ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2025 р. Справа№ 910/683/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

за участю секретаря судового засідання Кузьменко А.М.

представники:

від заявника: Награбовський О.В. (довіреність)

від скаржника та інших учасників: не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскет Шиппінг"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.01.2025

у справі № 910/683/25 (суддя Мудрий С.М.)

за заявою Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" про вжиття заходів забезпечення позову до його подачі

особа, яка може набути статус позивача: Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк"

особа, яка може набути статус відповідача-1: Товариство з обмеженою відповідальністю "Аскет Шиппінг"

особа, яка може набути статус відповідача-2: ОСОБА_1

особа, яка може набути статус відповідача-3: Товариство з обмеженою відповідальністю "Дунай Логістик"

про стягнення 52 507 782,66 грн,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про забезпечення позову до його пред`явлення шляхом:

1) накладення арешту в межах ціни позову 52 507 782,66 грн на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ), а саме:

- земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0680, площею 0,095 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: Львівська область, Пустомитівський район, село Липники (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 236);

- земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0029, площею 0,1801 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: Львівська область, Пустомитівський район, село Липники (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 36);

- житловий будинок, загальною площею 377,5 кв.м, житлова площа 119 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 36);

2) заборони органам та особам, які здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, проводити будь-які реєстраційні дії щодо вищезазначеного нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ).

Майбутні позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Аскет Шиппінг" своїх грошових зобов`язань за генеральним договором про надання банківських послуг № LVO-ГЛ-2003 від 17.05.2024, у зв`язку з чим в останнього наявна заборгованість у розмірі 52 507 782,66 грн.

При цьому, виконання зобов`язань за вказаним правочином були забезпечені укладеними 23.05.2024 між Акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний Банк" (банком) та ОСОБА_1 (поручителем-1), а також між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дунай Логістик" (поручителем-2) договорів поруки: № LVO-ГЛ-2003/П-10 та № LVO-ГЛ-2003/П-11.

В обґрунтування заяви про вжиття заходів забезпечення позову до його подачі банк вказував, що відповідач-1 має непогашену заборгованість за тілом кредиту та відсоткам, строк виконання яких настав.

Також, банк зауважив на тому, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Заходи забезпечення позову, які просив застосувати банк повністю пов`язані та співмірні із предметом майбутніх позовних вимог банку, більше того, вартість майна, на яке банк просив накласти арешт та стосовно якого встановити відповідну заборону, явно є в десятки разів меншою від ціни майбутнього позову банку.

Разом з тим, за твердженням банку, можливість накладення арешту не обмежується грошовими коштами позичальника та поручителів, і арешт майна матиме на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову банку (існує прямий взаємозв`язок між запропонованими банком заходами забезпечення позову і предметом позовної вимоги, яку планує заявити банк, зокрема, запропоновані заходи спроможні хоча б частково забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову банку).

При цьому, на думку банку, запропоновані ним заходи забезпечення позову, у разі їх застосування (вжиття), жодним чином не впливають на права та охоронювані законом інтереси осіб, що не набудуть статус учасників майбутнього судового провадження.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2025 у справі № 910/683/25 задоволено заяву Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" про вжиття заходів забезпечення позову.

Накладено арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 :

- земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0680, площею 0,095 га, яка розташована за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, село Липники (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 236);

- земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0029, площею 0,1801 га, яка розташована за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, село Липники (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 36);

- житловий будинок, загальною площею 377,5 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 36), в межах ціни позову у розмірі 52 507 782,66 грн.

Заборонено органам та особам, які здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, проводити будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 :

- земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0680, площею 0,095 га, яка розташована за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, село Липники (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 236);

- земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0029, площею 0,1801 га, яка розташована за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, село Липники (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 36);

- житлового будинку, загальною площею 377,5 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 36).

Аргументуючи ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність заявником достатньо обґрунтованих підстав для вжиття заходів щодо забезпечення позову до його подачі.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції при винесені оскаржуваної ухвали не з`ясовувався склад зареєстрованих осіб, які проживають в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , не встановлювались обставини щодо наміру ОСОБА_1 щодо вчинення нею певних дій для відчуження будь яким способом житлового будинку та земельних ділянок, на яких знаходиться даний житловий будинок та щодо яких вжито заходи забезпечення позову.

За таких обставин, на думку скаржника, оскаржувана ухвала від 22.01.2025 постановлена із недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, оскільки: заявником (Акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний Банк") у заяві про вжиття заходів забезпечення позову необґрунтовано та не підтверджено жодними доказами факт ухилення ОСОБА_1 в майбутньому щодо невиконання судового рішення чи утруднення, унеможливлення виконати судового рішення по суті про стягнення з ОСОБА_1 коштів.

Короткий зміст відзиву заявника на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, заявник зауважує на тому, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Аскет Шиппінг" у своїй апеляційній скарзі жодним чином не обґрунтовує, яким чином оскаржувана ухвала порушує його права та інтереси, а доводи апеляційної скарги зводяться виключно до обґрунтування порушення прав та інтересів іншого учасника судового процесу - ОСОБА_1 .

