РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.01.2025Справа № 925/700/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Демидової А.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи №925/700/24

За позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Черкасигаз»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»

про визнання недійсним договору

Представники учасників справи:

від позивача: Бевза М.С.;

від відповідача: Бень В.Е.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Черкасигаз» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (далі - відповідач) про визнання недійсним договору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір купівлі-продажу природного газу №101/ПГ-3145-ОГРМ від 22.03.2022 року укладений позивачем під впливом тяжкої обставини і поза його волею, тому просить визнати його недійсним на підставі приписів частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 05.06.2024 матеріали позовної заяви Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Черкасигаз» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про визнання недійсним договору направлено за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Матеріали позовної заяви надійшли на адресу Господарського суду міста Києва 04.07.2024.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи №925/700/24 між суддями матеріали позовної заяви передано на розгляд судді Васильченко Т.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №925/700/24, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.

01.08.2024 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позову та вказав, що позивач в порушення умов оспорюваного договору не розрахувався з відповідачем за отриманий природний газ у період з березня по квітень 2022 року на загальну суму 50203404,27 грн, у зв`язку з чим позивач був вимушений звернутися до Господарського суду Черкаської області з відповідним позовом. Відповідач наголосив, що оспорюваний договір було укладено на виконання Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 р. № 222 і вказане Положення визначає обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, що покладаються на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі - спеціальні обов`язки), зокрема, для забезпечення стабільності, належної якості та доступності природного газу, підтримання належного рівня безпеки його постачання споживачам без загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку природного газу, заснованого на засадах вільної конкуренції з дотриманням принципів пропорційності, прозорості та недискримінації, тому умови оспорюваного договору щодо видів забезпечення виконання та ціни для обсягів І, ІІ та ІІI визначались у відповідності до Положення, а не на власний розсуд відповідача або позивача. При цьому, відповідач наголосив, що позивач, укладаючи оспорюваний договір, чітко розумів умови договору та те, що від укладається на виконання Положення, позивач вільно міг обрати іншого оптового постачальника природного газу, однак цього не зробив. Крім того, відповідач зауважує, що позивач вчинив дії направлені на схвалення правочину: прийняв природний газ у власність, підписав всі акти приймання-передачі природного газу та частково здійснив оплату за поставлений природний газ, а весь обсяг газу був реалізований відповідачу по ціні 7420,00 грн за 1000 куб.м., відтак будь-які твердження позивача, що він уклав договір на невигідних умовах спростовується умовами самого договору та Положенням.

06.08.2024 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Черкасигаз» надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначив, що спірний договір ним був підписаний вимушено, з метою виконання свого обов`язку із забезпечення стабільного та безперебійного розподілу природного газу, для недопущення непоправних наслідків життєдіяльності міста Черкаси та Черкаської області та що за інших умов такий договір не був би укладений. У даному випадку, позивач був вимушений укласти спірний договір, оскільки подальше стале функціонування соціально-значимих об`єктів міста Черкаси та усієї Черкаської області опинилось в залежності від монопольного становища відповідача і при укладенні спірного договору щодо позивача не було дотримано принципів добросовісності, розумності та справедливості, а тому враховуючи, що спірний договір є таким, що укладений позивачем під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах, він може бути визнаний недійсний на підставі статті 233 Цивільного кодексу України.

У судовому засіданні 05.11.2024, виходячи з того, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи для розгляду по суті.

Під час розгляду справи по суті, у відповідності до приписів статті 216 Господарського процесуального кодексу України, оголошувались перерви, зокрема, до 23.01.2025.

У судовому засіданні 23.01.2025 представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити; представник відповідача заперечив проти позовних вимог, просив відмовити.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 23.01.2025 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.03.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (далі - продавець) та Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Черкасигаз» (далі - покупець) керуючись Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП) від 30.09.2015 № 2493 (далі - Кодекс ГТС), Постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 № 222 зі змінами, іншими нормативно-правовими актами України, що регулюють відносини у сфері купівлі-продажу природного газу, укладено договір купівлі-продажу природного газу №101/ПГ-3145-ОГРМ (далі - договір), предметом якого за умовами пункту 1.1 є регулювання відносин сторін щодо купівлі-продажу, передачі та прийому природного газу відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 № 222.

