ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2025 р.м. ХарківСправа № 922/672/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Регіонального офісу водних ресурсів у Харківській області, м. Харків
до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків, м. Харків
про стягнення коштів
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Регіональний офіс водних ресурсів у Харківській області, звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків, відповідач, в якому просить суд стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків (м. Харків, вул. Григорія Сковороди, 61, ) на користь Регіонального офісу водних ресурсів у Харківській області (м. Харків, вул. Космічна, 21, ) компенсацію за спожиту військовою частиною НОМЕР_1 електричну енергію з розподілом електричної енергії в сумі 110 290,50 грн. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача. Справу просить розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 04.03.2025 позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

14.03.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити у задоволенні позову. Вказує на те, що невиконання відповідачем зобов`язання по оплаті за надані послуги сталося внаслідок недостатку бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Для сплати заборгованості за попередній період у Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків відсутнє відповідне фінансування. Фактично проведення бюджетних платежів здійснюється органами Казначейства України в рамках бюджетного періоду та затвердженого бюджету розпорядника бюджетних коштів. В зв`язку з тим, що позивач звернувся до відповідача в лютому 2025 року про відшкодування оплати за отримані послуги за листопад, грудень 2024 року, це унеможливило провести оплату за отримані військовою частиною послуги інакше, як на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Будь-яких заяв або клопотань, про можливість подання яких було роз`яснено ухвалою Господарського суду Харківської області від 04.03.2025, на адресу суду від учасників справи не надходило, як і не надходило клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до ст. 252 ГПК України.

Згідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Регіональним офісом водних ресурсів у Харківській області (Надавач), військовою частиною НОМЕР_1 (Користувач) та Квартирно-експлуатаційним відділом міста Харків (Платник) було укладено Договір №31/22 від 19.07.2022 (далі Договір).

Умовами даного Договору встановлено, що Надавач надає Користувачу можливість на спільне безоплатне користування нерухомим майном - приміщення комплексу будівель загальною площею 3450,3 м2 за адресою: АДРЕСА_1 (п. 1.1. Договору).

Згідно з п.3.2. Договору Платник зобов`язаний відшкодувати Надавачу всі витрати за комунальні послуги, які були отримані Користувачем за час дії Договору.

Пунктом 3.3. Договору передбачено, що всі відшкодування за отримані послуги Користувачем за цим Договором сплачуються Платником, але виключно за погодженням із ним.

Згідно з п. 4.6 та 4.9 Договору Користувач зобов`язується здійснювати витрати, пов`язані зі спільним використанням Майна, у тому числі фактичні комунальні послуги та укласти з Надавачем договори па відшкодування комунальних послуг.

Положенням п. 8.2. Договору Платник зобов`язаний відшкодувати Надавачу вартість комунальних послуг, що спожиті Користувачем у процесі виконання цього Договору.

Умовами укладеного Договору був визначений обов`язок Платника відшкодовувати Надавачу всі витрати за спожиті Користувачем комунальні послуги.

Згідно п. 10.1 Договору (в редакції додаткової угоди №3 від 26.01.2024), цей договір набуває чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2024 включно. У відповідності до ч.3 ст. 631 ЦК України сторони домовились, що умови договору розповсюджуються на правовідносини, що виникли між ними 01.01.2024.

Вказане майно було передано за Актом приймання-передачі нерухомого майна від 19.07.2022.

Для компенсації відповідних витрат сторонами було укладено договір від 17.05.2024 за №640 про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії / перетікання реактивної енергії.

Проте, Платником не були компенсовані витрати за спожиту Користувачем електричну енергію за листопад та грудень 2024 року у розмірі 110 290,50 грн.

Позивачем була надіслана на адресу відповідача вимога про підписання договору та сплату заборгованості №247/11 від 18.02.2025, додатком до вимоги були підписані Регіональним офісом водних ресурсів та військовою частиною НОМЕР_1 Додаткова угода про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії / перетікання реактивної енергії за листопад та Додаткова угода про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії / перетікання реактивної енергії за листопад грудень 2024 року.

Відповідачем не було підписано Додаткову угоду щодо компенсації витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії / перетікання реактивної енергії за листопад, грудень 2024 року, відмова мотивована відсутністю коштів для здійснення такої оплати.

При цьому, за листопад 2024 року військовою частиною було фактично спожито 8660 кВт електричної енергії, що підтверджується актом про обсяги розподіленої електричної енергії за листопад 2024 року з АТ "Харківобленерго" та рахунком АТ "Харківобленерго". Вартість послуг за спожиту електричну енергію з розподілом електричної енергії склала 82 032,48 грн. з ПДВ. Постачальником електричної енергії для Позивача виступає ТОВ "Овіс Трейд". Вартість фактично спожитих Відповідачем 8660 кВт електричної енергії склала 82 032,48 грн. з ПДВ, що підтверджується Актом здачі-приймання електричної енергії та додатком до нього. Отже сума компенсації за спожиту військовою частиною електричну енергію за листопад 2024 року складає 82 032,48 грн. з ПДВ.

