ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2025 року м.Дніпро Справа № 908/1325/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О.(доповідач),

суддів: Чус О.В., Кощеєва І.М.

при секретарі судового засідання Карпенко А.С.

Представники сторін:

від скаржника: Батовська Тетяна Іванівна (поза межами приміщення суду) - від Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" - витяг з ЄДР

від відповідача: Богославський Віктор Анатолійович (поза межами приміщення суду) - від Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» - адвокат, довіреність №382 від 18.12.2024р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду Запорізької області від 13.12.2022 (повний текст складено та підписано 16.01.2023 суддя Горохов І.С.) у справі №908/1325/22

за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго", м. Київ

до відповідача Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго", м. Запоріжжя

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 13.12.2022 у справі №908/1325/22 позовну заяву задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго на користь Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго суму основного боргу в розмірі 128 061 468,03 грн, 3% річних у розмірі 871 514,21 грн, інфляційні втрати у розмірі 2 839 169,58 грн.

Розстрочено виконання рішення строком на 12 місяців з дня ухвалення рішення у даній справі, шляхом сплати відповідачем коштів у розмірі 131 772 51,82 грн рівними частинами за наступним графіком: до 13.01.2023 10 981 012,65 грн; до 13.02.2022 10 981 012,65 грн; до 13.03.2023 10 981 012,65 грн; до 13.04.2023 10 981 012,65 грн; до 13.05.2023 10 981 012,65 грн; до 13.06.2023 10 981 012,65 грн; до 13.07.2023 10 981 012,65 грн; до 13.08.2023 10 981 012,65 грн; до 13.09.2023 10 981 012,65 грн; до 13.10.2023 10 981 012,65 грн; до 13.11.2023 10 981 012,65 грн; до 13.12.2023 10 981 012,67 грн. Видати наказ.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго на користь Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго судовий збір у розмірі 852 598,82 грн.

У задоволені позову щодо стягнення пені в розмірі 530 458,03 грн, штрафу в розмірі 645 614,93 грн, 3% річних в розмірі 251 200,33 грн та інфляційних втрат в розмірі 1 007 126,04 грн, відмовлено.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що у період з лютого по серпень 2022 року позивач надав відповідачу послуги з передачі електроенергії на загальну суму 155 899 451,93 грн, з яких було сплачено лише 27 837 983,90 грн. Заборгованість відповідача за договором №0503-02041 від 27.05.2019 становить 128 061 468,03 грн. Оскільки відповідач не надав доказів належної оплати, суд визнав позовні вимоги в частині стягнення основного боргу обґрунтованими та задовольнив їх.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив проти задоволення позовних вимог в частині стягнення з нього сум пені та штрафу, зокрема, з посиланням на ту обставину, що у зв`язку з військовою агресію російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 ведено воєнний стан 24 лютого 2022 року. Після чого Національною комісією, що здійснює регулювання у сферах енергетики тва комунальних послуг прийнято постанову від 25.02.2022 № 332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану». Приписами підпункту 16 пункту 1 даної постанови встановлено, що на період дії в Украіні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування надати такі настанови: зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені та штрафу, суд першої інстанції підтримав позицію відповідача у справі про те, що запровадження воєнного стану негативно вплинуло на його можливість своєчасно здійснювати розрахунки.

Перевіривши розрахунок позивача, суд першої інстанції встановив, що частина нарахувань 3% річних та інфляційних втрат є неправомірною, оскільки вони були здійснені за прострочення планових платежів до фактичного надання послуг, що суперечить змісту ст. 625 ЦК України, яка передбачає компенсаційний характер таких нарахувань. У зв`язку з цим місцевий господарський суд здійснив розрахунок 3% річних та інфляційних втрат лише за період після фактичного надання послуг, підтвердженого актами.

Суд першої інстанції, врахувавши викладені відповідачем обставини щодо критичного фінансово-економічного стану, наявності значної дебіторської заборгованості споживачів, накладених арештів, відкритих виконавчих проваджень, воєнного стану на території діяльності, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви про розстрочку виконання рішення.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції частково та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та стягнути пен. в розмірі 530 458,03 грн, штраф в розмірі 645 614,93 грн, 3% річних в розмірі 251 200,33 грн та інфляційнs втрати в розмірі 1 007 126,04 грн, скасувати розстрочення виконання рішення на 12 місяців, в решті рішення залишити без змін.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення пені та штрафу, порушивши приписи Господарського процесуального кодексу України, неправильно застосувавши норми матеріального права та визнавши встановленими недоведені обставини.

