СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2025 року м. Харків Справа № 913/388/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Склярук О.І. , суддя Хачатрян В.С.

за участю секретаря судового засідання Бессонової О.В.

за участю представника Публічного акціонерного товариства «Центренерго»

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (вх.№391) на рішення Господарського суду Луганської області від 20.01.2025 у справі №913/388/24

за позовом Публічного акціонерного товариства «Центренерго», смт Козин Обухівського району Київської області

до відповідача Акціонерного товариства «Лисичанськвугілля», м. Лисичанськ Луганської області

про стягнення 849 468,18 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Центренерго» звернулося до Господарського суду Луганської області з позовом до Акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» про стягнення збитків у розмірі 849 468,18 грн за договором поставки вугілля №111/32 від 24.12.2021.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ним було здійснено оплату придбаного у відповідача вугілля на суму 5 096 809,10 грн, у т.ч. 849 468,18 грн ПДВ.

В порушення п. 10.4 договору та вимог податкового законодавства відповідач не склав у встановлений строк та не зареєстрував податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних, що позбавило позивача права включити вказану суму ПДВ до складу податкового кредиту та скористатися правом на зменшення податкового зобов`язання на суму сплаченого ПДВ у розмірі 849 468,18 грн. Тому позивач посилається на понесення збитків у вказаному розмірі, які підлягають відшкодуванню відповідачем.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 20.01.2025 у справі №913/388/24 у задоволенні позовних вимоги відмовлено повністю.

Суд, відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Центренерго», виходив з того, що порушення відповідачем обов`язку щодо своєчасної реєстрації податкових накладних саме по собі не створює підстав для відшкодування збитків. Суд вказав, що позивач мав захищати своє право шляхом подання скарги до податкового органу відповідно до Податкового кодексу України, однак цього не зробив. Крім того, положення договору, які передбачають можливість компенсації у разі нереєстрації ПН, не можуть змінювати обов`язкові норми податкового законодавства. Відсутність належного звернення до контролюючих органів та доказів реального настання збитків унеможливлює їх стягнення у судовому порядку.

Публічне акціонерне товариство «Центренерго» з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Судові витрати покласти на відповідача по справі.

В обґрунтування скарги апелянт зазначає, що:

- суд першої інстанції зробив акцент на тому, що у випадку відсутності реєстрації податкових накладних, покупець має звертатися не до продавця, а до податкового органу зі скаргою. З приводу цього, скаржник посилається на низку постанов Верховного Суду, а саме №908/1568/18, №914/2524/21, №917/877/17, №925/1196/18, в яких, зокрема, зазначено, що належним способом захисту прав покупця в подібній ситуації є саме звернення з позовом до постачальника про відшкодування збитків. Таким чином суд першої інстанції не дав належної оцінки умовам договору та не врахував пріоритетності судової практики Верховного Суду, яка визнає правомірність позовів про стягнення збитків у таких випадках.

- відповідач не виконав зобов`язання щодо реєстрації податкових накладних, а така бездіяльність призвела до втрати права на податковий кредит; між протиправною бездіяльністю і фінансовими втратами існує прямий причинно-наслідковий зв`язок; постачальник зобов`язаний компенсувати шкоду на підставі договору та норм цивільного й господарського законодавства.

Детальний рух справи викладено в процесуальних документах суду.

У судове засідання від 21.04.2025 з`явився представник Публічного акціонерного товариства «Центренерго». Представник відповідача у засідання не з`явився, про дату, час та місце повідомлений належним чином.

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів встановила таке.

Між Публічним акціонерним товариством «Центренерго» (далі покупець) та Акціонерним товариством «Лисичанськвугілля» (далі постачальник) укладено договір поставки вугілля № 111/32 від 24.12.2021 (далі договір), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити (передати) у власність покупця, а покупець прийняти і оплатити вугільну продукцію (далі вугілля) на зазначених в договорі умовах (п. 1.1. договору).

Згідно з п. 1.2. договору необхідні для виконання договору відомості вказуються в специфікаціях до договору, які є невід`ємною частиною договору (далі специфікації).