Відповідно до пункту 1.4 договору продавець зобов`язується передати у власність покупця природний газ в обсягах та у строки, що погоджені сторонами у цьому договорі, а покупець зобов`язується прийняти і своєчасно сплатити вартість такого обсягу газу у розмірі, строки та у порядку, що визначені відповідним цим договором.

Згідно пункту 2.1 договору продавець передає покупцеві на умовах цього договору замовлений обсяг (об`єм) природного газу у період з 1 березня 2022 року по 30 квітня 2022 року (включно).

За умовами пункту 2.2 договору загальний обсяг природного газу за цим договором складається з сум загальних обсягів на всі періоди передачі протягом строку дії цього договору, а саме: обсяг І (фіксований) - обсяг нормативних втрат та виробничо-технологічних витрат, погоджених Національною комісією, що здійснює регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) на березень-квітень 2022 р., а саме: 6641,490 тис.куб.метрів (шість мільйонів шістсот сорок одна тисяча чотириста дев`яносто куб, метрів), в тому числі по місяцях (далі також - Періоди передачі) (тис.куб.м.): березень 2022 - 3779,880; квітень 2022 - 2861,610; всього - 6641,490. Обсяг ІІ - обсяг втрат, зумовлених воєнними діями в Україні та понесених у зв`язку із запобіганням/врегулюванням гуманітарних кризових ситуацій, підтверджених операторами газорозподільних систем та оператором газотранспортної системи та погоджується НКРЕКП. Для замовлення необхідного обсягу природного газу для покриття втрат зумовлених воєнними діями в Україні та понесених у зв`язку із запобіганням/врегулюванням гуманітарних кризових ситуацій покупець направляє на електронну та поштову адреси продавця, зазначені в розділі 11 цього договору, відомості щодо необхідного обсягу природного газу в порядку встановленому договором; Обсяг III обсяг понаднормованих втрат та виробничо-технологічних витрат, за виключенням Обсягу ІІ.

Продавець передає покупцеві природний газ у порядку та на умовах, визначених у цьому договорі. Перехід права власності на природний газ відбувається на умовах, передбачених цим договором (пункт 3.1 договору).

