РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.04.2025Справа № 910/12002/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., за участю секретаря судового засідання Легкої А.С., розглянув господарську справу

за позовом Деснянської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону в інтересах держави в особі

1. Міністерства оборони України

2. Остерської квартирно-експлуатаційної частини (району)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВА ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ"

про визнання недійсними додаткових угод до договору, стягнення 3 967 334,12 грн.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Деснянська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Центрального регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Остерської квартирно-експлуатаційної частини (району) звернулась з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВА ЕЛЕКТРИЧНАК КОМПАНІЯ" про визнання додаткових угод до договору № 20 про постачання електричної енергії споживачу від 22.02.2021 недійсними та стягнення 3967334,12 грн. безпідставно одержаних коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що додаткові угоди укладено з порушенням вимог пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", що є підставою для визнання їх недійсними на підставі ст. 203, 215 Цивільного кодексу України. Крім того, з відповідача підлягають стягненню 3 967 334,12 грн. на підставі ст. 1212 Цивільного Кодексу України, що становить різницю між сумою, що фактично перераховано відповідачу та сумою, що підлягала сплаті за електроенергію за ціною договору.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 28.10.2024 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, ухвалив справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

18.11.2024 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував, посилаючись на те, що прокурор не наділений повноваженнями на представництво інтересів держави в суді в особі позивачів у даній справі.

26.11.2024 позивач 1. подав суду відповідь на відзив, в якій проти викладених відповідачем у відзиві обставинах заперечував.

28.11.2024 прокурор подав суду відповідь на відзив, в якій проти викладених відповідачем у відзиві обставинах заперечував.

02.12.2024 відповідач подав суду заперечення на відповідь на відзив позивача 1., в яких проти викладених у відповіді на відзив обставинах заперечував.

04.12.2024 відповідач подав суду заперечення на відповідь на відзив прокурора, в яких проти викладених у відповіді на відзив обставинах заперечував.

09.01.2025 позивач 2. подав суду відповідь на відзив, в якій проти викладених відповідачем у відзиві обставинах заперечував.

14.01.2025 відповідач подав заяву про залишення без розгляду відповіді на відзив позивача 2.

20.01.2025 відповідач подав суду заперечення на відповідь на відзив позивача 2., в яких проти викладених у відповіді на відзив обставинах заперечував.

У судовому засіданні 28.01.2025 суд постановив закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті.

У судовому засіданні 08.04.2025 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення прокурора, представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Остерською квартирно-експлуатаційною частиною (району) (позивач 2.) проведено відкриті торги щодо закупівлі електричної енергії.

Оголошення № UA-2020-11-19-003154-b про проведення відкритих торгів було опубліковано на офіційному веб-порталі "Prozorro".

За результатами проведених відкритих торгів 22.02.2021 між позивачем 2. (споживачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВА ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ" (відповідачем, постачальником) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 20, відповідно до якого постачальник продає електричну енергію (код ДК 021:2015: 09310000-5 Електрична енергія) споживачу, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Договором передбачено, що відповідач зобов`язався поставити позивачу 2. у 2021 році 9500000 кВт./год. за ціною 1,672716 грн. (з ПДВ) за 1 кВт./год.

Розділом 14 договору визначено загальну вартість електричної енергії у розмірі 17953818,40 грн., у т.ч. ПДВ - 2564831, 20 грн.

У подальшому між позивачем 2. та відповідачем укладено 9 додаткових угод до договору.

Додаткова угода від 30.03.2021 № 2 до Договору, якою внесені зміни до п. 1 Додатку 2 до Договору, та зазначено, що ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тарифи) - 1,9499 грн з ПДВ за 1 кВт/год (збільшилась на 16,57% від комерційної пропозиції).

Додаткова угода від 30.04.2021 № 3 до Договору, якою внесені зміни до п. 1 Додатку 2 до Договору, та зазначено, що ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тарифи) - 2,038 грн з ПДВ за 1 кВт/год (збільшилась на 21,83% від комерційної пропозиції).

Додаткова угода від 03.09.2021 № 4 до Договору, якою внесені зміни до п.1 Додатку 2 до Договору, та зазначено, що ціна (тариф) електричної енергії, у в числі диференційовані ціни (тарифи) - 2,2065 грн з ПДВ за 1 кВт/год (збільшилась на 31,9% від комерційної пропозиції).