В специфікаціях вказуються (в тому числі, але не виключно) назви виробників, вантажовідправників відокремлених підрозділів покупця (ТЕС) вантажоотримувачів (далі вантажоотримувачі), залізничні станції відправлення, залізничні станції вантажоотримувачів (далі залізничні станції призначення), їх реквізити, а також кількість, асортимент і строки (терміни) поставки вугілля на кожну залізничну станцію призначення в залежності від потреби покупця, але в будь-якому випадку в межах загальної суми договору і терміну його дії.

Узгоджений сторонами у відповідній специфікації обсяг вугілля постачається відповідними партіями (п. 2.2. договору).

Відповідно до п. 2.5. договору, право власності на вугілля від постачальника до покупця переходить після підписання сторонами акту приймання-передачі вугілля згідно з умовами договору.

Результати приймання вугілля в місці надходження використовуються для виконання умов договору, відображаються в актах звіряння кількості і якості та актах приймання-передачі вугілля.

Акт приймання-передачі вугілля повинен містити (в тому числі, але не виключно) основні дані, вказані в акті звіряння кількості та якості, розрахунок фактичної ціни та фактичної вартості поставленого вугілля відповідно до умов договору, ПДВ у разі його нарахування, код товару згідно з УКТ ЗЕД (не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду), прізвища, ініціали і підписи уповноважених представників вантажоотримувача, покупця та постачальника, завірені печатками (за умови, що відповідні особи здійснюють діяльність з використанням печатки) (п. 3.6 договору).

Згідно з п. 6.1. договору загальна сума договору складається з визначеної відповідно до умов договору фактичної вартості поставленого вугілля, вартості доставки вугілля від залізничної станції відправлення до залізничної станції призначення територією України (далі вартість доставки) у випадку її оплати постачальником і відшкодування покупцем, ПДВ у випадку його нарахування та не може перевищувати 85 000 000,00 грн.

Відповідно до п. 7.1. договору оплата вартості вугілля та відшкодування вартості його доставки здійснюється покупцем на підставі підписаних сторонами актів приймання-передачі вугілля та актів відшкодування вартості доставки в національній валюті України. Перерахування грошових коштів здійснюється в безготівковій формі банківським переказом на рахунок постачальника або його відокремленого підрозділу з врахуванням передбачених умовами договору письмових повідомлень постачальника про зміну банківських реквізитів протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту підписання відповідних актів.

Покупець має право здійснити попередню оплату за вугілля. Якщо розмір визначеної відповідно до умов договору фактичної вартості вугілля, поставленого по відповідній специфікації, виявиться меншим від розміру здійсненої покупцем попередньої оплати за це вугілля, постачальник протягом 10 (десяти) банківських днів з кінцевої дати складання відповідних актів приймання-передачі повертає покупцю різницю між фактичною вартістю вугілля і попередньою оплатою, або покупець зменшує розмір оплати за наступні поставлені партії вугілля на розмір цієї різниці.

За приписами п. 10.4 договору постачальник зобов`язаний своєчасно скласти та зареєструвати податкові накладні (розрахунки коригування до податкових накладних).

Податкова накладна та розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної повинні відповідати наступним умовам: складена(і) за формою та в порядку, передбаченими законодавством України; заповнена(і) у відповідності до вимог законодавства України; складена(і) в електронній формі та зареєстрована(і) в Єдиному реєстрі податкових накладних; підписана(і) електронним підписом уповноваженої особи постачальника із дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством України (п. 10.4.1. договору).

Відповідно до п. 10.4.2. договору сторони передбачили, що якщо постачальник не зареєстрував податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних до закінчення граничного терміну реєстрації податкових накладних, передбаченого Податковим кодексом України, покупець має право призупинити виконання своїх зобов`язань по оплаті вартості вугілля та/або відшкодування витрат на його доставку на суму, що відповідає сумі ПДВ в незареєстрованих податкових накладних, до моменту їх реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до п. 10.4.3. договору у випадку відсутності реєстрації податкових накладних протягом 365 календарних днів з дати виникнення податкового зобов`язання, в результаті чого покупець втратить право на податковий кредит за вказаними податковими накладними, постачальник зобов`язаний протягом 5 робочих днів з дати відправки покупцем відповідної вимоги постачальнику сплатити покупцю грошові кошти в розмірі, що дорівнює сумі ПДВ, зазначеній у вказаних податкових накладних та компенсувати покупцю усі пов`язані з таким порушенням збитки.

Пунктом 11.1. договору встановлено, що договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє по 30.06.2022, а в частині розрахунків до їх повного виконання.

28.06.2022 між Публічним акціонерним товариством «Центренерго» та Акціонерним товариством «Лисичанськвугілля» було укладено додаткову угоду №1 (далі додаткова угода) до договору поставки вугілля №111/32 від 24.12.2021, якою змінено п. 11.1. договору.

Пункт 11.1. договору викладено в наступній редакції: «Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє по 31.12.2022, а в частині розрахунків до їх повного виконання». Решта умов договору залишаються незмінними і обов`язковими для виконання сторонами (п. 1., п. 2. додаткової угоди).

Також сторонами було підписано дві специфікації до договору поставки вугілля №111/32 від 24.12.2021.

У специфікації № 1 від 24.12.2021 до договору сторонами було погоджено, що постачальник поставить (передасть), а покупець прийме вугілля в обсязі 3,8 (+/- 5%) тис.т, в асортименті та за реквізитами, наведеними в таблиці (п. 1. специфікації № 1).

Враховуючи положення пункту 45 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України щодо тимчасового звільнення від оподаткування податком на додану вартість операцій з постачання на митній території вугілля та/або продуктів його збагачення, базова ціна вказаного в цій специфікації вугілля становить 3 500,00 грн без ПДВ.

У випадку закінчення передбаченого Податковим кодексом України терміну дії податкової пільги, базова ціна вказаного в цій специфікації вугілля становитиме 4 200,00 грн, в тому числі ПДВ (20%) 700,00 грн (п. 2. специфікації № 1).

Відповідно до п. 3. специфікації № 1 строк (термін) поставки вугілля: з 01.01.2022 по 10.02.2022.

Також сторонами було підписано специфікацію № 2 від 24.01.2022 до договору, згідно якою було передбачено, що постачальник поставить (передасть), а покупець прийме вугілля в обсязі 3,8 (+/- 5%) тис.т, в асортименті та за реквізитами, наведеними в таблиці (п. 1. специфікації № 2).

Базова ціна вказаного в цій специфікації вугілля становитиме 4 200,00 грн, в тому числі ПДВ (20%) 700,00 грн (п. 2. специфікації № 2).

Відповідно до п. 3. специфікації № 2 строк (термін) поставки вугілля: з 01.02.2022 по 10.03.2022.

Договір №111/32 від 24.12.2021, додаткова угода № 1, специфікації № 1 від 24.12.2021 та № 2 від 24.01.2022 підписані уповноваженими представниками сторін, підписи яких скріплені відбитками печаток цих юридичних осіб.

Відповідач, на виконання умов договору № 111/32 від 24.12.2021, протягом січня квітня 2022 року поставив позивачу вугілля в кількості 6 573,95 т на загальну суму 12 964 660,01 грн, що підтверджується копіями актів приймання-передачі партій вугільної продукції, зокрема, відповідно до:

- акту № 1-ЛВ від 19.01.2022 передано вугілля в кількості 631,45 т вартістю 1 049 609,98 грн;

- акту № 2-ЛВ від 19.01.2022 передано вугілля в кількості 327,60 т вартістю 713 414,52 грн;

- акту № 3-ЛВ від 24.01.2022 передано вугілля в кількості 307,85 т вартістю 681 179,70 грн;

- акту № 4-ЛВ від 25.01.2022 передано вугілля в кількості 630,50 т вартістю 1 124 780,48 грн;

- акту № 5-ЛВ від 25.01.2022 передано вугілля в кількості 310,75 т вартістю 863 081,14 грн;

- акту № 6-ЛВ від 31.01.2022 передано вугілля в кількості 613,80 т вартістю 1 342 043,01 грн;

