УХВАЛА

м. Київ

01.05.2025Справа № 910/14901/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., розглянувши матеріали зустрічної позовної заяви Фізичної особи-підприємця Зимньої Вікторії Володимирівни ( АДРЕСА_1 ) та Мороз Руслани Олександрівни ( АДРЕСА_2 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Адвокатська фірма «Лавринович і Партнери» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, будинок 41) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ) та до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 ) про стягнення 4241343,77 у справі №910/14901/24

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Адвокатська фірма «Лавринович і Партнери»

до Фізичної особи-підприємця Мороз Руслани Олександрівни

та Фізичної особи-підприємця Зимньої Вікторії Володимирівни

про стягнення 1904788,00 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Адвокатська фірма «Лавринович і Партнери» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Мороз Руслани Олександрівни (далі - відповідач-1) та Фізичної особи-підприємця Зимньої Вікторії Володимирівни (далі - відповідач-2) про стягнення 1904788,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі в порушення взятих на себе зобов`язань по договорах суборенди нежитлових приміщень №СО-17 від 27.11.2013 та №СО-18 від 27.11.2013 не забезпечили схоронність переданого в оренду нежитлового приміщення, як і не повернули об`єкт оренди у належному стані з усіма невід`ємними поліпшеннями, у зв`язку з чим позивачу було завдано збитки у розмірі 1392084,00 грн та недоотримано орендну плату (упущену вигоду) у розмірі 512704,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/14901/24, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

У судовому засіданні 28.01.2025, суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення підготовчого засідання у справі.

23.01.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла зустрічна позовна заява від Фізичної особи-підприємця Мороз Руслани Олександрівни та Фізичної особи-підприємця Зимньої Вікторії Володимирівни до Товариства з обмеженою відповідальністю «Адвокатська фірма «Лавринович і Партнери» до ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та до ОСОБА_4 про визнання спільної часткової власності на нерухоме майно.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі будучи суборендарями приміщення здійснили у ньому поліпшення, які не можна відокремити без шкоди, чим фактично створили нову річ у розумінні статті 778 Цивільного кодексу України, а відтак, на переконання позивачів, наявні правові підстави вважати, що вони стали співвласниками орендованого об`єкту нерухомості, як це визначають положення цивільного законодавства.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2025 повернуто зустрічну позовну заяву Фізичної особи-підприємця Мороз Руслани Олександрівни та Фізичної особи-підприємця Зимньої Вікторії Володимирівни про визнання спільної часткової власності на нерухоме майно у справі №910/14901/24.

25.02.2025 року через відділ діловодства суду надійшла зустрічна позовна заява від Фізичної особи-підприємця Зимньої Вікторії Володимирівни та Фізичної особи-підприємця Мороз Руслани Олександрівни до Товариства з обмеженою відповідальністю «Адвокатська фірма «Лавринович і Партнери» до ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та до ОСОБА_4 про стягнення 4241343,77 грн.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач-1 будучи орендарем не забезпечив позивачам як суборендарям безперешкодний доступ до орендованого майна, чим порушив право користування таким приміщенням та унеможливив ведення у ньому підприємницької діяльності, у зв`язку з чим наявні правові підстави для відшкодування недоотриманих доходів (упущеної вигоди) за період з березня 2022 року по жовтень 2023 року у загальному розмірі 4241343,77 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.03.2025 залишено без розгляду зустрічну позовну заяву Фізичної особи-підприємця Зимньої Вікторії Володимирівни та Фізичної особи-підприємця Мороз Руслани Олександрівни про стягнення 4241343,77 грн у справі №910/14901/24.

14.04.2025 року через відділ діловодства суду надійшла зустрічна позовна заява від Фізичної особи-підприємця Зимньої Вікторії Володимирівни (позивач-1 за зустрічним позовом) та Фізичної особи-підприємця Мороз Руслани Олександрівни (позивач-2 за зустрічним позовом) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Адвокатська фірма «Лавринович і Партнери» (відповідач-1 за зустрічним позовом) до ОСОБА_2 (відповідач-2 за зустрічним позовом) до ОСОБА_3 (відповідач-3 за зустрічним позовом) та до ОСОБА_4 (відповідач-4 за зустрічним позовом) про:

- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Адвокатська фірма «Лавринович і Партнери», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 солідарно на користь Фізичної особи-підприємця Зимньої Вікторії Володимирівни упущеної вигоди в розмірі 2097668,57 грн;

- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Адвокатська фірма «Лавринович і Партнери», ОСОБА_2, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 солідарно на користь Фізичної особи-підприємця Мороз Руслани Олександрівни упущеної вигоди в розмірі 2143675,20 грн.

Дослідивши матеріали зустрічної позовної заяви судом встановлено, що подана зустрічна позовна заява підлягає поверненню з огляду на таке.

Пунктом 3 частини другої статті 46 Господарського процесуального кодексу України визначено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 180 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Статтею 113 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства (частина 1, 2 статті 114 Господарського процесуального кодексу України).

У частині 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України вказано, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/14901/24, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено судове засідання та встановлено відповідачу строк протягом 16-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі - для подання суду відзиву на позовну заяву.

З наявних в матеріалах справи рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень №459 та №467 вбачається, що ухвала Господарського суду міста Києва від 18.12.2024 була отримана відповідачем-1 - 09.01.2025, а відповідачем-2 - 07.01.2025 відповідно.

За приписами пункту 3 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Відтак, кінцевим строком для подання відзиву на позовну заяву та відповідно зустрічної позовної заяви відповідачем-1 є 27.01.2025, а відповідачем-2 - 23.01.2025 включно.

Однак, зустрічна позовна заява подана відповідачами - 11.04.2025 (про що свідчить відмітка в накладній АТ «Укрпошта» №586), тобто з пропуском процесуального строку.

У зустрічній позовній заяві заявлено клопотання про поновлення процесуального строку для подання зустрічної позовної заяви.

Як підставу для поновлення строку на подачу зустрічної позовної заяви зазначають те, що позивачам за зустрічним позовом був необхідний час для аналізу, вивчення та дослідження судової практики судів усіх рівнів, інстанцій та юрисдикцій щодо неврахування судами обставин воєнного стану та військової агресії Російської Федерації проти України під час вирішення справ по суті, як підставу для звільнення від відповідальності, оскільки наведене прямо вплинуло на рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/17887/23 та №910/18282/23 та потенційно може вплинути і на рішення у даній справі. Також позивачі за зустрічним позовом зауважили, що звернення до суду з окремим позовом на їх переконання є неправильним, оскільки таке звернення сприятиме створенню позивачем за первісним позовом судового прецеденту, коли суди не враховують та ігнорують факт воєнного стану та вторгнення військ Російської Федерації в України та приймають рішення проти позивачів за зустрічним позовом, як відповідачів у інших схожих справах.

Розглянувши клопотання про поновлення процесуального строку для подання зустрічної позовної заяви, суд дійшов наступного висновку.

При зверненні особи до суду із заявою про поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого законом, заявником повинно бути доведено наявність поважних причин пропуску такого строку. У даному випадку господарський суд зауважує, що поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій. Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду поновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, в кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює докази, що наведені в обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку.

Відповідно до статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з положеннями статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, в якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Одночасно із поданням заяви/клопотання про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Наведені норми пов`язують можливість відновлення процесуального строку з обов`язковою наявністю поважної причини (чи причин) пропуску відповідного строку. Якщо відновлення процесуального строку здійснюється за заявою сторони, заявник повинен обґрунтувати поважність причин його пропуску.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. Питання про поважність причин пропуску процесуального строку в розумінні статті 86 Господарського процесуального кодексу України вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який за заявою сторони, прокурора чи зі своєї ініціативи може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених положеннями Господарського процесуального кодексу України. Отже, вирішуючи це питання, суд з урахуванням конкретних обставин справи має оцінити на предмет поважності причини пропуску встановленого законом процесуального строку, і залежно від встановленого - вирішити питання про поновлення або відмову у поновленні цього строку (наведену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 910/22695/13).

Із правового аналізу норм статей 118, 119 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично відновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки у кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було порушено заявниками, та чи підлягає він відновленню. Як свідчить правовий аналіз норм чинного процесуального законодавства, господарський суд може відновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини для відновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не зважати на який було б несправедливим і таким, що суперечить загальним засадам законодавства (аналогічний правовий висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 30.07.2020 у справі № 910/15481/17).

За результатом оцінки, викладених у клопотанні доводів щодо причин пропуску строку на подання зустрічного позову у встановлений строк, суд дійшов висновку, що наведені позивачами на обґрунтування поважності причин пропуску строку на звернення до суду із зустрічною позовною заявою у цій справі та/або неможливості її подання раніше зазначеної дати, не є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення заявників та не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальної дії щодо пред`явлення зустрічного позову у встановлений законом строк.

При цьому, суд зазначає, що саме по собі дослідження, аналіз та вивчення судової практики судів усіх рівнів, інстанцій та юрисдикцій щодо неврахування судами обставин воєнного стану та збройної агресії Російської Федерації проти України під час розгляду справ по суті, не може визнаватися обґрунтованою та поважною підставою для поновлення строку, встановленого ч. 1 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України, на подачу зустрічної позовної заяви. Факт аналізу судової практики не звільняє сторону від обов`язку реалізації передбачених процесуальним законом прав в межах визначених процесуальних строків, а також не підтверджує наявності об`єктивних перешкод для реалізації права на подання зустрічного позову в межах передбаченого законом строку.

Доводи позивачів за зустрічним позовом щодо неврахування судами у справах №910/17887/23 та №910/18282/23 обставин воєнного стану та повномасштабної агресії Російської Федерації проти України не можуть бути сприйняті судом як такі, що скасовують чи спростовують обов`язок сторони дотримуватися процесуального порядку та строків, визначених процесуальним законом. Сам факт наявності воєнного стану не звільняє учасників процесу від обов`язку слідувати та дотримуватися процесуальних положень Господарського процесуального кодексу України, а тому без конкретного підтвердження впливу воєнного стану на можливість своєчасного звернення із зустрічним позовом у кожній конкретній справі, такі обставини не можуть слугувати підставою для поновлення процесуального строку.

Відповідно до частини 6 статті 180 Господарського процесуального кодексу України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

За таких обставин, враховуючи, що зустрічний позов подано з порушенням вимог ч. 1 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України та доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для подання зустрічного позову відповідачі не навели, зустрічний позов підлягає поверненню заявнику.

Разом з тим, заявник не позбавлений права у встановленому законодавством порядку передати спір на вирішення суду в окремому позовному провадженні за загальними правилами подання позовів.

Керуючись статтями 113, 114, 118, 119, 165, 180, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Фізичній особі-підприємцю Зимній Вікторії Володимирівні та Фізичній особі-підприємцю Мороз Руслані Олександрівні у поновленні строку для пред`явлення зустрічного позову у справі №925/1118/24.

2. Зустрічну позовну заяву Фізичної особи-підприємця Зимньої Вікторії Володимирівни та Фізичної особи-підприємця Мороз Руслани Олександрівни про стягнення 4241343,77 грн у справі №910/14901/24 повернути.

Ухвала набирає законної сили 01.05.2025 та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили.

СуддяТ.В. Васильченко