Пунктом 3.10 договору встановлено, що після закінчення періоду передачі, у якому була здійснена передача газу, але не пізніше 14-го числа місяця, наступного за періодом передачі, якщо інше не передбачено договором, продавець складає, підписує, скріплює своєю печаткою комерційні акти щодо Обсягу І, Обсягу ІІ та Обсягу ІІІ та направляє на підпис покупцю: на поштову адресу покупця вказану у розділі 11 цього договору рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення або поштовим відправленням з оголошеною вартістю (цінним листом), або надаються нарочно під підпис в отриманні, або шляхом направлення комерційних актів, скріплених кваліфікованим електронним підписом продавця, шляхом електронного документообігу із направленням копії такого акту на електронну адресу покупця, вказану у розділі 11 цього договору. При цьому для підписання та обміну електронними документами сторони цього договору використовують систему обміну електронними документами «M.E.Doc». Сторони цим підтверджують, що визнають форми електронних документів, в яких підтверджені описані в них господарські операції, з використанням спеціалізованих програмних рішень, та зобов`язуються слідкувати за надходженням електронних документів та своєчасно здійснювати їх приймання, перевірку, підписання з використанням КЕП та повернення іншій стороні. Електронні документи вважаються підписаними і набирають чинності з моменту, зазначеного в конкретному електронному документів, іншому документі, на виконання якого він підписується, або в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Відповідно до пункту 4.1 договору ціни на природний газ, який передається за цим договором, встановлюються наступним чином: Ціна обсягів природного газу, визначених в пункті 2.2.1 цього договору як Обсяг 1 (фіксований), за 1000 куб.м. газу без ПДВ складає - 6183,33 грн, крім того податок на додану вартість за ставкою 20%. Всього ціна природного газу за 1000 куб.м. з ПДВ складає - 7420,00 грн (сім тисяч чотириста двадцять гривень 00 копійок). Ціна обсягів природного газу, визначених в пункті 2.2.2 цього договору як Обсяг ІІ, складає 0,01 грн (одна копійка) з урахуванням податку на додану вартість за 1000 куб. метрів природного газу. Ціна обсягів природного газу, визначених в пункті 2.2.3 цього договору як Обсяг ІІІ, розраховується за такою формулою: Ціна = [(SK VTP + SK Exit fee) * X-RateEUR*10,6 + UA Entry fee * Daily booking coefficient * X-RateUSD] + податок на додану вартість, де SK VTP - середньоарифметичне значення між "Bid" та "Offer" для котирування Day-ahead згідно з даними, опублікованими у джерелі котирувань ICIS European Spot Gas Markets під заголовком "Slovakia Price Assessment" на дату, що передує дню визначення ціни в євро/МВт·год; SK Exit fee - плата за вихід із Словаччини, розрахована за допомогою тарифного калькулятора за посиланням https://tis.eustream.sk/TisWeb/#/?nav=oa.calw&lng=EN із розрахунку на 10 000 МВт·год денної потужності під час бронювання потужності на добу для кожного розрахункового місяця в точці "Budіnce" в євро/МВт·год; UA Entry fee - тариф на послуги транспортування природного газу для входу в газотранспортну систему України на міждержавному з`єднанні для точки входу "Будінце" на рівні 4,45 долара США за 1 000 куб. метрів на добу без податку на додану вартість; Daily booking coefficient - коефіцієнт, який застосовується до тарифів на послуги транспортування природного газу для точок входу в газотранспортну систему на міждержавних з`єднаннях на регуляторний період 2020-2024 років під час замовлення потужності на добу наперед на рівні 1,45; X-RateEUR - офіційний курс гривні до євро, актуальний на дату розрахунку ціни, опублікований на офіційному веб-сайті Національного банку, у гривнях за 1 євро; X-RateUSD - офіційний курс гривні до долара США, актуальний на дату розрахунку ціни, опублікований на офіційному веб-сайті Національного банку, у гривнях за 1 долар США; податок на додану вартість - 20 відсотків * [(SK VTP+ SK Exit fee) * X-RateEUR*10,6 + UA Entry fee * Daily booking coefficient * X-RateUSD].

У відповідності до статті 631 Цивільного кодексу України та на виконання вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 №222, зі змінами, умови цього договору поширюються на відносини, що фактично склалися між сторонами до його укладення, а саме з 01 березня 2022 р. та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами до їх повного та належного здійснення, а в частині передачі природного газу покупцю по 30 квітня 2022 р. (включно) (пункт 9.1 договору).

На виконання умов договору, протягом березня - квітня 2022 року позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 50203404,27 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу №5950 від 31.03.2022 обсяг переданого газу 3779,88000 тис.куб.м, вартістю 28046709,59 грн; №5960 від 31.03.2022 обсяг переданого газу 23,56003 тис.куб.м, вартістю 949263,24 грн та №7528 від 30.04.2022 обсяг переданого газу 2858,14440 тис.куб.м, вартістю 21204431,44 грн.