При цьому, заявник вказує про наявність простроченої заборгованості скаржника за кредитним договором в сумі більше 52 000 000,00 грн

За вказаних вище обставин справи та наданих позивачем доказів, у разі не вжиття судом заходів забезпечення позову у вигляді арешту та заборони здійснення реєстраційних дій, існує беззаперечний ризик та можливість ОСОБА_1 у будь який момент відчужити належне їй на праві власності нерухоме майно, що може істотно ускладнити або взагалі унеможливити виконання рішення суду у цій справі та ефективний захист і поновлення порушених прав, за захистом яких позивач звертався до суду.

Узагальнений виклад позиції інших учасників по справі

Інші учасники по справі не скористалися своїм правом подати письмові відзиви/пояснення/заперечення на апеляційну скаргу, що у свою чергу, не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2025, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскет Шиппінг" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.01.2025 у справі № 910/683/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Іоннікова І.А., судді: Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 22.01.2025 у справі № 910/683/25.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскет Шиппінг" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.01.2025 у справі № 910/683/25 залишено без руху, надавши скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

До Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про приєднання доказів оплати судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскет Шиппінг" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.01.2025 у справі № 910/683/25; розгляд апеляційної скарги призначено на 09.04.2025.

В судове засідання, яке відбулося 09.04.2025, з`явився заявник, який заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Представник скаржника у судове засідання не з`явився, до суду апеляційної інстанції надіслав заяву, в якій повідомив про те, що перебуває у відпустці з 03.04.2025 по 13.04.2025, у зв`язку із сімейними обставинами, що в свою чергу унеможливлює забезпечити явку представника скаржника в судове засідання з поважних причин.

При цьому, представником скаржника зазначено, що даною заявою вона підтримує в повному обсязі доводи та обґрунтування, викладені у апеляційній скарзі.

Інші учасники - ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю "Дунай Логістик" у судове засідання не з`явилися, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, а саме шляхом направлення процесуального документу в їх електронні кабінети в підсистемі "Електронний суд", що в свою чергу, підтверджується наявною в матеріалах справи довідками про доставку електронного документа (ухвали суду від 18.03.2025).

Враховуючи, що явка Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскет Шиппінг", ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунай Логістик" у судове засідання судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами та за відсутності представників Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскет Шиппінг", ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунай Логістик".

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника заявника, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскет Шиппінг" не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала місцевого господарського суду, якою задоволено заяву про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову унормовані у ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з положеннями частини 1 якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 137 цього Кодексу заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (ч. 2 ст. 136 Господарського процесуцального кодексу України).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, шляхом заборони іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

Ухвала господарського суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження (ч. 1 ст. 144 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з абз. 3 п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" арешт, як обтяження речових прав на нерухоме майно, підлягає державній реєстрації.

За умов п. 6 ч. 1 ст. 24 вказаного Закону наявність зареєстрованих обтяжень, зокрема, судового арешту, є підставою для відмови у державній реєстрації прав.

У такому випадку розгляд заяви про державну реєстрацію прав завершується шляхом прийняття рішення про відмову у державній реєстрації прав.

Однак, відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у випадках, передбачених ч. 4 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Таким чином, навіть у випадку накладення арешту на нерухоме майно, у разі виникнення підстав, визначених ч. 4 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор вправі провести державну реєстрацію.

Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" установлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17.

Крім цього, відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно в установленому законом порядку. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно в установленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння). Такі висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18, пункти 43, 89) і в подальшому системно впроваджені у практику Верховного Суду (див. ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2019 року у справі № 372/1684/14-ц).

Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи [див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі №48/340 (провадження № 12-14звг19, пункт 6.30), від 12.03.2019 у справі №911/3594/17 (провадження №12-234гс18, пункт 4.17), від 19.01.2021 у справі №916/1415/19 (провадження №12-80гс20, пункт 6.13). Наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право іпотеки чи про інше речове право створює презумпцію належності права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації (від нім. buchbesitz - книжкове володіння) (пункт 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц (провадження №14-67цс20).

З урахуванням зазначеної специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, як це властиво для багатьох видів рухомого майна (крім бездокументарних цінних паперів, часток у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, інших нематеріальних об`єктів тощо), а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності).

Отже, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його фактичним володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави, заволодіння нею таким майном право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді й далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності.

Відтак, заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, й далі належить власникові.

Таким чином, з метою збереження сталого складу сторін у справі за майбутнім позовом, принципу процесуальної економії (можливості вирішення спору у межах однієї судової справи) та, у випадку обґрунтованості позовних вимог, можливості реального виконання судового рішення, прийнятого за результатами вирішення по суті спору, суд вважає за необхідне також задовольнити заяву Банку також в частині заборонити органам та особам, які здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, проводити будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, яке належить поручителю-1.

За таких обставин, перевіривши застосування місцевим господарським судом норм процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах наведених у апеляційній скарзі доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Зважаючи на вищенаведене, доводи апеляційної скарги не спростовують правомірні висновки суду першої інстанції на час прийняття оскаржуваної ухвали.

В свою чергу, викладені заявником у відзиві на апеляційну скаргу твердження є документально обґрунтованими та такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді даної заяви у справі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 22.01.2025 у даній справі прийнята з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи та дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення не вбачається.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскет Шиппінг" залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.01.2025 у справі № 910/683/25 - без змін.

Матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 22.01.2025 у справі № 910/683/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повна постанова складена 29.04.2025.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко