УХВАЛА

м. Київ

01.05.2025Справа № 753/16875/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Демидова В.О., за участю секретаря судового засідання Ятковської К.К., розглянувши заява представника ОСОБА_1 про розподіл судових витрат за скаргою ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) Дарницького ВДВС у місті Києві Центрального МРУ Міністерства Юстиції (м. Київ) у справі №753/16875/21 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» про стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

Представники учасників справи в судове засідання не прибули.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 753/16875/21 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» про стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду м. Києва у справі № 753/16875/21 залишено без задоволення. Рішення Господарського суду м. Києва у справі № 753/16875/21 скасовано, а провадження у справі № 753/16875/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» про стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні закрито.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.04.2024 Касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 22 листопада 2023 року у справі № 753/16875/21 скасовано.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід Державного бюджету України (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026007; код банку отримувача (МФО): 899998; код класифікації доходів бюджету: 22030102 "Судовий збір (Верховний Суд, 055)") 3 028,00 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп. судового збору за подання касаційної скарги.

Доручено Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ. Справу № 753/16875/21 надіслати до Господарського суду міста Києва для видачі наказу, після чого передати до Північного апеляційного господарського суду для продовження розгляду.

18.04.2024 на виконання постанови Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 04.04.2024 у справі №753/16875/21, яка набрала законної сили 04.04.2024 видано відповідний наказ.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 у справі № 753/16875/21 залишено без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 у справі № 753/16875/21 скасовано. Прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.10.2024 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2024 у справі № 753/16875/21 скасовано. Справу №753/16875/21 передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

28.10.2024 на виконання постанови Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 10.10.2024 у справі №753/16875/21, яка набрала законної сили 10.10.2024, з урахуванням ухвали Верховного суду у складі Касаційного господарського суду про виправлення описки у резолютивній частині від 22.10.2024 року видано відповідний наказ.

22.11.2024 в системі «Електронний суд» представником ОСОБА_1 сформовано скаргу на дії (бездіяльність) Дарницького ВДВС у місті Києві Центрального МРУ Міністерства Юстиції (м. Київ).

Ухвалою суду від 25.02.2025 скаргу ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) Дарницького ВДВС у місті Києві Центрального МРУ Міністерства Юстиції (м. Київ) у справі №753/16875/21 - задоволено частково.

Визнано неправомірними дії головного державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо направлення 22.11.2024 до банківських установ платіжних інструкцій №46211 та № 46212.

Провадження у справі № 753/16875/21 за скаргою ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) Дарницького ВДВС у місті Києві Центрального МРУ Міністерства Юстиції (м. Київ) у справі №753/16875/21 в частині скасування постанови головного державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення та повернення виконавчого збору від 25.11.2024 - закрито. В іншій частині скарги відмовлено.

23.03.2025 в системі «Електронний суд» представником ОСОБА_1 сформовано скаргу на дії (бездіяльність) Дарницького ВДВС у місті Києві Центрального МРУ Міністерства Юстиції (м. Київ).

Ухвалою суду від 25.03.2025 прийняти скаргу ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) Дарницького ВДВС у місті Києві Центрального МРУ Міністерства Юстиції (м. Київ) у справі №753/16875/21 до розгляду та призначено розгляд скарги на 03.04.25 о 09:30 год.

Ухвалою суду від 11.04.2025 скаргу ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) Дарницького ВДВС у місті Києві Центрального МРУ Міністерства Юстиції (м. Київ) у справі №753/16875/21 задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Стеценко Наталії Василівни щодо неповернення безпідставно стягнутих коштів з рахунків ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження ВП НОМЕР_2 та зобов`язати посадових осіб Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вжити заходів по поверненню Тищенко Вікторії Василівни безпідставно стягнутих коштів на підставі платіжної інструкції №46211 від 22.11.2024 у розмірі 3630,80 грн. В іншій частині скарги відмовлено.

16.04.2025 в системі «Електронний суд» представником Тищенко Вікторії Василівни сформовано заяву про розподіл судових витрат за скаргою ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) Дарницького ВДВС у місті Києві Центрального МРУ Міністерства Юстиції (м. Київ).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2025 призначено судове засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат на 01.05.25 о 11:00 год. Явку представників учасників судового процесу у судове засідання обов`язковою не визнавалась.

Представники стягувача (заявника), боржника та державного виконавця у судове засідання 01.05.2025 року не з`явились, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином.

30.04.2025 в системі «Електронний суд» представником скаржника сформовано заяву про проведення судового засідання без участі позивача та її представника.

Відповідно до ст.244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Отже, за приписами ст.244 Господарського процесуального кодексу України слідує, що додаткове рішення - це засіб виправлення неповноти основного судового рішення. Через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі його скасувати чи змінити, проте, він має право виправити деякі його недоліки, зокрема неповноту. Неповнота судового рішення може полягати в невирішеності деяких питань, що стояли перед судом.

