ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

(додаткове)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року м. ХарківСправа № 922/4523/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Стеріоні В.С.

розглянувши заяву (вх.№9181 від 14.04.2025) директора Приватного підприємства «Классика-Н» Ашихіної Н.С. про ухвалення додаткового рішення по справі

за позовом Приватного підприємства «Классика-Н» (61072, м. Харків, вул.Єсеніна, буд. 7, кв. 21; )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармация" (61050, м. Харків, вул. Юр`ївська, 17; )
про стягнення безпідставно набутих коштів
та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармация" (61050, м. Харків, вул. Юр`ївська, 17; )

до Приватного підприємства «Классика-Н» (61072, м. Харків, вул.Єсеніна, буд. 7, кв. 21; )

про визнання дійсним правочину

за участю представників:

позивача за первісним (відповідача за зустрічним позовом) не з`явився;

відповідача за первісним (позивача за зустрічним позовом) Давидюка О.М., ордер АХ №1230556 від 23.12.2024.

ВСТАНОВИВ:

18.12.2024 Приватне підприємство «Классика-Н» звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАРМАЦИЯ", в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАРМАЦИЯ» на користь Приватного підприємства «Классика-Н» безпідставно набуті грошові кошти в сумі 370 000,00 грн., суму інфляційних втрат 166 631,53 грн., суму 3% річних 32 051,93 грн., що в сумі складає 568 683,46 грн., а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

08.01.2025 через кабінет Електронного суду від представника відповідача надійшла зустрічна позовна заява (вх.№394 від 08.01.2025) про визнання дійсним правочину між позивачем та відповідачем щодо розподілу (перерозподілу) коштів між рахунками взаємопов`язаних суб`єктів господарювання, що були отримані в результаті спільної господарської діяльності на загальну суму 370 000,00 грн.: за платіжними інструкціями (платіжними дорученнями) №24 від 25 січня 2022 р. на суму 170 000 грн., №25 від 27 січня 2022 р. на суму 200 000 грн., з цільовим призначенням безвідсоткова фінансова допомога на зворотній основі згідно Договору №5 від 25.01.2022; а також позивач за зустрічним позовом просив стягнути судові витрати у справі з Приватного підприємства "КЛАССИКА-Н".

Рішенням Господарського суду Харківської області від 09.04.2025 первісний позов Приватного підприємства «Классика-Н» до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармация" про стягнення безпідставно набутих коштів задоволено. Cтягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармация» на користь Приватного підприємства «Классика-Н» безпідставно набуті грошові кошти в сумі 370 000,00 грн., суму інфляційних втрат 166 631,53 грн., суму 3% річних 32 051,93 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 6 824,20 грн. У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармация" до Приватного підприємства "Классика-Н" про визнання дійсним правочину відмовлено.

14.04.2025 через канцелярію суду надійшла заява (вх.№9181 від 14.04.2025) представника Приватного підприємства «Классика-Н» про ухвалення додаткового рішення.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.04.2025 заяву (вх.№9181 від 14.04.2025) представника Приватного підприємства «Классика-Н» про ухвалення додаткового рішення прийнято до розгляду. Призначено розгляд заяви (вх.№9181 від 14.04.2025) на 23.04.2025.

22.04.2025 через кабінет Електронного Суду від представника відповідача за первісним позовом надійшло клопотання (вх.№9947 від 22.04.2025) про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

Представник позивача за первісним позовом в судове засідання 23.04.2025 не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання позивача за первісним позовом було повідомлено належним чином.

Присутній в судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 0,00 грн., тим самим відмовивши у можливості їх стягнення із відповідача у справі.

Відповідно до приписів ч.4 ст.244 ГПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Розглянувши заяву (вх.№9181 від 14.04.2025) директора Приватного підприємства «Классика-Н» Ашихіної Н.С. про ухвалення додаткового рішення, суд приходить до висновку про його часткове задоволення з наступних підстав.