- акту № 7-ЛВ від 31.01.2022 передано вугілля в кількості 319,10 т вартістю 904 425,13 грн;

- акту № 8-ЛВ від 11.02.2022 передано вугілля в кількості 255,95 т вартістю 752 224,25 грн;

- акту № 9-ЛВ від 16.02.2022 передано вугілля в кількості 446,00 т вартістю 553 686,70 грн;

- акту № 10-ЛВ від 18.02.2022 передано вугілля в кількості 954,65 т вартістю 2 645 598,06 грн;

- акту № 11-ЛВ від 18.02.2022 передано вугілля в кількості 627,80 т вартістю 801 355,31 грн;

- акту № 12-ЛВ від 10.03.2022 передано вугілля в кількості 308,80 т вартістю 618 649,92 грн;

- акту № 13-ЛВ від 31.03.2022 передано вугілля в кількості 319,80 т вартістю 111 930,00 грн;

- акту № 14-ЛВ від 31.03.2022 передано вугілля в кількості 64,05 т вартістю 173 668,37 грн;

- акту № 15-ЛВ від 31.03.2022 передано вугілля в кількості 254,60 т вартістю 89 110,00 грн;

- акту № 16-ЛВ від 18.04.2022 передано вугілля в кількості 201,25 т вартістю 539 903,44 грн.

На виконання умов договору ПАТ «Центренерго» здійснило оплату за вугілля, що підтверджується платіжними інструкціями:

1) № 279 від 24.01.2022 на суму 2 115 629,40 грн, призначення платежу «Оплата за вугілля, яке надійшло на ТЕС згідно дог. № 111/32 від 24.12.2021, у т.ч. ПДВ 352 604,90 грн. Тендеру не потребує»;

2) № 344 від 27.01.2022 на суму 681 179,70 грн, призначення платежу «Оплата за вугілля, яке надійшло на ТЕС згідно дог. № 111/32 від 24.12.2021, у т.ч. ПДВ 113 529,95 грн. Тендеру не потребує»;

3) № 511 від 11.02.2022 на суму 2 300 000,00 грн, призначення платежу «Оплата за вугілля, яке надійшло на ТЕС згідно дог. № 111/32 від 24.12.2021, у т.ч. ПДВ 383 333,33 грн. Тендеру не потребує».

Всього ПАТ «Центренерго» сплатило згідно вищевказаних платіжних інструкцій на рахунок відповідача: 5 096 809,10 грн, у т.ч. 849 468,18 грн ПДВ.

Як вбачається, поставка вугілля та розрахунок за нього за вказаними вище актами проводились сторонами з урахуванням включення в базову ціну вугілля також податку на додану вартість, враховуючи положення п. 45 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України, яким відповідна пільга була встановлена тимчасово до 01.01.2022, та на час поставки вже була припинена, а також враховуючи умови п. 2 підписаної сторонами специфікації № 1 від 24.12.2021.

Так, п. 45 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України було передбачено, що тимчасово, до 1 січня 2022 року, звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з постачання на митній території України вугілля та/або продуктів його збагачення товарних позицій 2701, 2702, 2704 00 згідно з УКТ ЗЕД. У разі застосування зазначеної пільги норми п. 198.5 ст. 198 цього Кодексу не застосовуються в частині товарів/послуг, необоротних активів, суми податку на додану вартість з вартості яких були включені до податкового кредиту у звітних (податкових) періодах, що передували періоду початку застосування пільги. Платник податків може відмовитися від використання зазначеної пільги чи зупинити її використання на один або декілька звітних (податкових) періодів шляхом подання заяви.

Однак, як стверджує позивач, відповідач не виконав вимог п. 10.4.3. договору та податкового законодавства, та не зареєстрував податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом 365 календарних днів з дати виникнення податкового зобов`язання, у зв`язку з чим ПАТ «Центренерго» було позбавлено права включити сплачену суму ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатися правом на зменшення податкового зобов`язання на суму сплаченого ПДВ у розмірі 849 468,18 грн.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази складання відповідачем та реєстрації податкових накладних із відображенням зазначених оплат позивача за поставлене йому вугілля за вказаними вище актами.

