РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.04.2025Справа № 910/13997/24

Господарський суд міста Києва у складі Васильченко Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/13997/24

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТФС-України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Бі Енерджі»

про стягнення 807728,66 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТФС-України» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Бі Енерджі» (далі - відповідач) про стягнення 807728,66 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не у повному обсязі розрахувався за поставлений позивачем товар, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 807728,66 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/13997/24 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

10.12.2024 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Бі Енерджі» надійшла заява про перехід до загального позовного провадження (заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2024 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Бі Енерджі» про перехід до загального позовного провадження (заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження) повернуто без розгляду.

09.01.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Бі Енерджі» повторно надійшла заява про перехід до загального позовного провадження (заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження), в якій відповідач наполягає на переході до загального позовного провадження та призначенні почеркознавчої експертизи, оскільки заперечує отримання ним товару на всю суму, що пред`явлена позивачем до стягнення. Окрім того, просить поновити строк на подання вищевказаної заяви, оскільки відсутність у відповідача зареєстрованого Електронного кабінету у підсистемі Електронний суд ЄСІТС, що стало підставою для повернення попередньої заяви без розгляду, пов`язана із відсутністю судових справ за участі відповідача, за виключенням цієї, а також відсутністю юриста в штаті компанії, у зв`язку з чим у відповідача не було приводу для такої реєстрації, до того ж відсутність юриста в штаті підприємства спричинила необізнаність щодо обов`язковості такої реєстрації.

Розглянувши заявлене відповідачем клопотання про поновлення процесуального строку на подання заяви про перехід до загального позовного провадження з урахуванням наведених причин поважності його пропуску, суд дійшов такого висновку.

Приписами частини 4 статті 176 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо суд в ухвалі про відкриття провадження у справі за результатами розгляду відповідного клопотання позивача вирішує розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, суд визначає строк відповідачу для подання заяви з запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, який не може бути меншим п`яти днів з дня вручення ухвали.

Частиною 4 статті 250 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: залишення заяви відповідача без задоволення; розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Відповідно до частини 5 статті 250 Господарського процесуального кодексу України якщо відповідач не подасть у встановлений судом строк такі заперечення, він має право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведе, що пропустив строк з поважних причин.

Частиною першою статті 119 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (частина 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України).

Виходячи з положень статті 119 Господарського процесуального кодексу України, за заявою учасника справи суд може поновити пропущений процесуальний строк, встановлений законом, тоді як встановлений судом процесуальний строк за заявою учасника справи може бути продовжений судом.

Тому, суд дійшов висновку про залишення без задоволення заявленого клопотання відповідача про поновлення пропущеного строку для подання заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Разом з цим, керуючись частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, суд не вважає за можливе визнати поважними причини пропуску відповідачем строку для подання заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та з власної ініціативи продовжити відповідачу такий строк до дати фактичного їх подання.

Так, ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.11.2024 відповідача було повідомлено, що згідно з новою редакцією частин п`ятої-дев`ятої статті 6 ГПК України, яка введена в дію з 18.10.2023 відповідно до Закону України №3200-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами» суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням ЄСІТС, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про ЄСІТС.

Адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в ЄСІТС в обов`язковому порядку.

Інші особи (це, зокрема, фізичні особи, у тому числі фізичні особи-підприємці) реєструють такі кабінети в добровільному порядку.

Процесуальні наслідки, передбачені ГПК України у разі звернення до суду з документом особи, яка зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються судом також у випадках, якщо інтереси такої особи у справі представляє адвокат.

Разом з цим, суд вручає будь-які документи особі, яка зареєструвала електронний кабінет в ЄСІТС, у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою. Такі учасники справи також мають можливість ознайомитись з матеріалами справи через ЄСІТС.

Таким чином, відповідач володів інформацією про обов`язкову реєстрацію електронного кабінету в ЄСІТС.

Частиною 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного).

Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні (частина 2, 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами частини 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивач, в свою чергу, заявляючи клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, не наводить обставини, які б свідчили про складність даної справи, а тому суд не вбачає підстав для розгляду справи №910/13997/24 за правилами загального позовного провадження.