У клопотанні позивач за первісним позовом просить суд стягнути з відповідача за первісним позовом витрати на професійну правничу допомогу у сумі 33 000,00 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективного захисту своїх прав в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина 1 статті 16 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ст.244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, як зазначено у частині 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частинами 2, 3 статті 126 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частиною 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Також, суд зазначає, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а також розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відносно обґрунтованості розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу та його (розміру) пропорційності предмету спору, суд приймає до уваги, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п.п.34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п.80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п.88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 та п.268 рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунок таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Враховуючи вищевикладене, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Аналогічна правова позиція також викладена у додаткових постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №910/9111/17 та від 11.12.2018 у справі №910/2170/18.

Суд також враховує позицію Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладену в постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, де зазначено, що за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати: консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо.

Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.

Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, з означених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

За змістом пункту 4 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частин третьої, четвертої та шостої статті 28 Правил адвокатської етики розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

У своїх рішеннях у справах "Баришевський проти України" від 26.02.2015, "Гімадуліна та інші проти України" від 10.12.2009, "Двойних проти України" від 12.10.2006, "Меріт проти України" від 30.03.2004, "East/West Jinnee Limited" проти України" від 23.01.2014 ЄСПЛ указував, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.

Сформована практика Європейського суду з прав людини заснована на тому, що заявник має право на відшкодування витрат в розмірі, який був необхідний та розумний і дійсно понесений. Зокрема, у справі "Неймайстер проти Австрії" було вирішено, що витрати на правову допомогу присуджуються в тому випадку, якщо вони були здійснені фактично, були необхідними і розумними в кількісному відношенні (пункт 43 рішення "Неймайстер проти Австрії").

Дослідивши матеріали справи суд констатує, що правовідносини між позивачем за первісним позовом та Адвокатським бюро "Жовновач і партнери" в особі керуючого бюро Жовновача Антона Миколайовича на момент розгляду справи Господарським судом Харківської області підтверджуються договором про надання правничої допомоги №45/24 від 03.12.2024.

Відповідно до п.1.1., п.1.2 договору №45/24 про надання правничої допомоги від 03.12.2024 Адвокатське бюро (виконавець) зобов`язується за завданням клієнта (замовник) надати послугу ДК021:2015:79110000-8 з юридичного консультування та юридичного представництва (правнича допомога, послуга з адвокатської діяльності) пов`язану з розглядом судового спору в Господарському суді Харківської області за позовом клієнта до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАРМАЦИЯ», , про стягнення безпідставно набутих грошових коштів в сумі 370000,00 грн., суму інфляційних втрат за період користування грошовими коштами та 3% річних, а клієнт зобов`язується оплатити Адвокатському бюро зазначені послуги, в порядку і на умовах встановлених цим Договором.

Відповідно до п.1.2 договору №45/24 про надання правничої допомоги від 03.12.2024 остаточний перелік послуг та їх калькуляційна вартість визначається сторонами у Додаткових угодах, що є невід`ємними додатками до цього Договору.

Додаткової угоди №1 від 03.12.2024 до Договору №45/24 про надання правничої допомоги від 03.12.2024 сторони погодили детальний опис робіт та їх ціну.

Також сторони визначили, що вартість 1 години роботи адвоката становить 0,25 мінімальної заробітної плати на день надання послуг, згідно рішення Ради адвокатів Харківської області №13/1/7 від 21.07.2021 «Про розгляд звернень адвокатів Харківщини стосовно необхідності перегляду розробки (мінімальних) ставок адвокатського гонорару».

Вартість участі в судовому засіданні, незалежно від його фактичного проведення судом або відкладення - 1 години роботи адвоката.

На підтвердження понесення позивачем за первісним позовом витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 33 000,00 грн. позивача надав суду копію Акту №1 приймання-передачі послуг від 06.12.2024, Акт №2 приймання-передачі послуг від 09.04.2025 та Детальний опис виконаних робіт (наданих послуг).

Надані позивачем за первісним позовом документи на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.

Пунктом 1 частини 4 статті 129 ГПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

В силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Відповідно до положень частин п`ятої, шостої статті 126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Виходячи зі змісту наведених вище положень статті 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що узгоджується з принципом змагальності сторін.