З наданого позивачем реєстру отриманих податкових накладних від АТ «Лисичанськвугілля» за договором № 111/32 від 24.12.2021 за період з 24.12.2021 по 31.07.2024 вбачається, що відповідачем було складено та зареєстровано лише 2 податкові накладні, що стосуються попередніх поставок та оплат позивача, а саме:

складено 30.11.2021 та зареєстровано 08.12.2021 податкову накладну з реєстраційним номером (найменування продавця АТ «Лисичанськвугілля», ВП «Управління по забезпеченню та збуту продукції», податковий номер продавця 32359108) на суму 8 988 564,42 грн;

складено 31.12.2021 та зареєстровано 13.01.2022 податкову накладну з реєстраційним номером (найменування продавця АТ «Лисичанськвугілля», ВП «Управління по забезпеченню та збуту продукції», податковий номер продавця 32359108) на суму 9 776 475,94 грн (зазначене також підтверджується роздруківкою з електронного кабінету платника податків позивача).

Крім того, позивач зазначає, що 10.04.2023 він направив відповідачу вимогу № 06/1374 від 10.04.2023, вимагаючи відповідно до п. 10.4.3. договору здійснити сплату протягом 5 робочих днів на користь ПАТ «Центренерго» грошових коштів у розмірі 849 468,18 грн. Це обумовлено тим, що станом на 31.03.2023 АТ «Лисичанськвугілля» не здійснило реєстрацію в ЄРПН податкових накладних на загальну суму ПДВ 849 468,18 грн, у зв`язку з чим позивач, як покупець, не отримав право на податковий кредит на вказану суму.

Позивач у позовній заяві зазначив, що станом на день подання позову, вимоги ПАТ «Центренерго» залишені без задоволення, відповіді за направленою вимогою від відповідача отримано не було.

Разом з тим, позивачем не додано до матеріалів справи доказів направлення відповідачу вказаної вимоги № 06/1374 від 10.04.2023.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.

Предметом розгляду у справі є вимога ПАТ «Центренерго» про відшкодування збитків у розмірі 849 468,18 грн, які, на думку позивача, були завдані АТ «Лисичанськвугілля» у зв`язку з втратою позивачем права на податковий кредит через нерозміщення податкової накладної в ЄРПН.

Таким чином, суть спору полягає у з`ясуванні того, чи підлягає відшкодуванню сума ПДВ, яку позивач не зміг включити до складу податкового кредиту через невиконання відповідачем свого зобов`язання щодо реєстрації податкової накладної, передбаченого як умовами договору, так і нормами Податкового кодексу України.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 224 Господарського кодексу України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Тобто збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Підставою для відшкодування збитків відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України та ст. 224 Господарського кодексу України є порушення зобов`язання.

Для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності, полягає у ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Близький за змістом правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18 та від 04.12.2019 у справі №917/2101/17.

Відтак саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками.

Відповідно до п. 14.1.181 ст. 14 ПК України податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з підпунктом «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.

За приписами п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/ послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних.

Отже, аналіз вищезазначених приписів податкового законодавства свідчить про те, що відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, за загальним правилом, не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Як вбачається із матеріалів справи, між Публічним акціонерним товариством «Центренерго» та Акціонерним товариством «Лисичанськвугілля» укладено договір поставки вугілля № 111/32 від 24.12.2021.

Виконуючи вказаний договір, відповідач поставив позивачу 6 573,95 т вугілля, а позивач сплатив кошти в розмірі 12 964 660,01 грн. У даному договорі сторони обумовили за взаємною згодою порядок своїх відносин у сфері нарахування та реєстрації податку на додану вартість.

Так, згідно п. 10.4.3. договору у випадку відсутності реєстрації податкових накладних протягом 365 календарних днів з дати виникнення податкового зобов`язання, в результаті чого покупець втратить право на податковий кредит за вказаними податковими накладними, постачальник зобов`язаний протягом 5 робочих днів з дати відправки покупцем відповідної вимоги постачальнику сплатити покупцю грошові кошти в розмірі, що дорівнює сумі ПДВ, зазначеній у вказаних податкових накладних та компенсувати покупцю усі пов`язані з таким порушенням збитки..

