РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.04.2025Справа № 910/789/25

Суддя Господарського суду міста Києва Спичак О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши матеріали справи

За позовом Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Хмельницька атомна електрична станція»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеценергомонтаж Київ»

про стягнення 1.962.042,26 грн

Представники сторін:

від позивача: Фурман Т.О.;

від відповідача: Рижаков А.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

23.01.2025 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Хмельницька атомна електрична станція» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеценергомонтаж Київ» про стягнення 1962042,26 грн, з яких 1417030,52 грн пені та 545011,74 грн штрафу.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору про надання послуг №11-124-01-21-15376 від 18.08.2021, не виконав у встановлений строк роботи, у зв`язку з чим позивачем нараховано до стягнення з відповідача 1417030,52 грн пені та 545011,74 грн штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.2025 відкрито провадження у справі №910/789/25, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 19.02.2025, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

12.02.2025 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позову, зазначивши, що ним було виявлено необхідність виконання додаткових робіт, які не входять до технічної специфікації за Договором про надання послуг №11-124-01-21-15376 від 18.08.2021, про що було повідомлено позивача. Як вказує відповідач, ним були виконані додаткові роботи по Договору про надання послуг №11-124-01-21-15376 від 18.08.2021 на суму 2035578,00 грн. При цьому, як зауважив відповідач, в межах справи №910/18423/21 досліджувались обставини нікчемності Договору про надання послуг №11-124-01-21-15376 від 18.08.2021, а Державна аудиторська служба України щодо спірної процедури закупівлі надала свій висновок про розірвання Договору про надання послуг №11-124-01-21-15376 від 18.08.2021. Крім того, відповідач просив суд зменшити розмір штрафних санкцій.

Разом з відзивом на позовну заяву відповідачем було подано клопотання про витребування доказів та клопотання про зупинення провадження у справі.

17.02.2025 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив та клопотання про відмову у задоволенні заяви відповідача про зупинення провадження у справі, які суд долучив до матеріалів справи.

18.02.2025 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на клопотання позивача про відмову у задоволенні заяви відповідача про зупинення провадження у справі.

18.02.2025 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, які суд долучив до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 19.02.2025 судом було постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 26.03.2025.

26.03.2025 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення, які суд долучив до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 26.03.2025 судом було відмовлено у задоволенні клопотань відповідача про зупинення провадження у справі та про витребування доказів, постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 23.04.2025.

У судове засідання 23.04.2025 з`явився представник позивача, надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 23.04.2025 надав усні пояснення по справі, проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 23.04.2025 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

18.08.2021 між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (замовник), та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спеценергомонтаж Київ» (виконавець) укладено Договір про надання послуг №11-124-01-21-15376, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання в порядку та на умовах, визначених цим договором, надати послуги за темою: «ДБН А2.2-3:2014. Ремонт приміщень ДПРЧ та будівлі критої полоси ВП ХАЕС», надалі - «послуги» (Код 45260000-7 згідно з ДК 021-2015).

Відповідно до п. 1.4 Договору про надання послуг №11-124-01-21-15376 від 18.08.2021 обсяг та склад послуг, що надаються виконавцем за цим договором, технічні вимоги до них визначаються Технічною специфікацією (Додаток № 1), що є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 2.1 Договору про надання послуг №11-124-01-21-15376 від 18.08.2021 строк надання послуг: початок - з дати укладення сторонами договору, закінчення - 30.11.2021.

У п. 2.2 Договору про надання послуг №11-124-01-21-15376 від 18.08.2021 сторони погодили, що строки надання послуг можуть бути продовжені за погодженням сторін у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження без збільшення ціни договору.

Ціна послуг за цим договором згідно з Протоколом узгодження договірної ціни (Додаток № 2) становить 6488235,00 грн, крім того ПДВ 20% - 1297647,00 грн, всього ціна послуг по договору з ПДВ становить: 7785882,00 грн (п. 3.1 Договору про надання послуг №11-124-01-21-15376 від 18.08.2021).