Додаткова угода від 03.09.2021 № 5 до Договору, якою внесені зміни до п. 1 Додатку 2 до Договору, та зазначено, що ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тарифи) - 2,3916 грн з ПДВ за 1 кВт/год (збільшилась на 42,97% від комерційної пропозиції).

Додаткова угода від 06.09.2021 № 6 до Договору, якою внесені зміни до п. 1 Додатку 2 до Договору, та зазначено, що ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тарифи) - 2,4462 грн з ПДВ за 1 кВт/год (збільшилась на 46,24% від комерційної пропозиції).

Додаткова угода від 24.09.2021 № 7 до Договору, якою внесені зміни до п. 1 Додатку 2 до Договору, та зазначено, що ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тарифи) - 2,5851 грн з ПДВ за 1 кВт/год (збільшилась на 54,54% від комерційної пропозиції);.

Додаткова угода від 30.09.2021 № 8 до Договору, якою внесені зміни до п. 1 Додатку 2 до Договору, та зазначено, що ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тарифи) - 2,7636 грн з ПДВ за 1 кВт/год (збільшилась на 65,21 % від комерційної пропозиції).

Додаткова угода від 28.10.2021 № 9 до Договору, якою внесені зміни до Додатку п. 1 Додатку 2 до Договору, та зазначено, що Ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тарифи) - 3,00468 грн з ПДВ за 1 кВт/год (збільшилась на 79,62% від комерційної пропозиції).

Додаткова угода від 10.11.2021 № 10 до Договору, якою внесені зміни п. 1 Додатку 2 до Договору, та зазначено, що Ціна (тариф) електричної енергії у тому числі диференційовані ціни (тарифи) - 3,1325 грн з ПДВ за 1 кВт/год (збільшилась на 87,27%).

Як вбачається з матеріалів справи передавання товару здійснювалося за актами купівлі-продажу електричної енергії.

Зокрема відповідно до Акту купівлі-продажу електричної енергії від 16.03.2021 №/1, Постачальником передано електричної енергії в кількості 1020 МВт/год на загальну суму 1 840 810,32 грн з ПДВ (вартість 1 кВт.год - 1,80471 грн. з ПДВ) за які Споживачем відповідно до платіжних доручень № 175 від 16.03.2021 та № 176 від 16.03.2021 проведено оплату в повному обсязі.

Відповідно до Акту купівлі-продажу електричної енергії від 14.04.2021 № /1, Постачальником передано електричної енергії е кількості 735,510 МВт/год на загальну суму 1 434 173,89 грн з ПДВ (вартість 1 кВт.год - 1,9499 грн. з ПДВ) за які Споживачем відповідно до платіжних доручень № 274 від 14.04.2021, № 275 від 14.04.2021 та № 320 від 23.04.2021 проведено оплату в повному обсязі;

Відповідно до Акту купівлі-продажу електричної енергії від 24.05.2021 №/2, Постачальником передано електричної енергії в кількості 8,078 МВт/год на загальну суму 15 751,29 грн з ПДВ (вартість 1 кВт.год -1,9499 грн. з ПДВ) за які Споживачем відповідно до платіжного доручення № 439 від 26.05.2021 проведено оплату в повному обсязі.

Відповідно до Акту купівлі-продажу електричної енергії від 17.05.2021 № /1, Постачальником передано електричної енергії в кількості 500 МВт/год на загальну суму 1 018 998 грн з ПДВ (вартість 1 кВт.год - 2,038 грн. з ПДВ) за які Споживачем відповідно до платіжних доручень № 402 від 17.05.2021 та № 403 від 17.05.2021 проведено оплату в повному обсязі.

Відповідно до Акту купівлі-продажу електричної енергії від 24.06.2021 № /2, Постачальником передано електричної енергії в кількості 8,449 МВт/год на загальну суму 17 219,06 грн з ПДВ (вартість 1 кВт.год - 2,038 грн. з ПДВ) за які Споживачем відповідно до платіжних доручень № 574 від 24.06.2021 та № 576 від 24.06.2021 проведено оплату в повному обсязі.