Відповідно до п. 10.4.2. договору сторони передбачили, що якщо постачальник не зареєстрував податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних до закінчення граничного терміну реєстрації податкових накладних, передбаченого Податковим кодексом України, покупець має право призупинити виконання своїх зобов`язань по оплаті вартості вугілля та/або відшкодування витрат на його доставку на суму, що відповідає сумі ПДВ в незареєстрованих податкових накладних, до моменту їх реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 01.03.2023 у справі №925/556/21 зазначила, що з 01.01.2015 Податковий кодекс України не встановлює для платника ПДВ механізм, який би дозволяв йому включити ПДВ за відповідною операцією до складу податкового кредиту за відсутності зареєстрованої його контрагентом у ЄРПН податкової накладної, якщо контрагент за законом мав її зареєструвати. Такий платник ПДВ також не має у податкових відносинах права самостійно спонукати контрагента до здійснення реєстрації, а також не може спонукати контрагента оскаржити незаконні рішення, дії чи бездіяльність контролюючого органу, якщо вони були перешкодою у реєстрації податкової накладної у ЄРПН. Водночас саме від того, чи здійснить контрагент всі необхідні дії для реєстрації податкової накладної в ЄРПН, а у випадку незаконної перешкоди з боку контролюючого органу для реєстрації - від того, чи зможе контрагент успішно усунути ці перешкоди, фактично залежить виникнення права такого платника податку на податковий кредит з ПДВ.

З огляду на це, виникнення права на податковий кредит залежить від реєстрації податкової накладної в ЄРПН. Разом з цим, відсутній механізм, який би дозволяв покупцю включити ПДВ за відповідною операцією до складу податкового кредиту за відсутності зареєстрованої його контрагентом у ЄРПН податкової накладної, якщо контрагент за законом мав її зареєструвати.

Оскільки саме від постачальника (продавця), який має визначений законом обов`язок вчинити дії, необхідні для реєстрації податкової накладної в ЄРПН (а також може у необхідних випадках ефективно оскаржити рішення, дії чи бездіяльність контролюючого органу, які перешкодили виконати цей обов`язок), залежить реалізація покупцем майнового інтересу, пов`язаного з одержанням права на податковий кредит з ПДВ за наслідками господарської операції, він (постачальник) залишається відповідальним перед своїм контрагентом у господарській операції за наслідки невчинення цих дій.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач порушив вимоги Податкового кодексу щодо своєчасного складання та реєстрації податкових накладних.

Таким чином, позивач вказує про наявність підстав для стягнення з відповідача збитків у розмірі 849 468,18 грн посиланням на обставини порушення відповідачем податкового законодавства, яке полягає у нездійсненні реєстрації податкової накладної з ПДВ у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з ч. 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України зазначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Отже, наявність вини презюмується, тобто не підлягає доведенню позивачем. Водночас відповідач для звільнення від відповідальності може доводити відсутність протиправності дій та вини, зокрема шляхом оскарження рішення податкового органу про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в адміністративному порядку або в суді (відсутність вини буде підтверджуватися рішенням, ухваленим на користь платника податку, яке набрало законної сили, і фактом реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування у ЄРПН на виконання такого рішення).

Якщо відповідач не виконав встановлений законом обов`язок з реєстрації податкових накладних чи виконав його неналежним чином, що підтверджується рішенням про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в ЄРПН, то це викликає неможливість включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача та, відповідно, неможливість зменшення податкового зобов`язання на вказану суму, яка фактично є збитками позивача. Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №908/1568/18, від 01.03.2023 у справі №925/556/21, а також об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі №917/877/17, Верховного Суду від 03.12.2018 у справі №908/76/18, від 10.01.2022 у справі №910/3338/21, від 31.01.2023 у справі №904/72/22.