Позивач, посилаючись на те, що вказаний договір вчинений ним під впливом тяжкої для нього обставини і поза його волею на вкрай невигідних умовах так як, враховуючи військову агресію Російської Федерації проти України та введений військовий стан в Україні, середньозважена ціна місячного ресурсу природного газу за результатами електронних біржових торгів на Українській енергетичній біржі станом на березень 2022 року становила від 30640,00 грн до 40593,99 грн за 1 тис. куб метрів, що фактично позбавило позивача можливості закуповувати газ для покриття нормативних, понаднормованих втрат та виробничо-технологічних витрат, оскільки ціна, яка передбачена структурою тарифу на послуги з розподілу природного газу позивача, затвердженого постановою НКРКЕП № 2775 від 22.12.2021, не відповідає ринковій та становить 7420,00 грн (з ПДВ) за 1 тис.куб.м., звернувся до суду з позовом про визнання договору недійсним.

У свою чергу, відповідач заперечив проти позову, посилаючись на те, що договір було укладено на виконання Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, що затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 р. № 222 і вказане Положення визначає обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, що покладаються на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, зокрема, для забезпечення стабільності, належної якості та доступності природного газу, підтримання належного рівня безпеки його постачання споживачам без загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку природного газу, заснованого на засадах вільної конкуренції з дотриманням принципів пропорційності, прозорості та недискримінації, за таких обставин умови оспорюваного договору щодо видів забезпечення виконання та ціни для обсягів І, ІІ та ІІI визначались у відповідності до Положення, а не на власний розсуд відповідача або позивача, при цьому, позивач, укладаючи оспорюваний договір, чітко розумів умови договору та те, що він укладається на виконання Положення і позивач вільно міг обрати іншого оптового постачальника природного газу, однак цього не зробив.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов таких висновків.

Згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Положення частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

Згідно з частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Тобто, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, у разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

При цьому, висновок (рішення) про невідповідність правочину актам законодавства як підстава для його недійсності має ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи щодо порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства; саме по собі відступлення сторонами від положення законодавства, регулювання їх іншим чином не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов`язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

Згідно з частиною 1 статті 233 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Ознаками правочину, що підпадає під дію статті 233 Цивільного кодексу України, є вчинення особою правочину на вкрай невигідних для себе умовах (зокрема, реалізації за низьку оплату майна, що має значну цінність), під впливом тяжкої для неї обставини і добровільно, тобто за відсутності насильства, обману чи помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

За змістом статті 233 Цивільного кодексу України для визнання правочину недійсним необхідно встановити наявність двох обставин: тяжких обставин та вкрай невигідних умов вчинення правочину. Під важкими обставинами розуміється не будь-яке несприятливе матеріальне, фінансове, соціальне чи інше становище, а його крайні форми, такі як важка хвороба, смерть її годувальника, крайня нужденність сім`ї, загроза втратити заставлене житло, загроза банкрутства та інші обставини, для усунення чи пом`якшення яких необхідне термінове укладення правочину.

Аналогічний за змістом правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №910/10765/17.

Тяжка обставина є оцінювальною категорією і має визначатися судом з урахуванням всіх обставин справи. Особа, яка оскаржує правочин, повинна довести, що за відсутності тяжких обставин вона взагалі або на зазначених умовах не уклала б такий правочин.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але змушена це зробити через тяжкі обставини.

Тобто, має бути причинно-наслідковий зв`язок між тяжкими обставинами та укладеним правочином (його укладання саме з метою усунення обставин).

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 21.06.2022 року у справі №925/1701/20 для визнання правочину недійсним з підстав, передбачених статтею 233 ЦК України, позивачу у сукупності необхідно довести наявність таких підстав: 1) наявність у особи, що вчиняє правочин, тяжких обставин: хвороба, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини; 2) правочин повинен бути вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин; 3) правочин повинен бути вчинений особою добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки; 4) особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.

Крім того, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним з цих підстав є доведення у судовому засіданні нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин. Тобто внаслідок вчинення такого правочину особа отримує можливість усунути тяжку обставину, яка змусила її це зробити.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін.

Позивач при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинен довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною, а також наявність у позивача порушеного права чи інтересу в результаті укладення спірного правочину (правочинів).