Відповідно до Акту купівлі-продажу електричної енергії від 10.06.2021 №/1, Постачальником передано електричної енергії в кількості 433 МВт/год на загальну суму 882 452,27 грн з ПДВ (вартість 1 кВт.год - 2,038 грн. з ПДВ) за які Споживачем відповідно до платіжного доручення № 520 від 10.06.2021 проведено оплату в повному обсязі.

Відповідно до Акту купівлі-продажу електричної енергії від 14.07.2021 № /2, Постачальником передано електричної енергії в кількості 51,615 МВт/год на загальну суму 105 191,16 грн з ПДВ (вартість 1 кВт.год - 2,038 грн. з ПДВ) за які Споживачем відповідно до платіжних доручень № 636 від 14.07.2021 та № 696 від 04.08.2021 проведено оплату в повному обсязі.

Відповідно до Акту купівлі-продажу електричної енергії від 14.07.2021 № /1, Постачальником передано електричної енергії в кількості 460 МВт/год на загальну суму 937 478,16 грн з ПДВ (вартість 1 кВт.год - 2,038 грн. з ПДВ) за які Споживачем відповідно до платіжного доручення № 695 від 04.08.2021 проведено оплату в повному обсязі.

Відповідно до Акту купівлі-продажу електричної енергії від 12.08.2021 № /2, Постачальником передано електричної енергії в кількості 5,970 МВт/год на загальну суму 12 166,84 грн з ПДВ (вартість 1 кВт.год - 2,038 грн. з ПДВ) за які Споживачем відповідно до платіжного доручення № 726 від 13.08.2021 проведено оплату в повному обсязі.

Відповідно до Акту купівлі-продажу електричної енергії від 12.08.2021 № /1, Постачальником передано електричної енергії в кількості 450 МВт/год на загальну суму 1 076 220 грн з ПДВ (вартість 1 кВт.год - 2,3916 грн. з ПДВ) за які Споживачем відповідно до платіжних доручень № 780 від 01.09.2021, № 796 від 07.09.2021, № 731 від 13.08.2021 та № 732 від 16.08.2021 проведено оплату в повному обсязі;.

Відповідно до Акту купівлі-продажу електричної енергії від 10.09.2021 № /2, Постачальником передано електричної енергії в кількості 38,920 МВт/год на загальну суму 105 755,40 грн з ПДВ (вартість 1 кВт.год - 2,71725 грн. з ПДВ, з урахуванням підвищення ціни згідно 3-х додаткових угод в рахунок доплати за вже спожиту електричну енергію) за які Споживачем відповідно до платіжних доручень № 824 від 13.09.2021 та № 823 від 13.09.2021 проведено оплату в повному обсязі.

Відповідно до Акту купівлі-продажу електричної енергії від 10.09.2021 № /1, Постачальником передано електричної енергії в кількості 600 МВт/год на загальну суму 1 467 720 грн з ПДВ (вартість 1 кВт.год - 2,4462 грн. з ПДВ) за які Споживачем відповідно до платіжних доручень № 1007 від 02.11.2021 та № 987 від 28.10.2021 проведено оплату в повному обсязі.

Відповідно до Акту купівлі-продажу електричної енергії від 19.10.2021 № /2, Постачальником передано електричної енергії в кількості 21,066 МВт/год на загальну суму 131 504,74 грн з ПДВ (вартість 1 кВт.год - 6,2425 грн. з ПДВ, з урахуванням підвищення ціни згідно додаткових угод в рахунок доплати за вже спожиту електричну енергію) за які Споживачем відповідно до платіжного доручення № 1008 від і 2.11.2021 проведено оплату в повному обсязі.

Відповідно до Акту купівлі-продажу електричної енергії від 20.10.2021 № /1, Постачальником передано електричної енергії в кількості 800 МВт/год на загальну суму 2 210 880 грн з ПДВ (вартість 1 кВт.год - 2,7636 грн. з ПДВ) за які Споживачем відповідно до платіжних доручень № 1009 від 02.11.2021 та № 1020 від 05.11.2021 проведено оплату в повному обсязі.

Відповідно до Акту купівлі-продажу електричної енергії від 12.11.2021 №/2, Постачальником передано електричної енергії в кількості 108,204 МВт/год на загальну суму 439 569,19 грн з ПДВ (вартість 1 кВт.год - 4,062 грн. з ПДВ, з урахуванням підвищення ціни згідно додаткових угод в рахунок доплати за вже спожиту електричну енергію) за які Споживачем відповідно до платіжного доручення № 1054 від 12.11.2021 проведено оплату в повному обсязі.

