РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.04.2025Справа № 910/2071/25
За позовом Державної установи «Центр обслуговування Міністерства внутрішніх справ України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАКСИМА БУД»

про стягнення 1 169 202, 84 грн

Суддя Я.А.Карабань

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна установа «Центр обслуговування Міністерства внутрішніх справ України» (надалі - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАКСИМА БУД» (надалі - відповідач) про стягнення суми пені в розмірі 1 169 202, 84 грн.

Позовні вимоги, з посиланням на ст. 526, 530, 612, 613, 629, 837 Цивільного кодексу України та ст. 193, 216, 222, 231 Господарського кодексу України, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за державним контрактом (договором) № 392 від 25.04.2024, в частині своєчасного виконання робіт.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі № 910/2071/25. Справу визнано малозначною та постановлено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

21.03.2025 від представника позивача, на виконання вимог ухвали суду, надійшла виписка банку про рух коштів, а також письмове підтвердження, що ціна позову не змінилась.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження в справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04214, місто Київ, вулиця Героїв Дніпра, будинок 51, квартира 50.

Однак, конверт з ухвалою про відкриття провадження в справі від 25.02.2025 був повернутий до суду з відміткою: «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до вимог частини 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з пунктами 3, 4, 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

При цьому, суд зауважує, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «адресат відмовився», «за закінченням терміну зберігання», «адресат вибув», «адресат відсутній» і т.п., врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 902/1025/19 Верховний Суд звернув увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Враховуючи викладене вище, судом було вжито усіх належних заходів, щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, відтак, останній вважається повідомленим про розгляд справи належним чином.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами ч. 1 ст. 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений в праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами в справі № 910/2071/25 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Крім цього, суд зазначає, що згідно ст. 6 Господарського процесуального кодексу України відповідач зобов`язаний був зареєструвати електронний кабінет в системі «Електронний суд», чого останнім зроблено не було.

За відсутності відзиву від відповідача суд вирішує справу за наявними матеріалами на підставі ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене вище, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання), за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

25.04.2024 між позивачем (надалі - замовник) та відповідачем (надалі - підрядник) було укладено державний контракт (договір) № 392 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, підрядник зобов`язується за завданням замовника на свій ризик відповідно до умов договору та його додатків виконати роботи згідно Настанови з визначення вартості будівництва від 01.11.2021 № 281 по об`єкту: «Капітальний ремонт підсобних приміщень адміністративної будівлі літ. «В», м. Київ, вул. Богомольця, 10», код за ДК 021:2015:45453000-7 «Капітальний ремонт і реставрація», а замовник зобов`язується прийняти належним чином виконані роботи та оплатити їх згідно з умовами даного договору.

Згідно з п. 1.4. та п. 1.6. договору, підрядник стверджує, що він добре проаналізував і повністю зрозумів завдання замовника на виконання робіт згідно даного договору, передбачив і оцінив всі роботи і зобов`язання, необхідні для виконання даного договору. Підрядник розуміє характер і об`єм робіт, здійснив огляд будівельного майданчика і надалі відмовляється від пред`явлення яких-небудь претензій, заснованих на невідповідності стану будівельного майданчика, на відсутності технічних або будь-яких інших можливостей виконання робіт.

Пунктом 4.1. сторони передбачили, що договірна ціна (ціна договору) є твердою та визначається на підставі додатку № 1, що є невід`ємною частиною договору та становить 4 669 796, 71 грн, у тому числі ПДВ - 778 299, 45 грн.

Відповідно до п. 6.2. договору, розрахунки за виконані роботи (їх частини) здійснюються протягом 14-ти календарних днів на підставі підписаних уповноваженими представниками сторін акту приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в, довідки про вартість виконаних робіт та витрат (форми № КБ-3), що свідчать про прийняття робіт (їх частини) згідно з вимогами даного договору.

Згідно з п. 6.3. договору, вартість виконаних робіт, що підлягають оплаті, визначається з урахуванням обсягів виконаних робіт та фактичних витрат підрядника, підтверджених відповідними документами.

Пунктом 7.1. договору визначено початок виконання робіт, а саме: не пізніше, ніж 3 календарних дня після передачі підряднику будівельного майданчика та комплекту проектної документації.

Відповідно до п. 7.2. договору, строки виконання робіт встановлені сторонами у графіку виконання робіт (додаток № 2), але мають бути виконані не пізніше 20.08.2024.