Разом з тим, суд першої інстанції не вбачав підстав щоб стверджувати, що саме бездіяльність відповідача (відсутність реєстрації податкових накладних) спричинила збитки позивачу. У своєму рішенні місцевий суд зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази звернення позивачем до податкового органу із відповідною скаргою на дії відповідача у зв`язку із відсутністю складених та зареєстрованих Акціонерним товариством «Лисичанськвугілля» відповідних податкових накладних, а також доказів про результати здійснення податковим органом перевірки такої бездіяльності відповідача, оформленої актом, довідкою або іншим рішенням відповідного контролюючого органу. Господарський суд посилався на аналогічні висновки викладені у постановах Північного апеляційного господарського суд від 01.02.2024 по справі № 911/1504/23, Північного апеляційного господарського суд від 12.09.2023 по справі № 910/13572/22, Верховного Суду від 10.03.2020 по справі № 911/224/19.

Колегія суддів не погоджується із таким висновками місцевого суду з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України у разі порушення продавцем товарів (відповідачем) граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної, покупець товарів (позивач) має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця (відповідача).

Протягом 90 календарних днів з дня надходження такої заяви із скаргою з урахуванням вимог, встановлених підпунктом 78.1.9 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, контролюючий орган зобов`язаний провести документальну перевірку зазначеного продавця для з`ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов`язань з податку за такою операцією.

Аналіз змісту зазначених норм свідчить про те, що йдеться про можливість, а не обов`язок покупця ініціювати податкову перевірку продавця шляхом подання відповідної скарги до податкового органу. Згадане положення не містить імперативного припису, який би встановлював обов`язковість звернення покупця до контролюючого органу як умову виникнення чи реалізації його права на захист зокрема, на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої неналежним виконанням договірного зобов`язання.

Тлумачення, згідно з яким неподання заяви до податкового органу унеможливлює захист прав у господарському порядку, не узгоджується з загальними засадами цивільного та господарського права, у тому числі з принципом диспозитивності, закріпленим у статті 13 Господарського процесуального кодексу України, та з правом особи на судовий захист, гарантованим Конституцією України. Належний і допустимий спосіб захисту порушеного права у конкретному випадку визначається суб`єктом права самостійно, виходячи з характеру порушення, обраної стратегії захисту та наявності альтернативних механізмів впливу.

У постанові Верховного Суду від 15.06.2023 у справі №914/2524/21 зазначено, що хоча обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем, невиконання цього обов`язку може завдати покупцю збитків. Тому належним способом захисту для покупця може бути звернення до продавця з позовом про відшкодування збитків, завданих порушенням його обов`язку щодо складення та реєстрації належним чином податкових накладних.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що позивач мав попередньо звернутися до податкового органу з відповідною заявою-скаргою та, не зробивши цього, втратив право на судовий захист, є помилковим, оскільки базується на довільному тлумаченні податкового законодавства та не відповідає правовим позиціям Верховного Суду.

Враховуючи наведені вище обставини справи, надані докази та висновки Верховного Суду щодо подібних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що у діях відповідача наявні всі необхідні складові елементи цивільного правопорушення, що є підставою для відшкодування збитків у межах господарського спору.

Зокрема, протиправність поведінки відповідача полягає у невиконанні ним передбаченого як податковим законодавством (п. 201.1, 201.10 ст. 201 ПК України), так і умовами договору (п. 10.4.1 10.4.3) обов`язку щодо своєчасного складання та реєстрації податкових накладних, що позбавило позивача можливості реалізувати право на податковий кредит; факт заподіяння збитків полягає у тому, що позивачем сплачено відповідачу грошові кошти у складі вартості товару, включаючи ПДВ, однак унаслідок невиконання відповідачем зобов`язання щодо реєстрації податкових накладних, позивач втратив право включити сплачений ПДВ до складу податкового кредиту, що призвело до безповоротної фінансової втрати на відповідну суму.

Причинно-наслідковий зв`язок між діями (бездіяльністю) відповідача та заподіяною шкодою є очевидним, оскільки саме нереєстрація податкових накладних унеможливила включення відповідних сум до податкового кредиту у межах встановленого законом строку (365 календарних днів), що прямо передбачено п. 198.6 ст. 198 ПК України.