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його реєстрації в ДП «НАЕК «Енергоатом», за умови підписання його уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (за наявності печатки), і діє до повного виконання сторонами зобов`язань за договором, а в частині виконання гарантійних зобов`язань виконавця, що передбачені цим договором, договір діє до повного виконання виконавцем гарантійних зобов`язань за договором (п. 12.1 Договору про надання послуг №11-124-01-21-15376 від 18.08.2021).

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору про надання послуг №11-124-01-21-15376 від 18.08.2021, не виконав у встановлений строк роботи, у зв`язку з чим позивачем нараховано до стягнення з відповідача 1417030,52 грн пені та 545011,74 грн штрафу.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач вказав на те, що ним було виявлено необхідність виконання додаткових робіт, які не входять до технічної специфікації за Договором про надання послуг №11-124-01-21-15376 від 18.08.2021, про що було повідомлено позивача. Як вказує відповідач, ним були виконані додаткові роботи по Договору про надання послуг №11-124-01-21-15376 від 18.08.2021 на суму 2035578,00 грн. Одночасно, як зауважив відповідач, в межах справи №910/18423/21 досліджувались обставини нікчемності Договору про надання послуг №11-124-01-21-15376 від 18.08.2021, а Державна аудиторська служба України щодо спірної процедури закупівлі надала свій висновок про розірвання Договору про надання послуг №11-124-01-21-15376 від 18.08.2021. Крім того, відповідач просив суд зменшити розмір штрафних санкцій.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 837 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. 2 ст. 837 Цивільного кодексу України договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з ч. 1 ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, згідно з п. 2.1 Договору про надання послуг №11-124-01-21-15376 від 18.08.2021 строк надання послуг: початок - з дати укладення сторонами договору, закінчення - 30.11.2021.

Відповідно до п. 7.1 Договору про надання послуг №11-124-01-21-15376 від 18.08.2021 виконавець після закінчення надання послуг протягом 5 робочих днів надсилає замовнику акт наданих послуг в 2-х примірниках та звітну документацію, складену відповідно до вимог розділу 5 Технічної специфікації (Додаток № 1). Замовник протягом 10 робочих днів з дня його одержання зобов`язаний підписати і направити виконавцю 1 примірник акта або надати мотивовану відмову від приймання наданих послуг. Разом з актом наданих послуг виконавець надає замовнику підтверджуючі документи, зазначені в пунктах 4.4, 4.5 договору. Витрати на відрядження включаються в акти наданих послуг окремим рядком.

Згідно з п. 7.2 Договору про надання послуг №11-124-01-21-15376 від 18.08.2021 у випадку мотивованої відмови замовника від приймання послуг, сторони протягом 10 робочих днів з дня направлення виконавцю мотивованої відмови від приймання наданих послуг, складають двохсторонній акт з переліком встановлених недоліків та необхідних доопрацювань, які виконуються за рахунок виконавця, і строками їх виконання.

Відповідач вказує на те, що перед початком виконання робіт ним було виявлено необхідність виконання додаткових робіт, які не входять до технічної специфікації за Договором про надання послуг №11-124-01-21-15376 від 18.08.2021, про що було повідомлено позивача. Як вказує відповідач, ним були виконані додаткові роботи по Договору про надання послуг №11-124-01-21-15376 від 18.08.2021 на суму 2035578,00 грн. Одночасно відповідачем долучено до матеріалів справи копії двох актів виконаних робіт на вказану суму, які містять посилання на Договір про надання послуг №11-124-01-21-15376 від 18.08.2021, однак є непідписаними позивачем.

Суд зазначає, що обсяги та, відповідно, вартість робіт було погоджено сторонами у Договорі про надання послуг №11-124-01-21-15376 від 18.08.2021.

У п. 3.4 Договору про надання послуг №11-124-01-21-15376 від 18.08.2021 сторони погодили, що зміна ціни послуг після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених чинним законодавством, шляхом укладення сторонами додаткової угоди.