Тобто у розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу з власної ініціативи. Такий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

У клопотанні про зменшення витрат на оплату правничої допомоги представник відповідача зазначив, що фактично надані АБ «ЖОВНОВАЧ І ПАРТНЕРИ» юридичні послуги ширші і виходять за предмет того, про що домовились позивач у справі та АБ «ЖОВНОВАЧ І ПАРТНЕРИ». З наведеного переліку фактично наданих юридичних послуг (не професійної правничої допомоги), вбачається, що із предметом договору про надання правничої допомоги №45/24 від 03 грудня 2024 року належним чином співвідноситься тільки: 1) послуга щодо складання позовної заяви, які сторони оцінили у 6 000,00 грн.; 2) складення відповіді на відзив, яку сторони оцінили у 4 000,00 грн.; 3) судове представництво, яке сторони оцінили у 6 000,00 грн. А всі ніші інші послуги, виходять за межі договору про надання правничої допомоги №45/24 від 03 грудня 2024 р. Тобто, їх не замовляв позивач, і вони були надані самостійно, з ініціативи АБ «ЖОВНОВАЧ І ПАРТНЕРИ» і тепер ці послуги, що не були передбачені Договором про надання правничої допомоги №45/24 від 03 грудня 2024 р., намагаються безпідставно стягнути із відповідача у справі. Разом з цим, станом на квітень 2025 року, до матеріалів справи не було надано жодного доказу понесення цих витрат, тобто їх оплати у безготівковому порядку, шляхом відповідного міжбанківського безготівкового переказу. Це свідчить про удаваність та безпідставність вимог щодо компенсації витрат на професійну правничу допомогу, їх невідповідність вимогам визначеним положеннями статті 126 Господарського процесуального кодексу України та неможливість їх подальшого стягнення з позивача.

Також представник відповідача за первісним позовом стверджує, що загальний розмір витрат на професійну правничу допомогу, не дивлячись навіть на те, що було фактично надано юридичні послуги, заявлено позивачем у сумі 33 000,00 грн. При цьому, загальна кількість часу, який було витрачено адвокатом із АБ «ЖОВНОВАЧ І ПАРТНЕРИ», складає всього 16,5 годин робочого часу. У перерахунку на вартість години часу витраченої адвокатом АБ «ЖОВНОВАЧ І ПАРТНЕРИ» складає 2 000,00 грн., що є істотно вищим (майже у два рази) за середній розмір місячної заробітної плати встановленої в межах України у розмірі 18 600,00 грн. Разом з цим, загальний розмір витрат з фактично надані юридичні послуги, а не правничу допомогу, було надано у справі, де загальний розмір позовних вимог становить 568 683,46 грн., з яких сума основної заборгованості складає 370 000,00 грн. Таким чином, розмір гонорару у 33 000,00 грн., становить майже 10% до суми основної заборгованості. Таке співвідношення свідчить про завищеність розміру витрат за фактично надані юридичні послуги і не відповідає засадам співмірності. При цьому, позовні вимоги позивача у справі, ґрунтуються на положеннях лише однієї статті Цивільного кодексу України, а саме статті 1212. Це зумовлює простоту правової позиції позивача у справі, а її обґрунтування не вимагає істотних витрат у часі. На це вказує і загальний обсяг такого письмового документу як позовна заява, всього 6 сторінок тексту із форматуванням міжабзацних інтервалів 1,5 пункти. Це вказує на невідповідність загальної вартості юридичних послуг у 18 000,00 гривень (12000 - аналіз і 6000 написання тексту), які було заявлено під виглядом правничої допомоги в межах цієї справи.

Суд частково погоджується з позицією представника відповідача за первісним позовом та зазначає, що даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із неповерненням безпідставно набутого майна (грошових коштів).

Так, предметом дослідження за позовною заявою є дві платіжних інструкції та одна банківська виписка.

Зазначені матеріали для кваліфікованого юриста не потребують багато часу для їх дослідження.