Зокрема, судом безпідставно враховано аргументи Відповідача про нібито зупинення нарахування штрафних санкцій у зв`язку з дією Постанови НКРЕКП № 332 від 25.02.2022. На дату її прийняття постанова не містила положень щодо заборони нарахування штрафних санкцій, а зміни з відповідним змістом були внесені лише Постановою № 413 від 26.04.2022, яка набрала чинності саме з дати її прийняття.

Також суд безпідставно визнав наявність форс-мажорних обставин на стороні Відповідача, спираючись на загальний лист Торгово-промислової палати України. Водночас Відповідач не надав письмового повідомлення про настання форс-мажору, як того вимагає пункт 10.1 договору, а також не довів наявності причинно-наслідкового зв`язку між воєнним станом і неможливістю виконання конкретного зобов`язання. Загальні форс-мажорні обставини не можуть автоматично звільняти від відповідальності без підтвердження їх впливу на конкретне порушення.

У відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 617 ЦК України, відсутність коштів не є підставою для звільнення від відповідальності. Аналогічно, згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошових зобов`язань, навіть у разі неможливості виконання.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що 3% річних та інфляційні втрати за ст. 625 ЦК України не підлягають стягненню, оскільки планові платежі нібито не є грошовим зобов`язанням до моменту фактичного надання послуги. Така позиція суперечить усталеній судовій практиці Верховного Суду, згідно з якою пеня, 3% річних та інфляційні втрати нараховуються за будь-яке порушення грошового зобов`язання, незалежно від його виду та вини боржника.

Суд не врахував правові висновки ВС, зокрема у справах №902/186/21, №918/631/19, де чітко зазначено, що попередня оплата за плановим обсягом послуг є грошовим зобов`язанням, за несвоєчасне виконання якого підлягають нарахуванню санкції за ст. 625 ЦК України.

Судом проігноровано, що згідно з договором, послуги з передачі електроенергії є безперервними та починають надаватись з початку розрахункового періоду, а оплата за плановий обсяг послуги є обов`язковою і підтверджується домовленістю сторін. Таким чином, на момент несплати зобов`язання вже існувало, і воно підлягає виконанню в межах строків, погоджених сторонами.

Суд невірно ототожнив момент фактичного надання послуги з моментом виникнення грошового зобов`язання, не врахувавши, що специфіка договору передбачає авансову оплату, яка за своєю суттю є зобов`язанням користувача щодо сплати вартості послуги, обсяг якої визначається наперед.

Щодо оскарження розстрочення виконання рішення апелянт зазначає, що рішення про розстрочення прийнято з порушенням ГПК України (ст. 74, 86, 331) суд без належних доказів визнав воєнний стан виключною обставиною, яка унеможливлює виконання рішення, хоча вплив війни однаково стосується обох сторін. Відповідач не надав підтверджень понесених збитків, втрати платоспроможності чи витрат на відновлення інфраструктури, на які посилався.Суд не врахував аргументи Позивача, зокрема про втрати, інфляцію та суспільну важливість його діяльності як державного підприємства. Надмірне затягування виконання рішення порушує право Позивача на ефективний судовий захист (Конституція України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини).

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечив та вважає, що відсутні правові підтстави для скасування рішення господарського суду Запорізької області у даній справі з огляду на наступне.

Відповідно до постанови НКРЕКП № 332 від 25.02.2022 (в редакції постанови № 413 від 26.04.2022), на період дії воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення/скасування заборонено нарахування та стягнення штрафних санкцій за договорами, укладеними відповідно до ЗУ «Про ринок електричної енергії». Оскільки між сторонами укладено саме такий договір, дія вказаної постанови поширюється на спірні правовідносини. Таким чином, Позивачем безпідставно заявлено до стягнення штрафні санкції, нараховані у період дії воєнного стану.

Практика Верховного Суду свідчить, що спеціальні постанови НКРЕКП (зокрема № 766 від 08.04.2020 щодо COVID-19) мають перевагу над загальними нормами права відповідно до принципів lex specialis. Аналогічно, постанова № 332 від 25.02.2022 є спеціальним нормативним актом, обов`язковим до виконання учасниками ринку електроенергії.