За грудень 2024 року військовою було фактично спожито 2799 кВт електричної енергії, що підтверджується актом про обсяги розподіленої електричної енергії за грудень 2024 року з АТ "Харківобленерго" та рахунком АТ "Харківобленерго". Вартість послуг за спожиту електричну енергію з розподілом електричної енергії склала 28 258,02 грн. з ПДВ. Постачальником електричної енергії для Позивача виступає ТОВ "Овіс Трейд". Вартість фактично спожитих 2799 кВт електричної енергії склала 28 258,02 грн. з ПДВ, що підтверджується Актом здачі-приймання електричної енергії та додатком до нього. Отже сума компенсації за спожиту військовою частиною електричну енергію в грудні 2024 року складає 28 258,02 грн. з ПДВ.

Обсяги спожитої електричної енергії підтверджено військовою частиною НОМЕР_1 .

Таким чином, загальна сума компенсації за спожиту військовою частиною електричну енергії за листопад, грудень 2024 складає 110 290,50 грн.

Відповідач у своїй відповіді за №583/1072 від 21.02.2025 на вимогу про відшкодування втрат за спожиту електричну енергію за договором № 31/22 від 19.07.2023, вказав, що є бюджетною установою, яка в своїй діяльності фінансується з державного бюджету, та є розпорядником бюджетних коштів виключно в рамках взятих на себе зобов`язань бюджетного періоду. Фактично проведення бюджетних платежів здійснюється органами Казначейства України в рамках бюджетного періоду та затвердженого бюджету розпорядника бюджетних коштів. В той же час, відповідачем не заперечується факт та розмір суми заборгованості та обсяг спожитої електричної енергії військовою частиною.

Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (стаття 11 ЦК України).

У відповідності до статті 509 ЦК України, статті 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, що передбачено частиною першою статті 612 ЦК України.

Станом на момент розгляду справи, відповідач заборгованість не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу або позов. Враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати за спожиту військовою частиною електричну енергію з розподілом електричної енергії у розмірі 110 290,50 грн.

При цьому, суд відхиляє заперечення відповідача проти позову, оскільки за приписами ч. 1 ст. 617 ЦК України, яка кореспондується з ч. 2 ст. 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Частиною 2 статті 617 ЦК України встановлено, що не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Тобто частина 2 статті 218 ГК України та стаття 617 ЦК України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання. Враховуючи, що чинним законодавством не передбачено винятків або будь-яких особливих вимог для укладання договорів з бюджетними установами, виконання цих договорів також повинно здійснюватися на загальних підставах.

Велика Палата Верховного Суду у своєї постанові № 911/4249/16 від 17 квітня 2018 року, пославшись на рішення Європейського суду з прав людини, зробила з цього приводу наступний правовий висновок:

"п. 59. ЄСПЛ у пункті 48 рішення від 30 листопада 2004 року у справі "Бакалов проти України" та в пункті 40 рішення від 18 жовтня 2005 року у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" зазначив, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

п.60. З огляду на викладене вище Велика Палата Верховного Суду відхилила твердження скаржника про відсутність його обов`язку здійснити розрахунок з позивачем за надані послуги у період з 01 січня 2015 року до 01 січня 2016 року через те, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" не було передбачено кошти на ці видатки, оскільки в особи виникає певне право, а в держави - відповідне цьому праву фінансове зобов`язання не із закону про Державний бюджет України та похідних від нього актів (бюджетний розпис, кошторис тощо), а з нормативно-правових актів, що регулюють відносини між особою та державою в певній сфері суспільних відносин.

п.61. Аналогічний правовий висновок про те, що сама собою відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання викладено в постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 3-77гс17, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справах № 925/246/17, № 925/974/17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 12-46гс18. Зважаючи на викладене, Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав для відступу від цих висновків Верховного Суду України та Верховного Суду".

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, як обґрунтованих, підтверджених доданими до матеріалів справи та не спростованих відповідачем.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 525, 526, 530, 610, 612 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків (61024, м. Харків, вул. Пушкінська, 61, ) на користь Регіонального офісу водних ресурсів у Харківській області (61145, м. Харків, вул. Космічна, 21, ) 110 290,50 грн заборгованості та 2 422,40 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Позивач - Регіональний офіс водних ресурсів у Харківській області (61145, м. Харків, вул. Космічна, 21, ).

Відповідач - Квартирно-експлуатаційний відділ міста Харків (61024, м. Харків, вул. Пушкінська, 61, ).

Рішення підписано 29 квітня 2025 року.

Суддя О.В. Погорелова