ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.04.2025м. СумиСправа № 920/265/25

Господарський суд Сумської області у складі судді Жерьобкіної Є.А.,

Розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу № 920/265/25:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Енергосервіс» (42703, Сумська область, м. Охтирка, вул. Армійська, буд. 1, ),

до відповідача Фізичної особи підприємця Пересадька Романа Івановича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

про стягнення 50499 грн 91 коп.,

1. Стислий виклад позицій сторін у справі.

1.1. 24.02.2025 позивач звернувся до Господарського суду Сумської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість на загальну суму 50499 грн 91 коп., у тому числі: 13584 грн 52 коп. пеня, 5897 грн 89 коп. 3% річних, 31017 грн 50 коп. інфляційні втрати.

1.2. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що протягом дії договору оренди відповідач, в порушення п. 5.2 договору, несвоєчасно сплачував орендну плату, тому, відповідно до п. 8.1 договору та ст. 625 Цивільного кодексу України у нього виникло право на стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат на загальну суму 50499 грн 91 коп.

1.3. Відповідач у поданому відзиві визнає факт укладання договору оренди, користування майном за договором, факт несвоєчасної сплати орендних платежів. Разом з цим, відповідач вказує на те, що позивачем невірно здійснено розрахунок пені, невірно застосовано положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, щодо обмеження строку нарахування пені; згідно розрахунку відповідача сума пені становить 12091 грн 93 коп. Також відповідач просить зменшити розмір штрафних санкцій на 90% та стягнути з відповідача на користь позивача 1209 грн 19 коп. пені, 589 грн 79 коп. 3% річних та 3101 грн 75 коп. інфляційних втрат.

2.Заяви, які подавались сторонами. Процесуальні дії, які вчинялись судом.

2.1. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2025 справу № 920/265/25 призначено судді Жерьобкіній Є.А.

2.2. Ухвалою від 26.02.2025 Господарський суд Сумської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 920/265/25; визначив, що справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами; надав відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 165 ГПК України; надав позивачу семиденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подання відповіді на відзив відповідно до ст. 166 ГПК України; надав відповідачу семиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення до ст. 167 ГПК України.

2.3. За приписами ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

2.4. Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

2.5. 28.02.2025 представнику відповідача надано дозвіл на ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді за заявою (вх. № 848 від 28.02.2025).

2.6. 17.03.2025 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву (вх. № 1128 від 17.03.2025), згідно якого визнає факт укладання договору оренди, користування майном за договором, факт несвоєчасної сплати орендних платежів. Разом з цим, відповідач вказує на те, що позивачем невірно здійснено розрахунок пені, невірно застосовано положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, щодо обмеження строку нарахування пені. Згідно розрахунку відповідача сума пені становить 12091 грн 93 коп. У поданому відзиві відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 90% та стягнути з відповідача на користь позивача 1209 грн 19 коп. пені, 589 грн 79 коп. 3% річних та 3101 грн 75 коп. інфляційних втрат, в іншій частині позову відмовити; вирішити питання про розподіл судових витрат після ухвалення судового рішення по суті позовних вимог.

2.7. 21.03.2025 позивач подав до суду відповідь на відзив (вх. № 1224 від 21.03.2025), в якій підтримує позовні вимоги в повному обсязі.

2.8. Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подання доказів в обґрунтування своїх позицій по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарський суд, в межах наданих йому повноважень, створив належні умови для реалізації учасниками процесу своїх прав.

3. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

3.1. 30.09.2020 між позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Енергосервіс» (орендодавець) та відповідачем фізичною особою підприємцем Пересадьком Романом Івановичем (орендар) укладений договір № 54 оренди нежитлового приміщення, відповідно до умов якого позивач передає, а відповідач приймає у строкове платне володіння і користування без права викупу нежитлові приміщення кімнати № 80, 106, 107, 117, 118, 119, 120 згідно загального плану БТІ, які розташовані на другому поверсі, та кімнати № 146, 148, 149, 154, 155, 165 згідно загального плану БТІ, які розташовані на третьому поверсі будівлі, що знаходиться за адресою: Сумська область, м. Охтирка, вул. Армійська, будинок під номером 1. Загальна площа орендованих приміщень складала 299 кв. м.