Відповідно до Акту купівлі-продажу електричної енергії від 23.11.2021 №/1, Постачальником передано електричної енергії в кількості 1000 МВт/год на загальну суму 3 132 500 грн з ПДВ (вартість 1 кВт.год - 3,1325 грн. з ПДВ) за які Споживачем відповідно до платіжного доручення № 1086 від 23.11.2021 проведено оплату в повному обсязі.

Відповідно до Акту купівлі-продажу електричної енергії від 14.12.2021 № /1, Постачальником передано електричної енергії в кількості 10,54128 МВт/год на загальну суму 33 020,60 грн з ПДВ (вартість 1 кВт.год - 3,1325 грн. з ПДВ) за які Споживачем відповідно до платіжного доручення № 1187 від 15.12.2021 проведено оплату в повному обсязі.

Відповідно до Акту купівлі-продажу електричної енергії від 20.12.2021 № /1, Постачальником передано електричної енергії в кількості 292,064 МВт/год на загальну суму 914 891,65 грн з ПДВ (вартість 1 кВт.год - 3,1325 грн. з ПДВ) за які Споживачем відповідно де платіжних доручень № 1215 від 21.12.2021 та № 1214 від 21.12.2021 проведено оплату в повному обсязі.

Одержана електрична енергія була оплачена позивачем 2. у розмірі 15 776 302,57 грн., що підтверджується вищевказаними платіжними дорученнями.

Як вказує прокурор позивачем 2. за електричну енергію переплачено бюджетних коштів на суму 3 967 334,12 грн. по відношенню до спірного договору, а тому ним заявлені вимоги про визнання недійсними спірних додаткових угод, оскільки останні укладені всупереч Закону України "Про публічні закупівлі", та просить стягнути з відповідача грошових коштів в розмірі 3 967 334,12 грн. на підставі ст. 1212 Цивільного Кодексу України, що становить різницю між сумою бюджетних коштів, які фактично перераховано відповідачу та сумою, що підлягала сплаті за електроенергію за ціною договору.

Укладений між сторонами спору договір за своєю правовою природою є договором поставки, який укладений за результатами процедури відкритих торгів на виконання вимог Закону України "Про публічні закупівлі" (тут і надалі у редакції, чинній станом на дату укладення договору та додаткових угод до нього).

Матеріали справи свідчать про те, що сторони уклали договір за результатами процедури відкритих торгів на виконання вимог Закону України "Про публічні закупівлі", який установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.

Метою зазначеного Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

За пунктами 6, 11 та 22 ст. 1 Закону України "Про публічні закупівлі":

- договір про закупівлю це господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару;

- замовники це суб`єкти, визначені згідно із ст. 2 цього Закону, які здійснюють закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до цього Закону;

- предмет закупівлі це товари, роботи чи послуги, що закуповуються замовником у межах єдиної процедури закупівлі або в межах проведення спрощеної закупівлі, щодо яких учасникам дозволяється подавати тендерні пропозиції/пропозиції або пропозиції на переговорах (у разі застосування переговорної процедури закупівлі). Предмет закупівлі визначається замовником у порядку, встановленому Уповноваженим органом, із застосуванням Єдиного закупівельного словника, затвердженого у встановленому законодавством порядку;

Відповідно до ч. 1-3 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами в передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані в будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

За приписами ч. 4 ст. 41 вказаного Закону України "Про публічні закупівлі" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Згідно п. 1, 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

В абзаці 2 частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Таким чином, Закон України "Про публічні закупівлі" встановлює імперативну норму, за якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно в випадках, визначених ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", зокрема, за п. 2 - у випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку в разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

Метою регулювання, передбаченого ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.

Стаття 652 Цивільного кодексу України передбачає, що в разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Через зміну істотних обставин договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) у момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Тобто, передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону України "Про публічні закупівлі" нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.09.2022 року у справі № 927/4058/21, від 22.06.2022 року у справі № 917/1062/21, від 07.12.2022 року у справі 927/189/22, прийнятих у подібних правовідносинах, за наслідками розгляду спорів про визнання недійсними додаткових угод, що були укладені під час дії нової редакції Закону України "Про публічні закупівлі", яка вступила в законну силу 20.12.2020 року та застосовується до спірних правовідносин.