В судовому засіданні 01.05.2025 оголошено вступну та резолютивну частину ухвали суду.

Дослідивши заяву стягувача (заявника) про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов до наступного обгрунтованого висновку.

Розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом скарги на дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, регулюється спеціальною нормою процесуального закону, а саме статтею 344 Господарського процесуального кодексу України.

Так, означеною нормою передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Частиною 1-2 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Звертаючись до суду зі скаргою на дії (бездіяльність) Дарницького ВДВС у місті Києві Центрального МРУ Міністерства Юстиції (м. Київ) представник заявника не подала до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом скарги.

Разом з тим ч. 2 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України передбачено право суду у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат відмовити у задоволенні судових витрат.

Враховуючи поведінку Дарницького ВДВС у місті Києві Центрального МРУ Міністерства Юстиції (м. Київ) при розгляді скарги сформованої 23.03.2025 в системі «Електронний суд», невиконання ухвали суду від 03.04.2025, суд дійшов висновку про можливість розгляду заяви про розподіл судових витрат.

За змістом частини 3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі та в тому самому порядку, що й судове рішення.

При цьому, за приписами статті 232 Господарського процесуального кодексу України судовими рішеннями є: ухвали; рішення; постанови; судові накази.

Як вбачається з поданої заяви, стягувач просить покласти на Дарницький ВДВС у місті Києві Центрального МРУ Міністерства Юстиції (м. Київ) понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 669,91 грн.

За приписами частин 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу скаржником було надано:

- копію Договору №13/06/23 про надання правничої допомоги від 13.06.2023;

- Акт приймання - передачі наданих послуг із переліком та вартістю виконаних робіт та наданих послуг у тому числі вартості проїзду відповідно до Договору на загальну суму 6669,91 грн.

Судом встановлено, що 13.06.2023 між Тищенко Вікторією Василівною (далі Клієнт) та адвокатом Лісковською О.А. (далі Адвокат) укладено Договір №13/06/23 про надання правничої допомоги (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору, Клієнт доручає, а Адвокат бере на себе зобов`язання надавати правничу допомогу Клієнту в обсязі та на умовах, визначених Договором, а Клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правничу допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених Договором.

Згідно з п. 4.1 Договору сторони погодили, що вартість послуг Адвоката (гонорар) становить:

- 5 000,00 грн. (незалежно від витраченого часу) за вивчення документів та підготовку позовної заяви;

- 4 000,00 грн. (незалежно від витраченого часу) за вивчення відзиву на позов та підготовку відповіді на відзив;

- 500,00 грн. за годину витраченого часу за підготовку пояснень, заперечень, проектів апеляційних та касаційних скарг;

- 500,00 грн. (незалежно від витраченого часу) підготовку клопотань, заяв, пов`язаних з розглядом справи в судах, підготовку та направлення адвокатських запитів;

- 2 000,00 грн. за участь в 1 судовому засіданні в суді першої та апеляційної інстанції тривалістю до 1 год. (з урахуванням часу очікування судового засідання у випадку затримки його початку), у випадку тривалості судового засідання (з урахуванням часу очікування судового засідання у випадку затримки його початку) понад 1 годину - вартість збільшується на 1 000,00 грн. за кожну годину;

- 1 000,00 грн. за участь в 1 судовому засіданні в суді касаційної інстанції тривалістю до 30 хвилин (з урахуванням часу очікування судового засідання у випадку затримки його початку), у випадку тривалості судового засідання (з урахуванням часу очікування судового засідання у випадку затримки його початку) понад 30 хвилин - вартість збільшується на 1 000,00 грн. за кожні 30 хвилин.

11.04.2024 сторонами Договору складено та підписано Акт приймання-передачі наданих послуг за яким адвокатом були надані клієнту наступні послуги:

- Ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження ВП НОМЕР_2, підготовка та подача через підсистему «Електронний суд» скарги на бездіяльність державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в межах виконавчого провадження ВП НОМЕР_2 тривалістю 2 год. вартістю - 1 000,00 грн.

- Участь в судовому засіданні Господарського суду міста Києва 03.04.2025 з урахуванням очікуванням судового засідання та вартості проїзду залізничним транспортом (м.Дніпро - м.Київ - м.Дніпро) тривалістю 15 хвил + час на проїзд - 2 000,00 грн. вартість проїзду - 401,72 грн. та 434,90 грн.

Участь в судовому засіданні Господарського суду міста Києва 10.04.2025 з урахуванням очікуванням судового засідання та вартості проїзду залізничним транспортом (м.Дніпро - м.Київ - м.Дніпро) тривалістю 20 хвил + час на проїзд - 2 000,00 грн. вартість проїзду 394,39 грн. та 438,90 грн.