Заявлені Позивачем до стягнення інфляційні втрати та 3% річних не підлягають застосуванню, оскільки нараховувалися до моменту фактичного надання послуг, які підтверджуються актами приймання-передачі. До моменту складання таких актів не виникає підстав для відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, оскільки відсутній обсяг та вартість фактично наданої послуги.

Суд правомірно скористався своїм процесуальним правом надати ПАТ «Запоріжжяобленерго» розстрочку виконання рішення на підставі ст. 239 ГПК України, враховуючи надскрутний фінансовий стан Відповідача. Такий стан зумовлений наслідками воєнних дій у Запорізькій області, зокрема: пошкодженням енергомереж, окупацією частини територій, неможливістю обліку та стягнення платежів зі споживачів, зменшенням обсягів споживання електроенергії та неадекватністю встановлених тарифів.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.02.2023 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Дарміна М.О. (доповідач), суддів: Антоніка С.Г., Іванова О.Г.

Ухвалою суду від 10.02.2023 витребувано у Господарського суду Запорізької області матеріали справи №908/1325/22. Розгляд питання про залишення апеляційної скарги без руху, про повернення апеляційної скарги, відмову у відкритті апеляційного провадження або про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду Запорізької області від 13.12.2022 у справі №908/1325/22 відкладено до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

01.03.2023 до Центрального апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 908/1325/22.

Ухвалою суду від 06.03.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду Запорізької області від 13.12.2022 у справі №908/1325/22. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 10.04.2023 о 12:20 годин.

Ухвалою суду від 10.04.2023 в судовому засіданні оголошено перерву до 10.05.2023 на 12:20 год.

Ухвалою суду від 10.05.2023 в судовому засіданні оголошено перерву до 22.05.2023 на 12:40 год., судові засідання у справі №908/1325/22 вирішено проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку EasyCon.

Ухвалою суду від 22.05.2023 в судовому засіданні оголошено перерву до 23.08.2023 на 12:00 год.

Рішенням ВРП від 20.07.2023р. ОСОБА_1 , звільнено з посади судді Центрального апеляційного господарського суду у зв`язку з поданням заяви про відставку, а також у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Іванова О.Г., на підставі розпорядження керівника апарату суду №1756/23 від 22.08.2023, проведено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2023 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Дарміна М.О. (доповідач), суддів: Кощеєва І.М., Березкіної О.В.

Ухвалою суду від 22.08.2023 Справу №908/1325/22 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Дарміна М.О. (доповідача), суддів: ОСОБА_2 , Кощеєва І.М.

Ухвалою суду від 23.08.2023 в судовому засіданні оголошено перерву до 28.08.2023 на 11:30 год.

Ухвалою суду від 28.08.2023 зупинено провадження у справі №908/1325/22 до закінчення перегляду справи №911/1359/22 у касаційному порядку об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Рішення ВРП від 28.09.2023 ОСОБА_2 звільнено з посади судді Центрального апеляційного господарського суду у зв`язку з поданням заяви про відставку, на підставі розпорядження керівника апарату суду №731/24 від 30.09.2024, проведено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.09.2024 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Дарміна М.О. (доповідач), суддів: Кощеєва І.М., Чус О.В.

Ухвалою суду від 03.10.2024 провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду Запорізької області від 13.12.2022 у справі №908/1325/22 поновлено. Розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 28.01.2025 на 11:00 год.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.01.2025 в судовому засіданні оголошено перерву до 04.02.2025 на 15:30 год.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.02.2025 розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду Запорізької області від 13.12.2022 у справі №908/1325/22 призначено в судове засідання на 20.03.2025 о 15:30 год.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.03.2025 розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду Запорізької області від 13.12.2022 у справі №908/1325/22 відкладено на 25.03.2025 на 11:00 годину.

25.03.2025 Публічним акціонерним товариством Запоріжжяобленерго до Центрального апеляційного господарського суду подано клопотання про зупинення провадження у справі №908/1325/22 до розгляду Великою палатою Верховного Суду справи № 908/948/23.

Колегія суддів дослідила зміст клопотання і прийшла до висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у справі, беручи до уваги наступне.

Ухвалою Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21 березня 2025 року у справі № 908/948/23, прийнято прийняти до розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справу №908/948/23 за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на рішення Господарського суду Запорізької області від 15.05.2024, постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.10.2024. Призначено до розгляду справу №908/948/23 на 04 квітня 2025 року о 11:00 у відкритому судовому засіданні у приміщенні Касаційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6, в залі судових засідань №203.