У п. 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 року у справі № 922/2321/22 суд також дійшов наступного правового висновку: "У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону №922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.".

Спірний договір про постачання електричної енергії споживачу укладений між позивачем 2. Та відповідачем за результатами процедури відкритих торгів на виконання вимог Закону України "Про публічні закупівлі", і на момент підписання договору сторонами були погоджені всі істотні умови - предмет, ціну та строк виконання зобов`язань за договором відповідно до вимог частини 3 статті 180 Господарського кодексу України та Закону України "Про публічні закупівлі".

Таким чином, суд зазначає, що необхідність внесення зазначених змін до ціни договору не можна вважати обґрунтованою та такою, що підтверджена документально.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про публічні закупівлі" закупівлі здійснюються за такими принципами: 1) добросовісна конкуренція серед учасників; 2) максимальна економія, ефективність та пропорційність; 3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; 4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них; 5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; 6) запобігання корупційним діям і зловживанням.

Перемога в тендері (закупівля за державні кошти) та укладення договору з однією ціною та її подальше необґрунтоване підвищення шляхом укладення відповідних додаткових угод є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку продавця. Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 5 Закону України "Про публічні закупівлі".

Кожна сторона договору має добросовісно користуватися наданими їй правами, не допускати зловживання правом, його використання на шкоду іншим особам (стаття 13 Цивільного кодексу України).

Будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, підприємець гарантує собі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Продавець має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору. В силу особливостей ціна на природний газ є динамічною, про що не міг не знати та не враховувати відповідач, проводячи свою діяльність на ринку та формуючи тендерну пропозицію щодо спірної закупівлі.

Покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки.

Позивач 2. мав право на отримання електричної енергії по ціні, визначеній в укладеному договорі, однак, без надання письмових заперечень чи проведення переговорів щодо необґрунтованих пропозицій відповідача про збільшення ціни, підписало спірні додаткові угоди, як наслідок, ціна одиниці товару значно збільшилась.

Укладення додаткових угод до договору щодо зміни ціни на товар, за відсутності для цього визначених Законом України "Про публічні закупівлі" підстав, спотворює результати торгів та нівелює економію, яка була отримана під час підписання договору.

Більш того, як уже наголошувалось, Законом України "Про публічні закупівлі" прямо передбачена імперативна вимога для зміни істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару), а саме: ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%, тобто обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в первинному договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

Шляхом укладення спірних додаткових угод відбулося збільшення ціни товару більше, ніж дозволено Законом - більше 10%.

Заперечення відповідача з цього приводу спростовуються встановленими вище обставинами.

Згідно з ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що зміст додаткових угод від 30.03.2021 № 2, від 30.04.2021 № 3, від 03.09.2021 № 4, від 03.09.2021 № 5, від 06.09.2021 № 6, від 24.09.2021 № 7, від 30.09.2021 № 8, від 28.10.2021 № 9, від 10.11.2021 № 10 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 20 від 22.02.2021 суперечить вимогам п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", що зумовлює підстави для визнання додаткових угод недійсними на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 669 Цивільного кодексу України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України у випадку, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 82 постанови від 24.01.2024 року у справі №922/2321/22 зазначила, що грошові кошти (різниця між ціною за одиницю товару передбачена договором і додатковою угодою) є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, підстава їх набуття відпала, а тому відповідач зобов`язаний їх повернути, що відповідає приписам статей 216, 1212 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Як встановлено матеріалами справи позивачем не отримана електрична енергія, або надмірно сплачені кошти, складають 3 967 334,12 грн.

Враховуючи, що оспорювані додаткові угоди є недійсними та не породжують правових наслідків, правовідносини між сторонами у справі щодо ціни за одиницю товару мали регулюватись договором, то внаслідок виконання позивачем своїх зобов`язань фінансового характеру за додатковими угодами відповідачем безпідставно отримало грошові кошти у розмірі 3 967 334,12 грн., а тому відповідно до вимог ст.ст. 216, 1212 Цивільного кодексу України з відповідача на користь позивача піддягає стягненню 3 967 334,12 грн. безпідставно одержаних коштів, а позов в цій частині вимог також підлягає задоволенню.

