РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.04.2025Справа № 910/12036/24
За позовом Публічного акціонерного товариства "Укрнафта", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дашава", м. Київ

про стягнення 112 943,59 грн, -

суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Малета А.І. (адвокат за довіреністю №01/01/07-289/д від 08.11.2024 року);

від відповідача: Дорофеєв М.Ю. (адвокат за ордером серії АІ№1545347 від 06.11.2024 року).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

01.10.2024 року Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дашава" (відповідач) суми заборгованості з орендної плати в розмірі 98 270,28 грн, суми пені в розмірі 6 705,96 грн, суми штрафу в розмірі 6 878,92 грн, 3% річних в розмірі 549,66 грн та суми інфляційних втрат в розмірі 538,77 грн, у зв`язку з невиконання останнім умов Договору оренди свердловини №11/07/01/01001/2162/153/22-ОР/27-ОР від 16.09.2022 року в частині сплати орендних платежів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після закінчення строку Договору, орендар продовжував користуватися свердловинами №42 та №51 Струтинського родовища (повернення свердловини не здійснено у відповідності до розділу 7 Договору) і в силу ч. 1 ст. 764 ЦК України, Договір вважається поновленим на строк, який був раніше ним встановлений, а тому відповідач має сплатити орендні платежі за період з 01.01.2024 року по 17.07.2024 року.

Ухвалою від 22.10.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

07.11.2024 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивач не мав намір продовжувати договір оренди і своїх листах чітко зазначив, що строк дії договору закінчується 31.12.2023 року. Оскільки позивач підписав і направив в січні 2024 року акти про повернення свердловини, то він визнав факт повернення свердловини. Орендар самостійно без позивача не міг прийняти рішення про продовження користування свердловинами.

08.11.2024 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що ОСД-ТОВ «Дашава» не може бути відповідачем у справі, оскільки не є юридичною особою. Також у відповіді зазначено, що листи подані відповідачем не містять підписів та не можуть бути прийняті судом. Позивач також вказав, що лист від 26.01.2024 року не передбачає припинення Договору чи його зміну, а свідчить про можливість правовідносин між сторонами у намірі укладення нового договору.

15.11.2024 року від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких вказано, що за відсутності Договору про спільну діяльність жодних договорів оренди б оператором спільної діяльності не існувало. Відповідачем також наголошено, що всі докази надані до відзиву містять електронний цифровий підпис і сформовані в системі документообігу позивача. При цьому, відповідач наголосив на тому, що акти підписані зі сторони позивача і свідчать про припинення дії Договору.

25.11.2024 року від позивача до суду надійшли додаткові пояснення по справі, в яких зазначено, що лист №01/01/16/03 не має електронного цифрового підпису. При цьому, акти 2024 роком позивачем не підписувались.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2025 розгляд справи №910/12036/24 постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначено на 04.03.2025 о 12:45 год.

15.01.2025 до суду від представника Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2025 задоволено заяву Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

28.02.2025 року віл позивача до суду надійшли пояснення, в яких зазначено, що в межах справи №910/9936/24 прийнято рішення, яким встановлено користування відповідачем свердловинами.

В судовому засіданні 04.03.2025 судом було оголошено перерву до 22.04.2025.

06.03.2025 до суду від представника Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

06.03.2025 року позивачем подано пояснення, в яких зазначено, що рішення в справі №910/9936/24 набрало законної сили.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.03.2025 задоволено заяву Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

В судовому засіданні 22.04.2025 року в справі було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалась фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

31 березня 2021 між Публічним акціонерним товариством «Укрнафта» (надалі також - позивач, сторона-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дашава» (надалі також - відповідач, сторона-2) було укладено Договір №06/09/422-СД про спільну виробничу та інвестиційну діяльність без створення юридичної особи (надалі також - Договір про СД), відповідно до створено оператора спільної діяльності - Товариство з обмеженою відповідальністю «ДАШАВА» та п. 2.1. Договору про СД (в редакції Додатковї угоди №1 від 22.09.2022 року) передбачено, щ предметом цього Договору є спільна інвестиційна та виробнича діяльність учасників на основі об`єднання їх початкових та додаткових вкладів без створення юридичної особи по відновленню, будівництву, реконструкції та модернізації об`єктів робіт ділянки надр в межах програми робіт спільної діяльності, видобуток, підготовка, транспортування, зберігання вуглеводнів, видобутих з об`єктів робіт, та їх реалізація з метою видобутку додаткових вуглеводнів з Струтинського та Спаського родовищ та одержання прибутку.