Приписами частини 1 статті 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Верховний суд від 11.04.2024 у справі № 910/15160/19 зазначає, що призначення експертизи є правом, а не обов`язком господарського суду. Питання призначення експертизи вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням предмета, підстав позову та обставин справи. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

У той же час, відповідач, зазначаючи у заяві про перехід до загального позовного провадження (заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження) про необхідність призначення почеркознавчої експертизи, не наводить та не підтверджує достатні підстави та обставини для призначення почеркознавчої експертизи, будь-яких інших заяв (клопотань) з цього приводу не подає.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 19.11.2024 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04086, м. Київ, вул. Петропавлівська, буд. 50-Б, приміщення 119.

З наявного у матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що ухвала Господарського суду міста Києва від 19.08.2024 була отримана відповідачем - 03.12.2024.

У відповідності до вимог статей 165, 251 Господарського процесуального кодексу України, відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Втім відповідач, у визначений судом строк, не подав ні відзиву на позовну заяву, ні клопотання про продовження строку на його подання.

Приписами частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Приймаючи до уваги, що відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТФС-України» (далі - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Бі Енерджі» (далі - покупець) була досягнута домовленість, згідно з якою позивач зобов`язався поставити товар, а відповідач, в свою чергу, зобов`язався його оплатити.

Як зазначає Товариство з обмеженою відповідальністю «ТФС-України», Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія «Бі Енерджі» було поставлено обумовлений сторонами товар на загальну суму 939511,59 грн.

Втім, відповідач повну та своєчасну оплату за попередньо поставлений товар не здійснив, у зв`язку з чим 23.02.2023 позивач звернувся до відповідача з вимогою вих. №23022023-1 від 23.02.2023 про виконання зобов`язання щодо оплати поставленого товару на суму 939511,59 грн у термін не пізніше 7 (семи) днів від дня пред`явлення цієї вимоги, про що свідчить опис вкладення у поштове відправлення з оголошеною цінністю від 23.02.2023, чек від 23.02.2023 та накладна №642 від 23.02.2023.