Роботи вважаються закінченими після їх прийняття замовником відповідно до умов договору (п. 7.4. договору).

Відповідно до п. 8.2. договору, підрядник зобов`язаний повідомити замовника про виникнення обставин, що загрожують виконанню договору негайно (якомога швидко, але не пізніше одного дня з дня їх виникнення).

Згідно з п. 10.3.13. договору, підрядник зобов`язаний виконувати належним чином умови договору та зобов`язання, передбачені договором, Цивільним і Господарським кодексами України та чинним законодавством України.

Пунктом 11.3. договору визначено, що роботи вважаються переданими замовнику з моменту підписання сторонами відповідних актів приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) та довідки про вартість виконаних робіт та витрат (форми № КБ-3), з врахуванням виконання інших умов договору підрядником.

Відповідно до п. 13.2. договору, за порушення строків виконання робіт з вини підрядника (в т.ч. етапу виконання робіт) згідно графіку виконання робіт, підрядник сплачує замовнику пеню (неустойку) в розмірі 0, 1 % від вартості прострочених робіт за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 календарних днів розмір пені (неустойки) збільшується до 7 % від вартості робіт, за кожен день прострочення, що не виконані чи несвоєчасно виконані.

Згідно з п. 18.1. договору, він вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення печатками та діє до 31.12.2024, а в частині розрахунків - до повного його виконання. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Додатком № 2 до договору сторонами погоджено графік виконання робіт за договором, з якого вбачається, що роботи підлягали виконанню в 9 етапів з травня 2024 року по серпень 2024 року.

Додатковою угодою № 1 від 19.08.2024 (надалі - додаткова угода № 1) до договору сторони, зокрема, внесли зміни до п. 7.2 договору та виклали його в наступній редакції: « 7.2. Строки виконання робіт встановлені сторонами у графіку виконання робіт (додаток № 2), але мають бути виконані не пізніше 04.10.2024».

Додатковою угодою № 2 від 28.10.2024 (надалі - додаткова угода № 2) до договору, сторони, зокрема, внесли зміни до п. 4.1. договору та виклали його в наступній редакції: « 4.1. Договірна ціна (ціна договору) є твердою та визначається на підставі додатку № 1, що є невід`ємною частиною договору та становить 4 055 220, 78 грн, у тому числі ПДВ - 675 870, 13 грн».

Так, за період з червня 2024 року по грудень 2024 рік відповідач виконав, а позивач прийняв роботи на загальну суму 4 055 220, 78 грн, що підтверджується:

- актами приймання виконаних будівельних робіт: № 1 від 27.06.2024 на суму 65 431, 76 грн, № 2 від 27.06.2024 на суму 71 183, 83 грн, № 3 від 19.09.2024 на суму 1 185 087, 06 грн, № 4 від 29.10.2024 на суму 721 190, 86 грн, № 5 від 04.11.2024 на суму 1 464 162, 98 грн, № 5-1 від 04.11.2024 на суму 27 273, 29 грн, № 6 від 02.12.2024 на суму 549 217, 12 грн;

- довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрат: від 27.06.2024 на суму 126 313, 45 грн, від 19.09.2024 на суму 1 185 087, 06 грн, від 29.10.2024 на суму 721 190, 86 грн, від 04.11.2024 на суму 1 473 412, 29 грн, від 02.12.2024 на суму 549 217, 12 грн.

Вказані акти та довідки підписані та скріплені печатками з обох сторін без зауважень та заперечень.

У подальшому позивач звернувся до відповідача з претензією № 3544/30-2024 від 31.12.2024 щодо порушення умов державного контракту (договору), в якому вимагав сплатити суму пені за порушення строків виконання робіт в загальному розмірі 1 169 202, 84 грн, що підтверджується роздруківкою з електронної пошти позивача від 15.01.2025 про направлення вказаної претензію на електронну адресу відповідача, зазначену в договорі () та конвертом, який повернувся позивачу з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Відповіді на вказану претензію матеріали справи не містять.

Предметом даного позову є вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 169 202, 84 грн пені.

Підставами позову є порушення відповідачем умов договору в частині своєчасного виконання робіт за державним контрактом (договором).

Відповідно до абз. 2 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Аналізуючи умови укладеного між сторонами договору, суд зазначає, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором підряду, до якого, крім положень Цивільного кодексу України, що регулюють загальні умови виконання зобов`язання, застосовуються також положення глави 61 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. 2 ст. 837 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 887 Цивільного кодексу України, за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов`язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх.