Тож, у даному випадку, саме на позивача покладено обов`язок доведення наявності тяжких обставин під час вчинення спірного правочину та укладення такого правочину на вкрай невигідних умов.

Звертаючись з даним позовом, Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Черкасигаз» зазначає про те, що оспорюваний договір вчинений підприємством під впливом тяжкої для нього обставини і поза його волею на вкрай невигідних умовах. Позивач зазначає, що тяжкими обставинами, які зумовили укладення договору, є саме виконання покладених на нього зобов`язань по забезпеченню газом населення в Черкаській області та наголошує, що з урахуванням військової агресії Російської Федерації проти України та введений військовий стан в Україні, середньозважена ціна місячного ресурсу природного газу за результатами електронних біржових торгів на Українській енергетичній біржі станом на березень 2022 року становила від 30640,00 грн до 40593,99 грн за 1 тис. куб метрів, що фактично позбавило позивача можливості закуповувати газ для покриття нормативних, понаднормованих втрат та виробничо-технологічних витрат, оскільки ціна, яка передбачена структурою тарифу на послуги з розподілу природного газу позивача, затвердженого постановою НКРКЕП № 2775 від 22.12.2021, не відповідає ринковій та становить 7420,00 грн (з ПДВ) за 1 тис.куб.м.

Правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу, визначає Закон України «Про ринок природного газу».

Згідно частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників).

Взаємовідносини Оператора ГРМ із суб`єктами ринку природного газу, а також правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем, зокрема умови забезпечення надійної і безпечної експлуатації газорозподільних систем та гарантованого рівня розподілу (переміщення) природного газу до/від суміжних суб`єктів ринку природного газу відповідної якості, комерційного, у тому числі приладового обліку природного газу в газорозподільній системі та визначення його об`ємів і обсягів передачі до/з газорозподільної системи регулюються Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП №2494 від 30.09.2015, Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП №2493 від 30.09.2015 та іншими нормативно-правовими актами.

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Черкасигаз» (далі - Оператор ГРМ) ЕІС-код 56Х018 виконує функції оператора газорозподільної системи та здійснює ліцензійну діяльність з розподілу природного газу в межах території міста Черкаси та Черкаської області (крім міста Умань, Уманського, Христинівського та Маньківського районів Черкаської області) на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП, Регулятор) № 840 від 29.06.2017 року (зі змінами, внесеними постановою НКРЕКП № 1049 від 03.06.2020 року).

Предметом діяльності позивача відповідно до п. 2.2.1.1 Статуту є, зокрема, надання населенню, установам і організаціям, які фінансуються з державного і місцевих бюджетів, релігійним організаціям, промисловим, комунальним підприємствам та іншим суб`єктам господарювання послуг з розподілу природного, нафтового газу та газу (метану) вугільних родовищ та постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ і скрапленого газу.

Тобто, на позивача покладено обов`язок безперебійного забезпечення розподілу природного газу побутовим/непобутовим споживачам природного газу в межах території міста Черкаси та Черкаської області (крім міста Умань, Уманського, Христинівського та Маньківського районів Черкаської області).

Законом України «Про ринок природного газу» передбачено, що постачання природного газу можливе виключно на підставі договору.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про ринок природного газу» одними із принципів функціонування ринку природного газу є вільна торгівлю природним газом та вільний вибір постачальників природного газу.

У відповідності до статті 13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач має право на вільний вибір постачальника та безоплатну зміну постачальника.

Частиною другою статті 12 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, позивач для забезпечення постачання природного газу у спірний період був вільний у виборі будь-якого продавця природного газу на ринку природного газу за цінами, що вільно встановлюються на ринку, а не тільки шляхом отримання природного газу від ТОВ ГК «Нафтогаз Трейдинг», що безпосередньо вбачається з положень Закону України «Про ринок природного газу».