Умови цього договору можуть бути змінені за взаємною згодою сторін в порядку і на умовах, передбачених чинним законодавством України, зокрема з урахуванням вимог статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», шляхом укладення додаткових угод (п. 14.2 Договору про надання послуг №11-124-01-21-15376 від 18.08.2021).

Відповідно до ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: 1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; 2) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії; 3) покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; 4) продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; 5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку; 6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування; 7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни; 8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої цієї статті.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять, а відповідачем не надано суду доказів того, що ті роботи (додаткові), які зазначені в наданих відповідачем актах на загальну суму 2035578,00 грн були виконана саме за Договором про надання послуг №11-124-01-21-15376 від 18.08.2021 (у випадку встановлення обставин дійсного їх виконання), оскільки додаткові угоди до договору, якими б вносились зміни до характеристик, обсягів та вартості робіт сторони не укладали.

За наведених обставин суд відхиляє заперечення відповідача про те, що саме на виконання Договору про надання послуг №11-124-01-21-15376 від 18.08.2021 ним були виконані роботи на загальну суму 2035578,00 грн.

Що стосується посилань відповідача на справу №910/18423/21, суд зазначає наступне.

Так, Товариство з обмеженою відповідальністю «Спеценергомонтаж Київ» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Хмельницька атомна електрична станція» про визнання господарського договору недійсним та застосування наслідків недійсності договору (господарського зобов`язання). Позовні вимоги обґрунтовані відмінністю редакцій договору, викладеній у тендерній документації до тендеру № UA-2021-06-08-004871-c, та укладеного між сторонами Договору про надання послуг №11-124-01-21-15376 від 18.08.2021 за результатами проведеної процедури закупівлі (справа №910/18423/21).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.06.2022 у справі №910/18423/21 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що оспорюваний договір є нікчемним в силу закону, а тому його не може бути визнано недійсним. Місцевий господарський суд виходив з того, що оприлюднений відповідачем договір та проєкт договору, розміщений у тендерній документації, різняться за своїми умовами, що суперечить приписами частини четвертої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», та відповідно до частини четвертої статті 43 Закону України «Про публічні закупівлі» свідчить про нікчемність такого договору в силу такого Закону. Щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині застосування наслідків недійсності правочину шляхом стягнення з відповідача на користь позивача коштів у розмірі 2035578,00 грн, місцевий господарський суд виходив з того, що наслідки недійсності правочину не застосовуються до нікчемного правочину.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2022 рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2022 у справі №910/18423/21 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.06.2023 касаційну скаргу Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Хмельницька атомна електрична станція» задоволено частково, рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2022 у справі №910/18423/21 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

На новому розгляді рішенням Господарського суду міста Києва від 30.10.2023, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2024, відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеценергомонтаж Київ».

Отже, Договір про надання послуг №11-124-01-21-15376 від 18.08.2021 не є нікчемним та не визнано недійсним в судовому порядку, а тому відповідач повинен був дотримуватись його умов та виконати роботи у строк до 30.11.2021.

Доказів виконання робіт відповідно до умов Договору про надання послуг №11-124-01-21-15376 від 18.08.2021 на суму 7785882,00 грн матеріали справи не містять.

Що стосується посилання відповідача на висновок Державної аудиторської служби України за результатами проведеної перевірки закупівлі, то в ньому міститься наступна інформація: «З огляду на встановлені порушення законодавства у сфері публічних закупівель, керуючись статтями 5 та 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» та статтею 8 Закону України «Про публічні закупівлі» Держаудитслужба зобов`язує здійснити заходи щодо усунення виявлених порушень шляхом припинення зобов`язань за договором, а у разі неможливості - вжити інших заходів з метою недопущення зазначених порушень в подальшому, притягнути до відповідальності винних осіб та протягом п`яти робочих днів з дня оприлюднення висновку оприлюднити через електронну систему закупівель інформацію та/або документи, що свідчать про вжиття таких заходів».