Крім того, спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України. Великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

Згідно з Актом №1 від 06.12.2024 приймання-передачі послуг до договору №45/24 про надання правничої допомоги від 03.12.2024:

- на послугу "аналіз документів наданих клієнтом щодо обставин помилкового перерахування грошових коштів Товариству з обмеженою відповідальністю «ФАРМАЦИЯ», побудова правової позиції у спірних правовідносинах та вивчення судової практики з предмету спору, визначення переліку доказів, що необхідні для складення та подання позову до суду, консультація клієнта щодо перспектив судового спору" адвокатом витрачено 6 годин, вартість послуги складає 12 000,00 грн.;

- на послугу "складення позовної заяви клієнту про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАРМАЦИЯ», , про стягнення безпідставно набутих грошових коштів в сумі 370000,00 грн., суму інфляційних втрат за період користування грошовими коштами та 3% річних" адвокатом витрачено 3 години, вартість послуги складає 6 000,00 грн.;

- на послугу "складення клієнту вимоги до фізичної особи-підприємця Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАРМАЦИЯ» стосовно повернення безпідставно набутих грошових коштів в сумі 370000,00 грн., суму інфляційних втрат за період користування грошовими коштами та 3% річних" адвокатом витрачено 0,5 години, вартість послуги складає 1 000,00 грн.

Згідно з Актом №2 від 09.04.2025 приймання-передачі послуг до договору №45/24 про надання правничої допомоги від 03.12.2024:

- на послугу "аналіз відзиву на позов від Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАРМАЦИЯ» та доданих доказів, побудова правової позиції клієнта щодо відзиву" адвокатом витрачено 2 години, вартість послуги складає 4 000,00 грн.;

- на послугу "складення відповіді на відзив по справі" адвокатом витрачено 2 години, вартість послуги складає 4 000,00 грн.;

- на послугу "судове представництво в Господарському суді Харківської області, судові засідання 05.02.2025, 05.03.2025, 09.04.2025" адвокатом витрачено 3 години, вартість послуги складає 6 000,00 грн.

Враховуючи вищезазначене, суд зазначає, що розгляд справи за цим позовом не потребував тривалої підготовки та опрацювання значної кількості нормативно-правових актів і узагальнення нової судової практики, а тому, на переконання суду, час витрачений представником позивача за первісним позовом на аналіз документів, побудову правової позиції у спірних правовідносинах, вивчення судової практики, визначення переліку доказів, що необхідні для складення та подання позову до суду, консультація клієнта та підготовку позовної заяви, текст якої викладений на 6 сторінках, не повною мірою відповідає обсягу наданих адвокатом послуг і є надмірним.

Водночас, такі послуги як "аналіз відзиву на позов" та "складення відповіді на відзив" в їх сукупності не вимагали від адвоката істотних витрат часу та професійних здібностей, оскільки, з огляду на правовий зміст відповіді на відзив, доводи, викладені в відповіді на відзив є подібними поясненням та доводам, викладеними адвокатом у позовній заяві.

В свою чергу, підготовче засідання 05.02.2025 у цій справі тривало 18 хвилин (засідання розпочато об 11:35:26, засідання завершено 11:53:33), судове засідання 05.03.2025 тривало 24 хвилини (засідання розпочато об 12:29:04, засідання завершено 12:53:11), судове засідання 09.04.2025 тривало 42 хвилини (засідання розпочато об 11:39:22, засідання завершено 12:21:42). Відтак, представником позивача за первісним позовом на судові засідання 05.02.2025, 05.03.2025 та 09.04.2025 було витрачено 1 годину 24 хвилини, а не 3 години як зазначено в Акті приймання-передачі послуг №2 від 09.04.2025.

З огляду на зазначене, витрачений адвокатом час на вищезазначені послуги не повною мірою відповідає обсягу наданих адвокатом послуг і є надмірним.

В свою чергу посилання представника відповідача за первісним позовом на те, що з наведеного переліку фактично наданих юридичних послуг належним чином співвідноситься тільки послуга щодо складання позовної заяви, відповіді на відзив та судове представництво, а всі інші послуги, виходять за межі договору про надання правничої допомоги №45/24 від 03.12.2024, - є безпідставним та спростовується наявними в матеріалах справи доказами. Зокрема, згідно п.1.3. договору про надання правничої допомоги №45/24 від 03.12.2024 остаточний перелік послуг та їх калькуляційна вартість визначається сторонами у додаткових угодах до цього договору. В свою чергу у п.1. Додаткової угоди №1 до договору про надання правничої допомоги №45/24 від 03.12.2024 викладено повний перелік та калькуляцію вартості послуг, які повністю відповідають послугам, наданим адвокатом (адвокатським бюро) Приватному підприємству «Классика-Н» згідно Актів приймання-передачі послуг №1 від 06.12.2024 та №2 від 09.04.2025.