Судом встановлено, що 22.03.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», як продавцем, та Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Черкасигаз», як покупцем, укладено договір купівлі-продажу природного газу №101/ПГ-3145-ОГРМ, предметом якого є регулювання відносин сторін щодо купівлі-продажу, передачі та прийому природного газу відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 № 222.

В преамбулі договору визначено, що оспорюваний договір було укладено на виконання Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 р. № 222 (далі - Положення).

З умов договору вбачається, що сторони під час його укладення погодили загальний обсяг (об`єм) природного газу, що передається (пункт 2.2), ціну природного газу, який передається за договором (пункт 4.4).

При цьому, згідно з п. 2.2 та п. 4.4 договору, останнім передбачено визначення трьох різних обсягів газу, які можуть бути поставлені позивачу із різними цінами.

Так, Обсяг І (фіксований) - обсяг нормативних втрат та виробничо-технічних витрат, погоджених НКРЕКП на період березень - квітень 2022, а саме: 6641490 тис.куб.метрів, в тому числі по місяцях, а ціна природного газу для Обсягу І становить 7420,00 грн з ПДВ за 1000 куб.м. Обсяг ІІ - обсяг втрат, зумовлених воєнними діями та понесених у зв`язку із запобіганням/врегулюванням гуманітарних кризових ситуацій, а ціна для Обсягу ІІ становить 0,01 грн з ПДВ за 1000 куб.м природного газу. Обсяг III - обсяг понаднормових втрат та виробничо-технічних витрат, за винятком обсягу II, а ціна для Обсягу ІІІ розраховується за визначеною формулою у пункті 4.1.3 договору.

Положення визначає обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, що покладаються на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі- спеціальні обов`язки), зокрема для забезпечення стабільності, належної якості та доступності природного газу, підтримання належного рівня безпеки його постачання споживачам без загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку природного газу, заснованого на засадах вільної конкуренції з дотриманням принципів пропорційності, прозорості та недискримінації.

Умови договору щодо видів забезпечення виконання та ціни для обсягів І, ІІ та ІІІ визначались у відповідності до Положення.

Позивач, укладаючи оспорюваний договір, був обізнаний з його умовами та тим, що він укладається на виконання Положення і будь-яких зауважень під час укладення договору не висловлював, а сам факт необхідності вчинення правочину на виконання своїх обов`язків безперебійного забезпечення розподілу природного газу побутовим/непобутовим споживачам природного газу в межах території міста Черкаси та Черкаської області (крім міста Умань, Уманського, Христинівського та Маньківського районів Черкаської області) не може свідчити про наявність тяжких обставин.

При цьому, позивач без будь-яких зауважень та заперечень виконував зобов`язання за оспорюваним правочином, а саме: приймав поставлений відповідачем природний газ у власність, підписав всі акти приймання-передачі природного газу.

Посилаючись же на те, що договором встановлено невигідну ціну для позивача, останнім не доведено наведеного, як і не надано доказів встановлення іншими постачальниками природного газу більш вигідної ціни купівлі газу. Матеріали справи не містять і звернень позивача до відповідача щодо внесення змін до договору стосовно ціни газу.

До того ж, позивач не скористався правом на обрання іншого оптового постачальника природного газу (доказів звернень позивача матеріали справи не містять) чи відмови таких постачальників на укладання договору на вигідних для позивача умовах. Доказів того, що при наявності пропозиції постачальниками іншої ціни природного газу, позивачем не було б укладено оспорюваний правочин суду також не надано та матеріали справи не містять.

Зважаючи на вищевикладене, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено в розумінні приписів статті 74 Господарського процесуального кодексу України як наявності тяжкої обставини, так і того, що за інших обставин правочин з відповідачем не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували його позовні вимоги.

Водночас, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

Суд також зважає, що як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі «Шевельов проти України»).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.05.2023 у справі №924/1351/20(924/214/22).

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Черкасигаз» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про визнання недійсним договору відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 29.04.2025.

СуддяТ.В. Васильченко