Відповідно до п. 10.3. Договору про СД зобов`язання, що в процесі спільної діяльності виникають перед третіми особами за цивільно-правовими угодами або перед державними органами, у зв`язку із використанням надр, враховуються на балансі спільної діяльності і предметом відповідальності сторони 2.

В подальшому, 16.09.2022 між оператором спільної діяльності - Товариством з обмеженою відповідальністю «ДАШАВА» (ТОВ «Дашава») (орендар) та Публічним акціонерним товариством «Укрнафта» (орендодавець) було укладено Договір оренди свердловини №01001/2162/153/22-ОР/27-ОР (надалі - Договір оренди), відповідно до п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно, яке знаходиться в Івано-Франківській області, а саме свердловини №42, 51, 68 Струтинського родовища, №55, 67, 72 Спаського родовища (надалі - майно), що є власністю ПАТ «Укрнафта» і знаходиться на балансі НГВУ «Долинанафтогаз».

Приймання-передача майна, що орендується орендарем, здійснюється комісійно на підставі акту приймання-передачі свердловин №42, 51, 68 Струтинського родовища, №55, 67, 72 Спаського родовища в оренду, який оформлюється орендодавцем, підписується повноважними представниками сторін, скріплюється печатками і є невід`ємною частиною договору. (п. 2.1. Договору).

Відповідно до п. 3.1. Договору термін оренди розпочинається з моменту прийняття свердловини №42, 51, 68 Струтинського родовища, №55, 67, 72 Спаського родовища (майна) орендарем за актом приймання-передачі свердловин і діє до 31.12.2023 року.

Орендна плата вноситься орендарем у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів за реквізитами, вказаними у розділі 13 - юридичні адреси та реквізити сторін, щомісячно до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, на підставі рахунку, виставленого орендодавцем. (п. 4.3. Договору).

Плата за користування земельними ділянками, на яких розташовано майно, що передається в оренду, компенсується орендарем у складі послуг на експлуатацію свердловин №42, 51, 68 Струтинського родовища, №55, 67, 72 Спаського родовища. (п. 4.6. Договору).

Відповідно до п. 6.5. Договору у випадку закінчення строку оренди або припинення дії даного Договору, орендар зобов`язаний повернути орендоване майно орендодавцю.

Повернення майна орендодавцю здійснюється на підставі акту приймання-передачі свердловин (оформлюється у вигляді додатку до даного Договору і стає його невід`ємною частиною), який підписується повноважними представниками сторін та скріплюється печатками сторін. Акт приймання-передачі свердловин складає та надає орендар орендодавцю. Для проведення процедури здачі-приймання, в разі необхідності та наявності заяви про це хоча б однієї з сторін, може бути створено двосторонню комісію. (п. 7.1. Договору).

Майно, що орендується, вважається фактично переданим орендодавцю з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі свердловин. (п. 7.3. Договору).

Даний Договір вступає в силу з моменту підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення підписів печатками сторін, затвердження його уповноваженим представником ПАТ «Укрнафта» і дати підписання сторонами акту приймання-передачі свердловин №42, 51, 68 Струтинського родовища, №55, 67, 72 Спаського родовища і діє до 31.12.2023 року включно, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення. (п. 10.1. Договору).

Пунктом 10.5. Договору орендодавець вправі вимагати дострокового розірвання договору та повернення майна у разі невиконання або неналежного виконання орендарем обов`язків, передбачених цим Договором. В разі відмови орендаря повернути майно за актом протягом семи робочих днів, воно вважається повернутим орендодавцю на 8-й робочий день від дати отримання зазначеного вище повідомлення.

Додатком до Договору сторони підписали Протокол узгодження розміру плати за оренду свердловини.

За актами приймання-передачі свердловини від 11.10.2022 року орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування свердловини №42 та №51 Струтинського родовища.

Як зазначає позивач, після закінчення строку Договору (31.12.2023 року) орендар продовжував користуватися свердловинами №42 та №51 Струтинського родовища, а тому листом №01/01/09/25/01/07-02/02/299 від 24.06.2024 року позивач надіслав відповідачу повідомлення про дострокове розірвання договору, в якому зазначив про розірвання договору, необхідність повернення за актами свердловин та сплати орендної плати згідно рахунку №01001/2162/153/22-ОР/27-ОР/12/23 від 21.06.2024 року на суму 89 794,56 грн (орендна плата за січень-червень 2024 року). До повідомлення позивачем додано акти приймання-передачі(повернення.) орендованого майна, підписаного зі сторони позивача.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №552 відповідач вказане повідомлення отримав 08.07.2024 року (копія міститься в матеріалах справи).

