від 10.02.2023 (а.с. 17).

Позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8 000,00грн.

За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VI).

Адвокатський гонорар може існувати у двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (постанова Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).

У разі відсутності у тексті договору умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, які надаються адвокатом, суди, залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково (постанова Касаційного господарського суду від 09.12.2021 у справі №922/3812/19).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ст.123 ГПК України).

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною першою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див. також, рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Частина четверта статті 126 ГПК України передбачає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За частиною п`ятою статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач заперечення проти заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу не надав.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, що склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Отже, суд вправі покласти на сторону лише ті судові витрати, які є обґрунтованими, неминучими, співмірними та розумними (розумно необхідними).

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Господарський суд, розподіляючи витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Ваговимірювальні системи сервіс", дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути не лише доведений, а документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Процесуальні документи, наявні у справі, підтверджують надання правової допомоги позивачу у цій справі адвокатом Скороход А.О.

Надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; відсутність складних розрахунків в позовній заяві; ціною позову (основний борг виник за одним актом) та значенням справи для сторони, враховуючи незначну кількість виготовлених під час розгляду справи представником позивача документів та їх зміст (до позовної заяви додано всього 11 додатків, а позовну заяву подано через систему "Електронний суд"), розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, наявність усталеної судової практики щодо розгляду спорів про стягнення заборгованості за договором надання послуг та те, що ця справа не є складною для адвокатів, які за своїм правовим статусом мають достатню правову кваліфікацію, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю " Ваговимірювальні системи сервіс" та стягнення на його користь судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00грн. Зазначена сума і підлягає розподілу.

При цьому суд не заперечує право адвоката та його довірителя на таку оцінку вартості та необхідності наданих послуг, але оцінює дані обставини з точки зору можливості покладення таких витрат на іншу сторону по справі (відповідача).

Оскільки за результатом розгляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, судові витрати розподіляються між сторонами пропорційно розміру задоволених вимог. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на правничу допомогу у розмірі 4889,17грн (29994,18 * 5 000,00грн/ 30 674,08грн).

При зверненні до господарського суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40грн, що підтверджується платіжною інструкцією №2408 від 14.03.2025 (а.с. 19). Зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України підтверджено випискою.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на те, що позовні вимоги задоволено судом частково, судовий збір покладається на відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 2 368,71грн (29994,18грн * 2 422,40грн/ 30 674,08грн).

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ваговимірювальні системи - сервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Схід Агро" про стягнення 30 674,08грн задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Схід Агро" (ідентифікаційний код 30506220; вул. Центральна, буд. 27, с. Зоряне, Синельниківський р-н, Дніпропетровська обл., 52910) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ваговимірювальні системи - сервіс" (ідентифікаційний код 36053387; просп. Слобожанський, буд. 29 офіс 400, м. Дніпро, 49000) основний борг у розмірі 24 150,00грн (двадцять чотири тисячі сто п`ятдесят гривень 00коп.), пеня у розмірі 3 260,86грн (три тисячі двісті шістдесят гривень 86коп.), 3% річних у розмірі 433,97грн (чотириста тридцять три гривні 97коп.), втрати від інфляції у розмірі 2 149,35грн (дві тисячі сто сорок дев`ять гривень 35коп.), витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4889,17грн (чотири тисячі вісімсот вісімдесят дев`ять гривень 17коп.) та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 368,71грн (дві тисячі триста шістдесят вісім гривень 71коп.), видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляд.

Рішення підписано 02.05.2025

Суддя Н.М. Євстигнеєва