3.2. Відповідно до п. 4.1 договору, договір вступає в силу з моменту підписання акту приймання-передачі майна в оренду і діє до 31.08.2021 включно.

3.3. Відповідно до п. 5.1, 5.2 договору, орендна плата складає 5000 грн 00 коп. без ПДВ на місяць. Орендна плата сплачується орендарем орендодавцю один раз на місяць не пізніше 20 числа поточного місяця.

3.4. Відповідно до п. 8.1 договору, за прострочення внесення орендної плати та інших платежів, передбачених даним договором, орендар сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, а також проценти за користування коштами орендодавця в розмірі 10% за місяць від суми належного платежу.

3.5. Згідно акту приймання-передачі майна в оренду від 01.10.2020 року, об`єкт оренди було передано відповідачу (а. с. 16).

3.6. Відповідно до п. 9.7 договору, будь-які зміни та доповнення до договору мають юридичну силу тільки в тому випадку, якщо вони викладені в письмовій формі, підписані обома сторонами та мають печатки.

3.7. 31.08.2021 між сторонами укладено додаткову угоду № 1 про зміну договору оренди нежитлового приміщення № 54 від 30.09.2020, згідно якої сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору оренди нежитлового приміщення № 54 від 30 вересня 2020 року до 31 серпня 2022 року включно. Всі інші умови договору, не змінені цією угодою, залишаються чинними у попередній редакції і сторони підтверджують їх обов`язковість щодо себе.

3.8. 31.08.2022 договір № 54 оренди нежитлового приміщення від 30.09.2020 припинив дію, у зв`язку із закінченням терміну, на який його було укладено.

3.9. Факт надання позивачем послуг за договором оренди у період жовтень 2020 року серпень 2022 року на загальну суму 104000 грн 00 коп. підтверджується рахунками-фактури (а. с. 25-35), актами прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг): № 680/1 від 31.10.2020, № 721/1 від 30.11.2020, № 744 від 31.12.2020, № 41 від 31.01.2021, № 41 від 28.02.2021, № 101 від 31.03.2021, № 140 від 30.04.2021, № 185 від 31.05.2021, № 231 від 30.06.2021, № 269 від 31.07.2021, № 320 від 31.08.2021, № 358 від 30.09.2021, № 402 від 31.10.2021, № 448 від 30.11.2021, № 494 від 31.12.2021, № 18 від 31.01.2022, № 62 від 28.02.2022, № 130 від 30.04.2022, № 152 від 31.05.2022, № 181 від 30.06.2022, № 215 від 31.07.2022, № 254 від 31.08.2022. Акти підписані сторонами без зауважень. Наказом № 55 від 04.04.2022 позивач вирішив скасував нарахування орендної плати за березень 2022 року; на період квітень травень 2022 року нарахування орендної плати здійснювати в наступному розмірі: квітень 2022 року 30% від розміру орендної плати, встановленого договором оренди, травень 2022 року 50 % від розміру орендної пати, встановленого договором (а. с. 37-48).

3.10. Заборгованість з орендних платежів за договором в сумі 104000 грн 00 коп. сплачена відповідачем, що підтверджується заключними виписками по рахунку: 14.04.2023 в сумі 10000 грн 00 коп., 16.05.2023 в сумі 10000 грн 00 коп., 13.06.2023 в сумі 10000 грн 00 коп., 12.07.2023 в сумі 10000 грн 00 коп., 21.08.2023 в сумі 64000 грн 00 коп. (а. с. 18-20).

3.11. Позивач вказує на те, що станом на дату звернення до суду заборгованість з орендної пати відповідачем погашена, разом з цим, враховуючи порушення умов договору щодо строку оплати (п. 5.2 договору), відповідачу нараховані 13584 грн 52 коп. пені, 5897 грн 89 коп. 3% річних, 31017 грн 50 коп. інфляційних втрат.