Відповідно до ст. 890 Цивільного кодексу України, підрядник зобов`язаний:

1) виконувати роботи відповідно до вихідних даних для проведення проектування та згідно з договором;

2) погоджувати готову проектно-кошторисну документацію із замовником, а в разі необхідності - також з уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування;

3) передати замовникові готову проектно-кошторисну документацію та результати пошукових робіт;

4) не передавати без згоди замовника проектно-кошторисну документацію іншим особам;

5) гарантувати замовникові відсутність у інших осіб права перешкодити або обмежити виконання робіт на основі підготовленої за договором проектно-кошторисної документації.

Статтею 844 Цивільного кодексу України встановлено, що ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором. Зміни до твердого кошторису можуть вноситися лише за погодженням сторін. У разі перевищення твердого кошторису усі пов`язані з цим витрати несе підрядник, якщо інше не встановлено законом.

За приписами ст. 846 Цивільного кодексу України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Згідно з до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Так, відповідно до пункту 7.2. договору (в редакції додаткової угоди № 1) відповідач повинен був закінчити виконання робіт до 04.10.2024. Однак, акт приймання виконаних будівельних робіт № 6 був підписаний сторонами лише 02.12.2024 з простроченням на 58 днів.

За змістом ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного (господарського) законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України). Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з приписами ст. 216-218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 2 ст. 232 Господарського кодексу України).

За змістом наведених норм можна зробити висновок про те, що особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконаним. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, обмежується правилами ч. 2 ст. 232 Господарського кодексу України, якщо інше не встановлено договором. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі.

Пеню належить рахувати з наступного дня після дати, в яку зобов`язання мало бути виконано (з урахуванням святкових, вихідних та неробочих днів), і по переддень фактичного виконання грошового зобов`язання, або по відповідний день через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, але в межах періоду, визначеного позивачем.

Так, за умовами договору відповідач взяв на себе зобов`язання виконати роботи на загальну суму 4 055 220, 78 грн (в редакції додаткових угод № 1 та № 2), у строк до 04.10.2024.

Відповідно до п. 13.2. договору, за порушення строків виконання робіт з вини підрядника (в т.ч. етапу виконання робіт) згідно графіку виконання робіт, підрядник сплачує замовнику пеню (неустойку) в розмірі 0, 1 % від вартості прострочених робіт за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 календарних днів розмір пені (неустойки) збільшується до 7 % від вартості робіт, за кожен день прострочення, що не виконані чи несвоєчасно виконані.

Позивач вказує, що відповідачем несвоєчасно виконано роботи на суму 4 055 220, 78 грн (в редакції додаткових угод № 1 та № 2), оскільки роботи виконані відповідачем з порушенням строку їх виконання на 58 календарних днів, а тому позивачем заявлено до стягнення 1 169 202, 84 грн пені за загальний період з 05.10.2024 по 01.12.2024.

Враховуючи умови п. 7.2. в редакції додаткової угоди № 1, у позивача виникло право на нарахування пені передбаченої п. 13.2. договору з 05.10.2024, оскільки як вже було встановлено судом, відповідач повинен був закінчити виконання робіт до 04.10.2024.

Перевіривши розрахунок пені в сумі 1 169 202, 84 грн за загальний період з 05.10.2024 по 01.12.2024 (0,1 % за період з 05.10.2024 по 03.11.2024 та 7 % за період з 04.11.2024 по 01.12.2024), судом встановлено, що він є арифметично вірним, відповідає умовам договору та законодавству, а тому позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 1 169 202, 84 грн підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на наведені вище норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 1 169 202, 84 грн пені.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 233, 237 - 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МАКСИМА БУД» (04214, місто Київ, вулиця Героїв Дніпра, будинок 51, квартира 50, ідентифікаційний код 39605709) на користь Державної установи «Центр обслуговування Міністерства внутрішніх справ України» (04116, місто Київ, вулиця Довнар-Запольського, будинок 8, ідентифікаційний код 14317108) 1 169 202 (один мільйон сто шістдесят дев`ять тисяч двісті дві) грн 84 коп. пені та 17 538 (сімнадцять тисяч п`ятсот тридцять вісім) грн 04 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Суддя Я.А.Карабань