У листі №8 від 05.04.2024 відповідач підтвердив наявність у нього заборгованості перед позивачем на суму 939511,59 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, після часткової сплати товару Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Бі Енерджі», сума заборгованості стала складати 859055,76 грн за поставлений товар згідно видаткових накладних, які підписані представниками сторін без заперечень та зауважень і скріплені печатками №3232 від 23.09.2021 на суму 17002,45 грн, №3712 від 28.10.2021 на суму 384,00 грн, №49 від 11.01.2022 на суму 5119,55 грн, №3235 від 23.09.2021 на суму 18252,92 грн, №3713 від 28.10.2021 на суму 384,00 грн, №30 від 11.01.2022 на суму 5119,55 грн, №3236 від 23.09.2021 на суму 16648,61 грн, №3714 від 28.10.2021 на суму 1988,32 грн, №31 від 11.01.2022 на суму 5119,54 грн, №3237 від 23.09.2021 на суму 15044,29 грн, №3715 від 28.10.2021 на суму 3592,63 грн, №32 від 11.01.2022 на суму 5119,55 грн, №3238 від 23.09.2021 на суму 15044,29 грн, №3716 від 28.10.2021 на суму 3592,63 грн, №33 від 11.01.2022 на суму 5119,55 грн, №3239 від 23.09.2021 на суму 14577,47 грн, №3717 від 28.10.2021 на суму 3959,74 грн, №34 від 11.01.2022 на суму 5219,26 грн, №3240 23.09.2021 на суму 14378,03 грн, №3718 від 28.10.2021 на суму 3959,74 грн, №35 від 11.01.2022 на суму 5418,70 грн, №3241 від 23.09.2021 на суму 14378,03 грн, №3719 від 28.10.2021 на суму 3959,74 грн, №36 від 11.01.2022 на суму 5418,70 грн, №3242 від 23.09.2021 на суму 13965,48 грн, №3721 від 28.10.2021 на суму 4372,28 грн, №37 від 11.01.2022 на суму 5418,71 грн, №3243 від 23.09.2021 на суму 13965,48 грн, №3722 від 28.10.2021 на суму 4372,28 грн, №38 від 11.01.2022 на суму 5418,71 грн, №3253 від 24.09.2021 на суму 13965,48 грн, №3723 від 28.10.2021 на суму 4372,28 грн, №3254 від 24.09.2021 на суму 13965,48 грн, №3724 від 28.10.2021 на суму 4372,28 грн, №3255 від 24.09.2021 на суму 10536,58 грн, №3725 від 28.10.2021 на суму 4372,28 грн, №3256 від 24.09.2021 на суму 10536,58 грн, №3726 від 28.10.2021 на суму 4372,28 грн, №3257 від 24.09.2021 на суму 10015,69 грн, №3727 від 28.10.2021 на суму 4893,17 грн, №3258 від 24.09.2021 на суму 9862,40 грн, №3728 від 28.10.2021 на суму 5046,46 грн, №3259 від 24.09.2021 на суму 9862,40 грн, №3729 від 28.10.2021 на суму 5046,46 грн, №3260 від 24.09.2021 на суму 9862,40 грн, №3731 від 28.10.2021 на суму 5046,46 грн, №3261 від 24.09.2021 на суму 9862,40 грн, №3732 від 28.10.2021 на суму 5046,46 грн, №3734 від 28.10.2021 на суму 4491,10 грн, №3262 від 24.09.2021 на суму 9862,40 грн, №3733 від 28.10.2021 на суму 5046,46 грн, №3382 від 04.10.2021 на суму 10417,76 грн, №3383 від 04.10.2021 на суму 10417,76 грн, №3735 від 28.10.2021 на суму 4491,10 грн, №3385 від 04.10.2021 на суму 10131,67 грн, №3738 від 28.10.2021 на суму 4777,19 грн, №3386 від 04.10.2021 на суму 11662,28 грн, №3739 від 28.10.2021 на суму 4491,10 грн, №39 від 11.01.2022 на суму 8847,61 грн, №3387 від 04.10.2021 на суму 11662,28 грн, №3740 від 28.10.2021 на суму 4491,10 грн, №40 від 11.01.2022 на суму 8847,61 грн, №3388 від 04.10.2021 на суму 11662,28 грн, №3741 від 28.10.2021 на суму 4491,10 грн, №41 від 11.01.2022 на суму 8847,61 грн, №3389 від 04.10.2021 на суму 11662,28 грн, №3742 від 28.10.2021 на суму 4491,10 грн, №42 від 11.01.2022 на суму 5418,71 грн, №3390 від 04.10.2021 на суму 8595,11 грн, №3743 від 28.10.2021 на суму 5063,28 грн, №50 від 11.01.2022 на суму 5418,71 грн, №3391 від 04.10.2021 на суму 8595,11 грн, №3744 від 28.10.2021 на суму 5063,28 грн, №51 від 11.01.2022 на суму 5418,71 грн, №3392 від 04.10.2021 на суму 8595,11 грн, №3745 від 28.10.2021 на 5063,28 грн, №52 від 11.01.2022 на суму 5418,71 грн, №3393 від 04.10.2021 на суму 8595,11 грн, №3746 від 28.10.2021 на суму 5063,28 грн, №53 від 11.01.2022 на суму 5418,71 грн, №3394 від 04.10.2021 на суму 8595,11 грн, №3747 від 28.10.2021 на суму 5063,28 грн, №54 від 11.01.2022 на суму 5418,71 грн, №3398 від 04.10.2021 на суму 8595,11 грн, №3748 від 28.10.2021 на суму 5063,28 грн, №55 від 11.01.2022 на суму 5418,71 грн, №3399 від 04.10.2021 на суму 8595,11 грн, №3749 від 28.10.2021 на суму 5063,28 грн, №56 від 11.01.2022 на суму 5418,71 грн, № 3400 від 04.10.2021 на суму 8595,11 грн, №3750 від 28.10.2021 на суму 5063,28 грн, №57 від 11.01.2022 на суму 5418,71 грн, №3407 від 04.10.2021 на суму 8595,11 грн, №3757 від 28.10.2021 на суму 5063,28 грн, №64 від 11.01.2022 на суму 299,16 грн, №3408 від 04.10.2021 на суму 8595,11 грн, №3758 від 28.10.2021 на суму 5063,28 грн, №65 від 11.01.2022 на суму 299,16 грн, №3409 від 04.10.2021 на суму 8595,11 грн, №3759 від 28.10.2021 на суму 5063,28 грн, №66 від 11.01.2022 на суму 299,16 грн, №3410 від 04.10.2021 на суму 8595,11 грн, №3760 від 28.10.2021 на суму 5063,28 грн, №67 від 11.01.2022 на суму 299,16 грн, №3411 від 04.10.2021 на суму 8595,11 грн, №3761 від 28.10.2021 на суму 4393,19 грн, №4214 від 03.12.2021 на суму 670,09 грн, №68 від 11.01.2022 на суму 299,16 грн, №3412 від 04.10.2021 на суму 2319,70 грн, №3762 від 28.10.2021 на суму 4491,10 грн, №4215 від 03.12.2021 на суму 572,18 грн, №69 від 11.01.2022 на суму 6574,57 грн, №3413 від 04.10.2021 на суму 2319,70 грн, №3763 від 28.10.2021 на суму 4491,10 грн, №4216 від 03.12.2021 на суму 572,18 грн, №70 від 11.01.2022 на суму 6574,57, №3414 від 04.10.2021 на суму 2319,70 грн, №3764 від 28.10.2021 на суму 4491,10 грн, №4217 від 03.12.2021 на суму 572,18 грн, №71 від 11.01.2022 на суму 6574,57 грн, №3415 від 04.10.2021 на суму 11662,28 грн, №3765 від 28.10.2021 на суму 4491,10 грн, №43 від 11.01.2022 на суму 5418,71 грн, №3416 від 04.10.2021 на суму 11052,46 грн, №3766 від 28.10.2021 на суму 5100,92 грн, №44 від 11.01.2022 на суму 5418,71 грн, №3675 від 26.10.2021 на суму 2415,84 грн, №4219 від 03.12.2021 на суму 4367,38 грн, №4220 від 03.12.2021 на суму 2887,22 грн, №80 від 12.01.2022 на суму 1145,69 грн, №4455 від 21.12.2021 на суму 5846,71 грн, №1387 від 02.09.2022 на суму 1409,27 грн.