4. Оцінка доказів з посиланням на норми права, якими керувався суд. Висновки суду.

4.1. Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

4.2. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

4.3. Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

4.4. Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони, відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

4.5. Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять пункти (умови), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

4.6. Отже, усі умови договору навіть ті, що не є обов`язковими для того чи іншого виду договору, проте погоджені сторонами та містяться у договорі, є обов`язковими для виконання сторонами за договором.

4.7. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами

4.8. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

4.9. Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

4.10. Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

4.11. Статтею 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

4.12. Згідно ст. 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

4.13. Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

4.14. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

4.15. Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Під виконанням зобов`язань слід розуміти здійснення кредитором і боржником дій щодо реалізації прав та обов`язків, що випливають з договору.

4.16. Спір у цій справі виник у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 54 оренди нежитлового приміщення від 30.09.2020 в частині строків сплати орендної плати.

4.17. Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується: факт укладення 30.09.2020 договору оренди нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: Сумська область, м. Охтирка, вул. Армійська, будинок під номером 1; факт користування відповідачем приміщенням за договором оренди протягом жовтня 2020 року серпня 2022 року; факт здійснення орендних платежів відповідачем з порушенням строків оплати, установлених п. 5.2 договору оренди; факт повного погашення відповідачем заборгованості з орендних платежів станом серпень 2023 року.

Щодо стягнення пені.

4.18. Вважається, що боржник прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, установлений договором чи законом (п. 1 ст. 612 ЦК України). Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені договором або законом, зокрема у вигляді сплати неустойки.

4.19. У відповідності до частини другої статті 193 Господарського кодексу України, порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

4.20. Згідно з приписами статей 216-218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

4.21. Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина перша статті 230 ГК України).

4.22. Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

4.23. За змістом ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

4.24. Частиною 4 статті 231 Цивільного кодексу України визначено, що розмір штрафних санкцій встановлюється законом. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договорі розмірі.

4.25. Законодавець пов`язує можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань саме з умовами їх встановлення у договорі за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій.

4.26. Частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

4.27. Однак, саме зобов`язання зі сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, інакше буде порушуватись принцип свободи договору, оскільки сторони мають право і не встановлювати жодних санкцій за порушення строків розрахунку.

4.28. Пунктом 8.1 договору сторони погодили, що за прострочення внесення орендної плати та інших платежів, передбачених даним договором, сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, а також проценти за користування коштами орендодавця в розмірі 10% за місяць від суми належного платежу.

4.29. Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

4.30. Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України.

4.31. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 16.12.2021 у справі № 925/1386/19, приписами ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено період часу, за який нараховується пеня, і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Водночас, хоча законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього строку, але такий строк, з урахуванням положень статей 251, 252 Цивільного кодексу України має бути визначений. При цьому перебіг вказаного строку починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок перебігу такого строку не може бути змінений за згодою сторін.

4.32. Згідно зі ст. 251 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

4.33. Статтею 252 Цивільного кодексу України передбачено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

4.34. З урахуванням положень ст. 251, 252 Цивільного кодексу України, суд установив, що пункт 8.1 договору не містить ні іншого строку, відмінного від встановленого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, який є меншим або більшим шести місяців, ні вказівки на подію, що має неминуче настати, ні зазначення «до дати фактичного виконання», тощо.

4.35. Згідно з поданим розрахунком, позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 13584 грн 52 коп.

4.36. Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, з урахуванням ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, суд установив, що він є арифметично неправильним. Враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасної сплати орендної плати, сума пені, що підлягає стягненню становить 12239 грн 99 коп. Тому нарахування пені у розмірі 1344 грн 53 коп. є необґрунтованим, суд відмовляє у позові в цій частині.

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

4.37. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання , на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

4.38. Згідно наданого позивачем розрахунку, відповідачу нараховані 5897 грн 89 коп. 3% річних та 31017 грн 50 коп. інфляційних втрат.

4.39. Відповідно до ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України, суд при ухваленні рішення не може виходити в рішенні за межі позовних вимог.