Щодо вини відповідача, то згідно з усталеною судовою практикою та положеннями статей 614 і 1166 ЦК України, вона презюмується, а доказів, які б свідчили про наявність об`єктивних обставин, що унеможливили належне виконання відповідачем свого обов`язку, матеріали справи не містять і таких доказів самим відповідачем не надано.

Отже, в сукупності встановлені судом обставини справи свідчать про наявність всіх юридичних передумов для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушення ним договірного та законодавчо визначеного обов`язку.

Суд першої інстанції, оцінюючи правовідносини між сторонами, дійшов висновку, що положення Податкового кодексу України, зокрема п. 45 підрозділу 2 розділу ХХ, мають пріоритет над умовами договору поставки, у якому передбачено обов`язок постачальника скласти та зареєструвати податкові накладні, а також його відповідальність у разі невиконання цього обов`язку. Такий висновок суду є юридично необґрунтованим з огляду на таке.

Дійсно, відповідно до ч.2 ст. 1 Цивільного кодексу України цивільне законодавство не застосовується до податкових відносин, якщо інше не передбачено законом. Водночас зазначена норма не виключає можливості оцінки податково значущих дій у межах приватноправових відносин, коли йдеться не про оспорювання податкових зобов`язань, а про відповідальність однієї із сторін договору за неналежне виконання зобов`язання, яке має як податкову, так і договірну природу.

Пункт 10.4 договору поставки, укладеного між сторонами, є не втручанням у сферу публічного адміністрування, а лише договірним відображенням того обов`язку, який вже встановлений пунктами 201.1 і 201.10 статті 201 ПК України, а саме: обов`язку продавця своєчасно зареєструвати податкові накладні. З огляду на це, положення договору не суперечать податковому законодавству, а конкретизують наслідки його порушення у сфері взаємовідносин сторін, що є цілком допустимим у межах принципу свободи договору (ст. 6 ЦК України, ст. 179 ГК України).

Водночас посилання місцевого суду на пункт 45 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України як на обґрунтування того, що ПДВ не підлягав нарахуванню або що податковий обов`язок не виникав, є помилковим, оскільки ця пільга діяла лише до 01.01.2022, а вся фактична поставка вугілля, яка є предметом спору, відбулася після цієї дати. Це підтверджується і текстом специфікації №1, і призначенням платежів, і фактичними обсягами поставки, за якими у вартості товару чітко враховано суму ПДВ. Тобто сторони не тільки погодили включення ПДВ до ціни товару, а й фактично здійснили оплату із відповідною податковою складовою, яка мала бути підтверджена податковою накладною, зареєстрованою в ЄРПН.

Таким чином, твердження суду про перевагу податкового законодавства над договором є юридично некоректним у даній справі, оскільки не враховано, що договірні положення не змінюють правову природу податкового зобов`язання, а лише фіксують обов`язок сторін дотримуватися вимог чинного законодавства та визначають цивільно-правові наслідки його порушення, у тому числі право на відшкодування збитків. Такий підхід узгоджується із сучасною судовою практикою Верховного Суду, зокрема висловленою у постановах від 05.06.2019 у справі №908/1568/18, від 15.06.2023 у справі №914/2524/21 та у справі №926/3347/22 від 01.12.2023.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з неправильним застосуванням норм матеріального права, що спричинило неправильне вирішення спору. У зв`язку з цим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Центренерго» підлягає задоволенню, рішення Господарського суду Луганської області від 20.01.2025 у справі №913/388/24 скасуванню.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, судові витрати понесені Публічним акціонерним товариством «Центренерго», підлягають відшкодуванню відповідачем в силу приписів статті 129 ГПК України.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275-276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» задовольнити.

Рішення Господарського суду Луганської області від 20.01.2025 у справі №913/388/24 скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» на користь Публічного акціонерного товариства «Центренерго» 10 193,62 грн судового збору за подання позовної заяви, 15 290,43 грн за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 01.05.2025.

Головуючий суддя В.В. Россолов

Суддя О.І. Склярук

Суддя В.С. Хачатрян