При цьому, 13.08.2024 року позивачем направлено відповідачу претензію №01/01/09/25/04/01-01/04/380 про сплату заборгованості за оренду за січня по липень 2024 року. До претензії додано рахунок №01001/2162/153/22-ОР/27-ОР/12/23 від 17.07.2024 року на суму 8 475,72 грн (копії доказів направлення листа №612 містяться в матеріалах справи).

Відповідача лист №612 отримав 22.08.2024 року.

Звертаючись до суду з даним позовом, вказуючи, що відповідач продовжував користуватись орендованим майном, позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості з орендної плати в розмірі 98 270,28 грн (за період з 01.01.2024 року по 17.07.2024 року), суму пені в розмірі 6 705,96 грн, суму штрафу в розмірі 6 878,92 грн, 3% річних в розмірі 549,66 грн та суму інфляційних втрат в розмірі 538,77 грн.

Відповідач заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначив, що дія договору не продовжена і позивач не мав намір продовжувати договір оренди, про що в своїх листах чітко зазначив. Відповідач вказував, що оскільки позивач підписав і направив в січні 2024 року акти про повернення свердловини, то він визнав факт повернення свердловини, а орендар самостійно без позивача не міг прийняти рішення про продовження користування свердловинами. При цьому, відповідач наголосив на тому, що акти підписані зі сторони позивача і свідчать про припинення дії Договору.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами Договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором оренди.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень стст 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, згідно зі ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.

Частиною 1 ст. 762 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як встановлено судом вище, згідно Договору відповідач є орендарем, зокрема, свердловини №42 та №51 Струтинського родовища.

Пунктом 3.1. Договору сторони встановили, що термін оренди розпочинається з моменту прийняття свердловини №42, 51, 68 Струтинського родовища, №55, 67, 72 Спаського родовища (майна) орендарем за актом приймання-передачі свердловин і діє до 31.12.2023 року.

Як зазначив відповідач, оскільки дія Договору не пролонгувалась після 31.12.2023 року, Договір є припиненим у зв`язку з тим, що закінчився строк дії на який його було укладено.

При цьому, відповідачем надано до матеріалів справи лист позивача №01/01/16/03-02/01/8952 від 29.12.2023 року, в якому позивач повідомляє відповідача про те, що у зв`язку з стандартизацією процесів та умов розрахунку орендної плати з 01.01.2024 року буде змінено порядок розрахунку орендної плати і за результатами проведених нарад ПАТ «Укрнафта» погоджено укладання договору оренди по свердловинах №42, 51 Струтинського родовища. Додатком до листа було прикладено типовий договір свердловин з додатками та акти приймання-передачі.

Листом №01/01/09/25/01/07-02/02/16 від 08.01.2024 року позивач направив відповідачу договір оренди свердловини на 2024 рік для підписання.

У відповідь листом №6Д від 12.01.2024 року відповідач просив розглянути протокол узгодження розбіжностей про проекту договору.

Листом №01/01/06/12-02/01/726 від 26.01.2024 року позивач вказав, що термін дії договору спливав 31.12.2023, тому необхідним є підписання зі сторони відповідача договору в новій редакції, разом із актами. Позивач також повідомив, що у разі непідписання відповідачем договору та актів в строк до 18:00 години 24.01.2024 року, відповідачем буде свідомо прийнято рішення про відмову від підписання договору, у зв`язку з чим буде необхідність підписання відповідачем актів про повернення позивачу свердловин №42, 51 Струтинського родовища.

Листом №09Д від 29.01.2024 року відповідач просив позивача провести засідання комітету з управління спільною діяльністю задля прийняття рішення.

Враховуючи зазначене листування сторін, твердження відповідача щодо того, що позивач не бажав продовжувати дію Договору підтверджуються в частині того, що позивач мав намір змінити вартість оренди свердловин, у зв`язку з чим була необхідні повернення відповідачем свердловин №42, 51 Струтинського родовища за відповідними актами повернення за Договором та підписання в подальшому договору оренди в новій редакції і актів приймання-передачі свердловин за новим договором.

При цьому, суд наголошує на тому, що відповідно до п. 6.5. Договору у випадку закінчення строку оренди або припинення дії даного Договору, орендар зобов`язаний повернути орендоване майно орендодавцю.