4.40. Враховуючи встановлений судом факт прострочення відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем, перевіривши розрахунки позивача щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, не виходячи за межі позовних вимог в цій частині, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 5897 грн 89 коп. 3% річних та 31017 грн 50 коп. інфляційних втрат є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо зменшення розміру штрафних санкцій.

4.41. У відзиві на позовну заяву (вх. № 1128 від 17.03.2025) відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 90%, стягнути з відповідача на користь позивача 1209 грн 19 коп. пені, 589 грн 79 коп. 3% річних та 3101 грн 75 коп. інфляційних втрат.

4.42. Відповідач звертає увагу на те, що період дії договору оренди припадає в тому числі на період початку військової агресії російської федерації; об`єкт оренди розташований у місті Охтирка, який у 2022 році потерпав від обстрілів ворожих військ, тому ведення бізнесу там було майже не можливо.

4.43. У подальшому, відповідач почав сплачувати заборгованість з орендної плати до повного погашення боргу, що свідчить про належну поведінку та бажання вирішити всі питання мирним шляхом.

4.44. Відповідач зауважує, що метою пені є саме стимулювання боржника до правомірної поведінки, а не особистого збагачення кредитора. Зазначений принцип не може бути досягнутий за умови відсутності боргових зобов`язань відповідача перед позивачем.

4.45. Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

4.46. Тлумачення частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

4.47. Згідно з положеннями ч.1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

4.48. Частиною 2 ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

4.49. Відповідно до положень ст. 3, ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства, та, водночас, засадами, на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність та справедливість.

4.50. На підставі ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені) до її розумного розміру (аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 925/577/21, від 28.06.2022 у справі № 902/653/21).

4.51. Оцінюючи наведені відповідачем доводи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування правового механізму зменшення розміру пені.

4.52. Враховуючи вищевикладене, суд приймає до уваги відсутність доказів на підтвердження понесення позивачем збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором або погіршення матеріального стану підприємства саме у зв`язку з діями відповідача; враховує ступінь виконання основного зобов`язання з боку відповідача; вважає за доцільне зменшити розмір нарахування пені на 20 %, та стягнути з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 9791 грн 99 коп.

4.53. Також суд зазначає, що за змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

4.54. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само, як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

4.55. Оскільки 3% річних та інфляційні втрати не відносяться до штрафних санкцій, передбачених ст. 230 Господарського кодексу України, ст. 549 Цивільного кодексу України, чинним законодавством не передбачено можливості зменшення їх розміру в порядку, передбаченому ст. 233 Господарського кодексу України та ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України.

4.56. Враховуючи викладене, суд відмовляє у клопотанні відповідача про зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат, а позовні вимоги в частині стягнення 5897 грн 89 коп. 3% річних та 31017 грн 50 коп. інфляційних втрат підлягають задоволенню в повному обсязі.

5. Розподіл судових витрат між сторонами.

5.1. Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

5.2. Відповідно до ч. 1, 2, п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір сплачується у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

5.3. Згідно абзацу 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 3028 гривень.

5.4. За приписами ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

5.5. Суд установив, що позивачем заявлено 1 вимогу майнового характеру стягнення 50499 грн 91 коп.

5.6. Як доказ сплати судового збору позивачем до позову додано платіжну інструкцію № 2024 від 18.02.2025 на суму 3028 грн 00 коп.

5.7. Разом з цим, враховуючи ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання цього позову підлягав сплаті судовий збір в сумі 2422 грн 40 коп.

5.8. Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору в сумі 2442 грн 40 коп. покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 2, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи підприємця Пересадька Романа Івановича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Енергосервіс» (42703, Сумська область, м. Охтирка, вул. Армійська, буд. 1, ) 9791 грн 99 коп. пені, 5897 грн 89 коп. 3% річних, 31017 грн 50 коп. інфляційних втрат, 2442 грн 40 коп. витрат зі сплати судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене та підписане суддею 02.05.2025.

Суддя Є.А. Жерьобкіна