Суд зазначає, що вказаний висновок не вказує ані на недійсність зобов`язань за Договором про надання послуг №11-124-01-21-15376 від 18.08.2021, ані на їх припинення.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 9.2 Договору про надання послуг №11-124-01-21-15376 від 18.08.2021 за порушення строків надання послуг за договором виконавець зобов`язаний сплатити замовнику пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості послуг, надання яких прострочено, за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів виконавець додатково сплачує замовнику штраф в розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Перевіривши розрахунки пені та штрафу, суд дійшов висновку в їх обгрунтованості (1417030,52 грн пені та 545011,74 грн штрафу).

Що стосується клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно із частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Відповідно до частини третьої статті 13, частини першої статті 76, статті 78, статті 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній станом на час апеляційного розгляду справи) суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи № 904/4685/18 від 21.11.2019 зі справи № 916/553/19).

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 Цивільного кодексу України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 Цивільного кодексу України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 зазначено, що господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Обгрунтовуючи клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, відповідач вказав, що з п. 7 табличної частини договірної ціни вбачається, що прибуток відповідача, який він планував отримати за договором, складає всього 60418,00 гривень. Тобто, заявлена позивачем сума пені та штрафу більш ніж в 32 рази перевищує розмір прибутку, який міг бути отриманий відповідачем, і складає 25,2 відсотка від ціни договору, тобто такі суми штрафних санкцій є неспіврозмірними, що суперечить принципу розумності та є джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем. Крім того, озивач не здійснював жодних (в тому числі авансових) платежів за договором на користь відповідача, не поніс будь-яких інших витрат, пов`язаних з договором, та не зазнав будь-яких збитків у зв`язку з зупиненням виконання договору.

Позивачем не надано докази, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті зупинення виконання відповідачем Договору про надання послуг №11-124-01-21-15376 від 18.08.2021.

Відповідач також повідомив, що з початком воєнного стану в Україні відповідач призупинив свою діяльність з огляду на те, що комерційні замовники мінімізували власні витрати на розбудову власної інфраструктури внаслідок зниження прибутків, державних замовлень підприємство не має, що призвело до масштабного зменшення доходу від здійснення своєї основної підприємницької діяльності.

За словами відповідача, з початку воєнного стану він отримав доходи в таких обсягах: 2022 рік - 159600 грн., 2023 рік - 114900 грн., 2024 рік - 81700 грн., а за вирахуванням витрат та сплати податків чистий прибуток відповідача складає за 2022 рік - 1100 грн., за 2023 рік - 400 грн., за 2024 рік - 3200 грн., тобто для відповідача настали несприятливі економічні обставини, а стягнення безпідставних та неспіврозмірних штрафних санкцій, що перевищують розмір доходів відповідача, створюють всі передумови для банкрутства відповідача, що суперечить засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права.

Виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи інтереси обох сторін та ненадання позивачем доказів понесення ним збитків, зважаючи на надані відповідачем обгрунтування, проти яких позивачем не було надано жодних заперечень, беручи до уваги всі фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для реалізації свого права щодо зменшення розміру штрафних санкцій, що підлягають стягненню з відповідача, на 50%.

Таким чином, позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Хмельницька атомна електрична станція» підлягають частковому задоволенню. Зокрема, суд дійшов висновку стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеценергомонтаж Київ» пеню у розмірі 708.515 грн 26 коп. та штраф у розмірі 272.505 грн 87 коп.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Судовий збір покладається на відповідача (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас судом враховано, що у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеценергомонтаж Київ» (02099, м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 12-Б; ідентифікаційний код: 35262237) на користь Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ідентифікаційний код: 24584661) в особі філії «Відокремлений підрозділ «Хмельницька атомна електрична станція» пеню у розмірі 708.515 (сімсот вісім тисяч п`ятсот п`ятнадцять) грн 26 коп., штраф у розмірі 272.505 (двісті сімдесят дві тисячі п`ятсот п`ять) грн 87 коп. та судовий збір у розмірі 23544 (двадцять три тисячі п`ятсот сорок чотири) грн 50 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний рішення складено та підписано 29.04.2025.

Суддя О.М. Спичак