Приймаючи до уваги встановлені судом факти та обставини, що були наведені вище, суд дійшов висновку, що викладені відповідачем у відзиві заперечення на позов не спростовують зазначених позивачем в позові доводів за встановлених вище судом фактів та обставин.

З приводу посилань відповідача про те, що прокурор не наділений повноваженнями на представництво інтересів держави в суді в особі позивачів у даній справі суд зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку передбаченому цим Законом здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема загальних інтересів суспільства та держави.

Відповідно до частин 3, 4 статті 53 ГПК України в визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою в справу, провадження в якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу в питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п.3 частини 1 статті 131-1 Конституції України, щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах, не може тлумачитися розширено.

Відтак прокурор може представляти інтереси держави в суді в виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п.3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Положення п.3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах.

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого в статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко невизначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо в сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, від 26.07.2018 у справі №926/1111/15, від 08.02.2019 у справі №915/20/18).

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише в двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

У Рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

За частинами 4 та 7 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

Прокурором подано позов в особі Міністерства оборони України та Остерської квартирно-експлуатаційної частини (району).

Безпосереднє 'керівництво Збройними Силами України здійснює Міністерство оборони України (далі - МОУ), яке відповідно до ст. 10 Закону України «Про оборону України» є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує проведення в життя державної політики у сфері оборони, функціонування, .бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність і підготовку Збройних Сил України до здійснення покладених на них функцій і завдань.

Відповідно до ст. З Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні сили України організаційно складаються з органів військового управління, об`єднань, з`єднань, військових частин, установ та організацій.

МОУ згідно з вимогами ст. 10 Закону України «Про Збройні Сили України» забезпечує життєдіяльність Збройних Сил України, функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність, підготовку до виконання покладених на них завдань, постачання озброєння та військової техніки, підтримання справності, технічної придатності та модернізації зазначеного озброєння і техніки, матеріальних, фінансових, інших ресурсів та, майна в межах коштів, передбачених Державним бюджетом України, і здійснює контроль за їх ефективним використанням, організовує виконання/ робіт і надання послуг в інтересах Збройних Сил України.

Фінансування Збройних Сил України, як визначено ст. 15 Закону України «Про Збройні Сили України», здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а отже за рахунок держави.

Остерська квартирно-експлуатаційна частина (району) діє на підставі Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом МОУ від 03.07.2013 № 448 (далі - Положення), є бюджетною установою державної форми власності, структурним підрозділом Збройних Сил України, фінансується за рахунок видатків Державного бюджету згідно статті 15 Закону України «Про Збройні Сили України» та здійснює квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України.

Пунктами 1.1, 1.3 Положення передбачено, що організація квартирно-експлуатаційного забезпечення ЗС України - це комплекс заходів, спрямованих на безпечну експлуатацію, утримання казармено-житлового фонду, об`єктів соціально-культурного призначення, комунальних споруд та інженерних мереж військових містечок, забезпечення військових частин квартирним майном.

Основними завданнями квартирно-експлуатаційного забезпечення є: забезпечення військових частин фондами військового містечка, територією та земельними ділянками; утримання і експлуатація фондів військового містечка, які знаходяться в користуванні військових частин; забезпечення військових частин комунальними послугами та енергоносіями; участь в організації забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями; забезпечення військових частин квартирним майном; здійснення функцій замовника з будівництва, реконструкції, капітального ремонту фондів військового міртечка, а також виконання технічного нагляду за ходом проведення у військових частинах робіт з будівництва, реконструкції та капітального ремонту військових об`єктів; здійснення організації квартирно-експлуатаційного забезпечення в особливий період; організація навчання і підвищення кваліфікації військовослужбовців та працівників квартирно-експлуатаційних органів; планування витрат та організація фінансування заходів квартирно-експлуатаційного забезпечення.

Таким чином, Остерська КЕЧ (району) є органом військового управління, а збитки, які їй спричиняються, - це безпосередня шкода економічним інтересам держави.

Відповідно до п. 1 розділу III Інструкції з організації претензійної та позовної роботи, представництва інтересів у судах і виконання рішень судів у МОУ та Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України № 744 дід 30.12.2016, для організації вирішення в судовому порядку спірних правовідносин, забезпечення належного представництва інтересів МОУ та Збройних Сил під час розгляду справ судами загальної юрисдикції, недопущення заподіяння збитків та майнових втрат державі відповідними юридичними службами за участю фінансової (фінансово-економічної) служби та відповідальних підрозділів проводиться позовна робота.