Згодом відповідач здійснив оплату товару на суму 51327,10 грн, про що свідчать наявні в матеріалах справи банківські виписки №1819 від 16.11.2021 на суму 12000,00 грн, №1820 від 16.11.2021 на суму 12000,00 грн, №2486 від 19.03.2024 на суму 10000,00 грн, №2421 від 14.12.2023 на суму 12439,88 грн, №1822 від 16.11.2021 на суму 2000,00 грн, №1821 від 16.11.2021 на суму 2000,00 грн, №1904 від 21.12.2021 на суму 887,22 грн.

Отже, станом на день подання позовної заяви, сума боргу відповідача перед позивачем складає 807728,66 грн.

Згідно зі статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 205 Цивільного кодексу України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Частиною 1 статті 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За приписами частини 1 статті 184 Господарського кодексу України, укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього Кодексу.

Договір, відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України, є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі статтею 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина 2 статті 640 Цивільного кодексу України).

Статтею 641 Цивільного кодексу України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.

Відповідно до статті 642 Цивільного кодексу України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Зважаючи на вищевикладене та зміст спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що поставкою/отриманням товару та частковою оплатою сторони вчинили фактичні дії щодо укладення договору поставки у спрощений спосіб і відповідно між сторонами виникли та існують зобов`язальні відносини.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 2 цієї ж статті унормовано, що до такого договору застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (стаття 692 Цивільного кодексу України).

При цьому, частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Порушенням зобов`язання, у відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт виконання позивачем своїх зобов`язань по поставці товару та факт порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині повної оплати отриманого товару підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 807728,66 грн основного боргу.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити отриманий товар.

Приймаючи до уваги вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача/

Керуючись статтями 13, 76-80, 129, 165, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТФС-України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Бі Енерджі» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Бі Енерджі» (04086, місто Київ, вул. Петропавлівська, будинок 50-Б, приміщення 119; ідентифікаційний код 41036536) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТФС-України» (03061, місто Київ, проспект Відрадний, будинок 95 Е; ідентифікаційний код 35159662) заборгованість у розмірі 807728 (вісімсот сім тисяч сімсот двадцять вісім) грн 66 коп. та судовий збір у розмірі 12115 (дванадцять тисяч сто п`ятнадцять) грн 93 коп.

3. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 28.04.2025.

СуддяТ.В. Васильченко