Відповідно до Акту загальна вартість вказаних послуг склала 6 669,91 грн.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Суд зазначає, що за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Натомість положеннями пункту 2 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

У той же час, Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Тобто, "суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони" та "суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачем відповідне клопотання" не є тотожними за своєю суттю, що фактично відповідає висновку викладеному у вищевказаній постанові.

При цьому, в постанові від 05.10.2021 у справі №907/746/17 колегія суддів Верховного Суду акцентувала увагу на тому, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав не пов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання учасника справи про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Окрім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", рішення у справі "Баришевський проти України", рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України", рішення у справі "Двойних проти України", рішення у справі "Меріт проти України").

Отже, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень ст. 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норми права викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.

Як було зазначено вище за актом Акт приймання-передачі наданих послуг адвокатом були надані клієнту наступні послуги:

- Ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження ВП НОМЕР_2, підготовка та подача через підсистему «Електронний суд» скарги на бездіяльність державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в межах виконавчого провадження ВП НОМЕР_2 тривалістю 2 год. вартістю - 1 000,00 грн.

- Участь в судовому засіданні Господарського суду міста Києва 03.04.2025 з урахуванням очікуванням судового засідання та вартості проїзду залізничним транспортом (м.Дніпро - м.Київ - м.Дніпро) тривалістю 15 хвил + час на проїзд - 2 000,00 грн. вартість проїзду - 401,72 грн. та 434,90 грн.

Участь в судовому засіданні Господарського суду міста Києва 10.04.2025 з урахуванням очікуванням судового засідання та вартості проїзду залізничним транспортом (м.Дніпро - м.Київ - м.Дніпро) тривалістю 20 хвил + час на проїзд - 2 000,00 грн. вартість проїзду 394,39 грн. та 438,90 грн.

Суд звертає увагу, що Верховний Суд неодноразово зазначав, що участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередню участь у судовому засіданні. Такі стадії представництва інтересів у суді, як прибуття на судове засідання та очікування цього засідання є невідворотними та не залежать від волі чи бажання адвоката. При цьому одночасно вчиняти якісь інші дії на шляху до суду чи під залом судового засідання адвокат не може та витрачає на це свій робочий час. Такі стадії як прибуття до суду чи іншої установи та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта. З урахуванням наведеного, час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами (постанови Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №910/7586/19, від 20.07.2021 у справі №922/2604/20, від 01.12.2021 у справі №641/7612/16-ц, від 18.05.2022 у справі №910/4268/21, від 26.10.2022 у справі № 910/4277/21).

Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду № 921/434/21 від 23.03.2023 року.

У той же час суд зауважує, що ані ухвалою суду від 25.03.2025, ані ухвалою суду від 03.04.2025 явку заявника обов`язковою не визнавалось, дій які потребували особистої присутності представника скаржника, представником не вчинялись.

Частиною 1 ст. 197 ГПК України передбачено, що учасник справи, його представник має право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду за умови наявності в суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.

З огляду на викладене суд не вбачає необхідності у покладенні на Дарницький відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) витрат на витрачений представником скаржника час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку (м.Дніпро - м.Київ - м.Дніпро) оскільки в останньому не було необхідності, а представник міг скористатись своїм правом передбаченим ст. 197 ГПК України.

Окрім того суд зауважує, що за результатами розгляду скарги ухвалою суду від 11.04.2025 скаргу ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) Дарницького ВДВС у місті Києві Центрального МРУ Міністерства Юстиції (м. Київ) у справі №753/16875/21 задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Стеценко Наталії Василівни щодо неповернення безпідставно стягнутих коштів з рахунків ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження ВП НОМЕР_2 та зобов`язати посадових осіб Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вжити заходів по поверненню Тищенко Вікторії Василівни безпідставно стягнутих коштів на підставі платіжної інструкції №46211 від 22.11.2024 у розмірі 3630,80 грн. В іншій частині скарги відмовлено.

За змістом пункту 3 частини четвертої статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги наведене вище в сукупності, з огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду стягувачем заяв та матеріалів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на правову допомогу не відповідає принципам розумності в даних правовідносинах, не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спірних правовідносин.

Окрім того, судом враховано, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 24.01.2022 у справі №911/2737/17 та від 21.10.2021 у справі №420/4820/19).

Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що на користь стягувача (заявника) з Дарницького ВДВС у місті Києві Центрального МРУ Міністерства Юстиції (м. Київ) підлягають стягненню витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 2500,00 грн.

Керуючись статтями 123, 129, 234, 244, 344 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву представника ОСОБА_1 про розподіл судових витрат задовольнити частково.

2. Стягнути з Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (02099, м. Київ, вул. Костянтина Заслонова, 16, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.

3. У задоволенні іншої частини відмовити.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її складання.

Дата складення та підписання повного тексту ухвали 02.05.2025.

Суддя Владислав ДЕМИДОВ