Таким чином, саме МОУ, як орган, що уповноважений державою на здійснення контролю за використанням фінансових і матеріальних ресурсів, забезпечення ефективного і цільового використання бюджетних коштів у військових частинах Збройних Сил України, а також Остерська квартирно-експлуатаційна частина (району), як сторона оспорюваного правочину, є органами влади, до компетенції яких віднесені відповідні повноваження у спірних правовідносинах.

Деснянською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Центрального регіону, у порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», 09.09.2024 за вих. №1876вих-24 скеровано до МОУ та 11.09.2024 за вих. №1885вих-24 до Остерської квартирно-експлуатаційної частини (району) повідомлення про виявлені порушення та необхідність вжиття заходів до захисту інтересів держави шляхом визнання недійсними вказаних у позові додаткових угод до Договору закупівлі та необхідності стягнення зайво сплачених (безпідставно отриманих відповідачем) коштів за цим правочином. Прокурором надано розумний строк для вжиття таких заходів та інформування його про результати розгляду повідомлення.

Згідно відповіді МОУ з метою ефективного захисту інтересів оборонного відомства Центральним управлінням інженерно-інфраструктурного забезпечення доручено Остерській КЕЧ (району) організувати належну взаємодію із органом прокуратури по суті порушеного питання встановленим порядком забезпечити надання до органу прокуратури необхідної інформації та документів, а також забезпечити належне представництво інтересів Остерської КЕЧ (району) у відповідному судовому провадженні, проте жодних заходів до відновлення інтересів держави та громади не вжило, пославшись на Положення про територіальний юридичний підрозділ (управління, відділ) затверджене наказом Міністерства оборони України від 16.05.2016 №259 відповідно до якого представництво інтересів Міністерства оборони України в судах покладається на відповідні територіальні юридичні підрозділи Міністерства оборони України.

Остерська квартирно-експлуатаційна частина (району) інформувало листом від №4216-24 від 16.09.2024, що не заперечує проти подачі позову спеціалізованою прокуратурою. Проте, також жодних заходів до відновлення інтересів держави не вжила аргументуючи це недостатністю коштів для сплати судового збору.

Прокурором розцінена така поведінка позивачів як нездійснення уповноваженим органом, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, захисту інтересів держави. А тому, така усвідомлена пасивна поведінка є достатніми підставами для звернення прокурора до суду для захисту інтересів держави.

Як визначено у правовій позиції Великої Палати Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст.23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведення прокурором факту бездіяльності позивачів, як підстави для звернення органу прокуратури до суду за захистом інтересів держави, відтак, доводи відповідача про залишення позову без розгляду, судом відхилено.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідачів.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 233, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсними додаткові угоди: від 30.03.2021 № 2, від 30.04.2021 № 3, від 03.09.2021 № 4, від 03.09.2021 № 5, від 06.09.2021 № 6, від 24.09.2021 № 7, від 30.09.2021 № 8, від 28.10.2021 № 9, від 10.11.2021 № 10 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 20 від 22.02.2021 Остерською квартирно-експлуатаційною частиною (району) (17024, Чернігівська обл., Чернігівський р-н, селище міського типу Десна(з), вулиця Ювілейна, будинок, 3, код 07807645) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВА ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ" (03150, місто Київ, вулиця Предславинська, будинок, 11, код 36530971).

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВА ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ" (03150, місто Київ, вулиця Предславинська, будинок, 11, код 36530971) на користь Остерської квартирно-експлуатаційної частини (району) (17024, Чернігівська обл., Чернігівський р-н, селище міського типу Десна(з), вулиця Ювілейна, будинок, 3, код 07807645) 3 967 334 (три мільйони дев`ятсот шістдесят сім тисяч триста тридцять чотири) грн. 12 коп. безпідставно одержаних коштів.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВА ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ" (03150, місто Київ, вулиця Предславинська, будинок, 11, код 36530971) на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону (01014, місто Київ, вулиця Петра Болбочана, 8, код 38347014) 86 762 (вісімдесят шість тисяч сімсот шістдесят дві) грн. судового збору.

5. Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції в строки та порядку передбаченому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 25.04.2025.

Суддя О.М.Ярмак