Інші доводи представника відповідача за первісним позовом спростовуються встановленими судом вище обставинами.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, Суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

У частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу, та не покладати такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку / дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат, понесених нею на правову допомогу повністю або частково - керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами.

Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання критеріїв визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу (статті 126, 129 ГПК України), дає підстави дійти висновку, що вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу по суті (розміру суми витрат, які підлягають відшкодуванню) є обов`язком суду, зокрема, шляхом надання оцінки доказам поданим стороною із застосуванням критеріїв визначених у статті 126 та частинах п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України.

Такий обов`язок у кожному конкретному випадку реалізовується на засадах змагальності та рівності сторін, шляхом надання сторонам можливості надати свої міркування/заперечення. За наслідками оцінки обставин справи і наведених учасниками справи щодо цього питання обґрунтувань та дослідження поданих стороною доказів за правилами статті 86 ГПК України, суд і ухвалює рішення в цій частині.

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладено в пунктах 33-34, 37 додаткової постанови від 07.07.2021 у справі №910/12876/19, зокрема, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Також відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:

- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);

- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);

- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі №914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином у вирішенні заяви сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суд керуючись принципами пропорційності та справедливості, закріпленими у статтях 15 та 2 ГПК України має обов`язок дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

У контексті наведеного вище, суд наголошує на тому, що подані стороною докази на підтвердження її витрат підлягають оцінці як з точки зору відповідності цих дій вимогам законодавства (вимогам статей 123, 124, 126, 129 ГПК України), так і їх спрямованості на забезпечення права сторони (на користь якої ухвалене судове рішення) на відшкодування судових витрат.

Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі №910/9714/22.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування витрат на правничу допомогу, суд вважає за доцільне додатково звернутися до практики ЄСПЛ з цього питання. Зокрема, у рішення від 18.02.2022 у справі "Чоліч проти Хорватії" ЄСПЛ зазначив (п. 77), що згідно з практикою ЄСПЛ скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними а також були розумними у своєму розмірі.

Тобто ЄСПЛ підкреслює необхідність об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність). При цьому ЄСПЛ у зазначеній вище справі, присудивши 2550 євро компенсації, які й просив скаржник, не знайшов підстав для їх зменшення.

Водночас, у рішенні ж від 22.09.2022 у справі "Генеральний будівельний менеджмент проти України" Європейський суд з прав людини у п. 41 зменшив суму витрат на правничу допомогу скаржникові із заявлених 3 750 євро до 850 євро, виходячи саме з надмірного характеру заявлених витрат відносно обмеженого обсягу наданих адвокатом послуг, не вбачаючи у цьому жодних конвенційних порушень.

З огляду на зазначене, стягнення повної вартості послуг, визначених у Актах приймання-передачі послуг №1 від 06.12.2024 та №2 від 09.04.2025 у загальній сумі 33 000,00 грн., не узгоджується з критеріями реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру і пропорційності, так як ці витрати не мають характеру необхідних та не обґрунтовують обсягу фактичних дій представника позивача за первісним позовом, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені з досягненням успішного результату. Тобто не є розумно обґрунтованим і, відповідно, такі витрати не можуть бути відшкодовані тільки лише через те, що вони дійсно понесені позивачем (справедлива сатисфакція).

За таких обставин, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, їх дійсності та необхідності, а також критерію розумності їхнього розміру, беручи до уваги клопотання відповідача за первісним позовом про зменшення витрат на оплату правової допомоги, які підлягають розподілу між сторонами, суд дійшов висновку, що заява позивача за первісним позовом про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню у сумі 15 000,00 грн.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 237, 238, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву (вх.№9181 від 14.04.2025) директора Приватного підприємства «Классика-Н» Ашихіної Н.С. про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармация" (61050, м. Харків, вул. Юр`ївська, 17; ) на користь Приватного підприємства «Классика-Н» (61072, м. Харків, вул.Єсеніна, буд. 7, кв. 21; ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне додаткове рішення складено 25.04.2025.

Суддя Т.О. Пономаренко