Повернення майна орендодавцю здійснюється на підставі акту приймання-передачі свердловин (оформлюється у вигляді додатку до даного Договору і стає його невід`ємною частиною), який підписується повноважними представниками сторін та скріплюється печатками сторін. Акт приймання-передачі свердловин складає та надає орендар орендодавцю. (п. 7.1. Договору).

Нормою статті 764 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Проте, з урахуванням наданих сторонами доказів до матеріалів справи, не підтверджується факт повернення відповідачем позивачу за актами приймання-передачі свердловин №42, 51 Струтинського родовища, у зв`язку з чим договір продовжив свою дію після 31.12.2023 року.

Окрім того, надані відповідачем до матеріалів справи акти приймання-передачі (повернення) орендованого майна датовані 2023 роком, не можуть бути прийняті судом в якості доказу повернення відповідачем позивачу свердловин №42, 51 Струтинського родовища, оскільки вказані акти не містять ні підпису виконавчого директора відповідача, ні відбитку печатки відповідача, що є обов`язковим елементом актів повернення згідно з нормою п. 7.1. Договору.

Відповідно до п. 10.5. Договору орендодавець вправі вимагати дострокового розірвання договору та повернення майна у разі невиконання або неналежного виконання орендарем обов`язків, передбачених цим Договором. В разі відмови орендаря повернути майно за актом протягом семи робочих днів, воно вважається повернутим орендодавцю на 8-й робочий день від дати отримання зазначеного вище повідомлення.

На виконання зазначеного припису Договору, у зв`язку з тим, що відповідач після закінчення строку Договору (31.12.2023 року) продовжував користуватися свердловинами №42 та №51 Струтинського родовища, позивач листом №01/01/09/25/01/07-02/02/299 від 24.06.2024 року повідомив відповідача про дострокове розірвання договору.

Відповідач рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №552 отримав 08.07.2024 року, докази чого містяться в матеріалах справи, у зв`язку з чим, керуючись п. 10.5. Договору на 8-й робочий день від дати отримання зазначеного вище повідомлення, тобто з 17.07.2024 року, Договір є припиненим а свердловини №42 та №51 Струтинського родовища є такими, що повернуті відповідачем позивачу.

При цьому, відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їх повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Цей правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 у справі № 922/2391/16.

Як вже встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 15.01.2025 №910/9936/24, яке набрало законної сили згідно Ухвали Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2025 року:

«…в січні 2024 свердловина 42 Струтин продовжувала перебувати в оренді відповідача відповідно до діючих умов пунктів 7.2. та 10.1. договору оренди свердловин № 11/07/01/01001/2162/153/22-ОР/27-ОР від 16.09.2022 та і у фактичному володінні та користуванні відповідача, оскільки останній не повернув із оренди цю свердловину позивачу; без жодних зауважень, в січні 2024 продовжував замовляти її капітальний ремонт на підставі додаткових планів робіт від 02.01.2024 , 09.01.2024, 09.01.2024, 13.01.2024 та 15.01.2024; не підписував і не повертав позивачу акт приймання-передачі (повернення) орендованого майна по свердловині 42 Струтин; пропозицію зупинки видобутку з свердловини №42 Струтинського родовища, відповідач направив тільки 29.01.2024, про що свідчить лист №8Д від 29.01.2024.

Більше того, відповідач на підставі листа №13Д від 05.02.2024 продовжував наплавляти позивачу "Замовлення на виконання робіт бригадою ПРС, КРС в свердловині 51 Струтинського родовища", що поряд із свердловиною №42 Струтинського родовища, є іншою орендованою свердловиною по договору оренди свердловин № 11/07/01/01001/2162/153/22-ОР/27-ОР від 16.09.2022 р.

Так, дострокове розірвання договору оренди свердловин №11/07/01/01001/2162/153/22-ОР/27-ОР від 16.09.2022 відбулось у відповідності до п.10.4.1 договору, на підставі надісланого Оператору СД ТОВ "ДАШАВА" повідомлення № 01/01/09/25/01/07¬02/02/299 від 24 червня 2024, яке отримане ним 08.07.2024.».

Таким чином, суд зазначає, що не підлягають доведенню обставини дострокового розірвання Договору на підставі повідомлення відповідача про намір дострокового розірвання договору.

При цьому, частиною другою статті 795 Цивільного кодексу України встановлено, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Враховуючи те, що відповідач лист про розірвання договору отримав 08.07.2024 року, керуючись п. 10.5. Договору з 17.07.2024 року Договір є припиненим а свердловини №42 та №51 Струтинського родовища є такими, що повернуті відповідачем позивачу.

Відповідно до частини четвертої статті 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Згідно п. 4.8. Договору орендна плата сплачується орендарем незалежно від результатів його діяльності, в тому числі ефективності використання майна.

Враховуючи встановлені вище обставини, у зв`язку фактичним поверненням відповідачем позивачу за актами свердловини №42 та №51 Струтинського родовища лише на підставі листа №01/01/09/25/01/07-02/02/299 від 24.06.2024 року, отриманого 08.07.2024 року, з матеріалів справи вбачається, що за надані позивачем орендні послуги відповідач у повному обсязі не розрахувався, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість у період з 01.01.2024 року по 17.07.2024 року з орендної плати в розмірі 98 270,28 грн.

Відповідно до п. 4.3. Договору орендна плата вноситься орендарем у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів за реквізитами, вказаними у розділі 13 - юридичні адреси та реквізити сторін, щомісячно до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, на підставі рахунку, виставленого орендодавцем.

З матеріалів справи вбачається, що розрахунки відповідачем, за умовами Договору, в повному обсязі, з позивачем, не проведено.

Отже, Суд зазначає, що факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем за Договором по сплаті орендної плати підтверджується матеріалами справи на суму в розмірі 98 270,28 грн, що відповідачем належними доказами не спростовано і не оспорено.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як вже зазначалось вище, пунктом 4.3. Договору сторони чітко визначили строки сплати орендних платежів.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, суд зазначає, що відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору не здійснив сплату по орендній платі за вказаний вище період, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з орендної плати в розмірі 98 270,28 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого зобов`язання за Договором у частині своєчасної сплати орендних платежів позивачем заявлено до стягнення з відповідача 6 705,96 грн пені та 6 878,92 грн штрафу.

Пунктом 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 231 Господарського кодексу України у разі, якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, за порушення строків виконання зобов`язання, якщо інше не передбачено законом чи договором, стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

У даному випадку, суд вважає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Перевіривши розрахунки штрафу в сумі 6 878,92 грн та пені в сумі 6 705,96 грн, судом встановлено, що вони є арифметично вірними, відповідають положенню чинного законодавства та підлягають задоволенню.

Щодо заявленої позовної вимоги про стягнення з відповідача 549,66 грн суми 3% річних та 538,77 грн суми інфляційних втрат, то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекси споживчих цін (індекси інфляції), які є показниками загального рівня інфляції в економіці, розраховуються в цілому за місяць, а не на конкретні дати. Встановлено, що вони розраховуються Державним комітетом статистики України щомісячно та публікуються в наступному за звітним місяці.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Згідно з Листом Державного комітету статистики України № 11/1-5/73 від 13.02.2009 також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов`язань.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997, відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, інфляційні втрати мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає п. 6 Наказу Держкомстату №265 від 27.07.2007 "Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін", відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобов`язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов`язання, за період з моменту виникнення обов`язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов`язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 910/21564/16 від 10.07.2019.

Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок сум 3% річних та інфляційних втрат, на предмет арифметичної правильності та відповідності вимогам закону, судом встановлено, що він здійснений вірно, а тому до стягнення з відповідача підлягає сума 3% річних в розмірі 549,66 грн та сума інфляційних втрат в розмірі 538,77 грн.

Згідно із ч. 2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовано, водночас позивачем не доведено суду наявності правових підстав для покладення на відповідача відповідальності за неналежне виконання умов Договору у вигляді санкцій понад суми, визнані судом обґрунтованими.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову в повному обсязі.

Судовий збір, у розмірі 3 028,00 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, покладається на відповідача.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дашава" (, місцезнаходження: 04071, м. Київ, вул. Ярославська, буд. 4-Б) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (, місцезнаходження: 040503, м. Київ, пров. Несторівський, буд. 3-5) суму орендно плати в розмірі 98 270,28 грн (дев`яносто вісім тисяч двісті сімдесят гривень 28 копійок), суму пені в розмірі 6 705,96 грн (шість тисяч сімсот п`ять гривень 96 копійок), суму штрафу в розмірі 6 878,92 грн (шість тисяч вісімсот сімдесят вісім гривень 92 копійки), суму 3% річних в розмірі 549,66 грн (п`ятсот сорок дев`ять гривень 66 копійок), суму інфляційних втрат в розмірі 538,77 грн (п`ятсот тридцять вісім гривень 77 копійок) та суму судового збору в розмірі 3 028,00 грн (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене 28.04.2025 року.

Суддя С. МОРОЗОВ