Відомості щодо прийняття до розгляду Великою палатою Верховного Суду справи № 908/948/23 в єдиному реєстрі судових рішень відсутні.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, який було сформульовано у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші додатковими.

У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

Здійснена Великою Палатою Верховного Суду конкретизація висновків Верховного Суду щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини" полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Разом з тим обставини у справі №908/948/23 та у справі №908/1325/22 є дещо відмінними, з огляду на що відсутні підстави для зупинення провадження у справі.

25.03.2025 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

Приватне акціонерне товариство Національна енергетична компанія Укренерго (НЕК Укренерго, позивач) є юридичною особою, що утворена 29.07.2019 як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, внаслідок реорганізації шляхом перетворення Державного підприємства Національна енергетична компанія Укренерго відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 15.02.2019 № 73 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 № 829-р Про погодження перетворення державного підприємства Національна енергетична компанія Укренерго у приватне акціонерне товариство.

НЕК Укренерго є правонаступником майна, усіх прав та обов`язків Державного підприємства Національна енергетична компанія Укренерго (ДП НЕК Укренерго) відповідно до ст. 108 Цивільного кодексу України, п. 5 Порядку перетворення державного унітарного комерційного підприємства в акціонерне товариство, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2012 № 802, п. 3.2. Статуту НЕК Укренерго.

НЕК Укренерго виконує функції оператора системи передачі - юридичної особи, відповідальної за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії, п. 55 ч. 1 ст. 1, ст. 33, абз. 2 п. 8 розділу XVII Закону України Про ринок електричної енергії.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 4 Закону України Про ринок електричної енергії, учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори про надання послуг з передачі.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 33 Закону України Про ринок електричної енергії оператор системи передачі має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надані послуги з передачі.

Між НЕК Укренерго (Оператор системи передачі- ОСП, позивач) і Публічним акціонерним товариством Запоріжжяобленерго (ПАТ Запоріжжяобленерго, відповідач, користувач) укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії від 27.05.2019 № 0503-02041, згідно з п. 1.1 якого НЕК Укренерго (ОСП) зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії (далі - Послуга) відповідно до умов цього договору, а ПАТ Запоріжжяобленерго (Користувач) зобов`язується здійснювати оплату за Послугу відповідно до умов цього Договору.

Додатковими угодами № 4 від 17.09.2021, від 31.12.2021 зазначений Договір викладено в новій редакції.

Пунктом 3.1. Договору планова та/або фактична вартість послуги визначається на підставі діючого на момент надання послуги тарифу на послуги з передачі електричної енергії та планового та/або фактичного обсягу послуги в розрахунковому періоді. На вартість послуги нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України. Тариф на послуги з передачі електричної енергії затверджується Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (Регулятором), та оприлюднюються ОСП на власному веб-сайті в мережі інтернет.

Пунктом 4.1. Договору встановлено, що для розрахунків за Договором використовується плановий і фактичний обсяг послуги:

1)плановий обсяг Послуги визначається на основі наданих Користувачем повідомлень щодо планового обсягу передачі електроенергії на розрахунковий місяць. У разі ненадання або несвоєчасного надання користувачем повідомлень, плановим обсягом плановим обсягом послуги визначається фактичний обсяг надано послуги у попередньому розрахунковому періоді;

2) фактичний обсяг послуги у розрахунковому місяці визначається відповідно до розділу XI Кодексу системи передачі.

Пунктом 4.2. Договору встановлено, що планові обсяги послуги користувач зобов`язаний подавати ОСП до 25 доби місяця, що передує розрахунковому місяцю. Форма подання повідомлення розміщена на офіційному вебсайті ОСП.

Відповідно до п. 5.1 Договору розрахунковим періодом за цим Договором є 1 календарний місяць.

Пунктом 5.2 Договору передбачено, що користувач здійснює поетапну попередню оплату планової вартості послуги ОСП таким чином:

1 платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі не менше 1/5 від планової вартості послуги, визначеної згідно з розділом 3 Договору. Подальша оплата здійснюється шляхом сплати 1/5 від планової вартості послуги, яка визначена згідно з розділом 3 цьго договору, відповідно до такого алгоритму:

2 платіж - до 10 числа розрахункового місяця;

3 платіж - до 15 числа розрахункового місяця;

4 платіж - до 20 числа розрахункового місяця;

5 платіж - до 25 числа розрахункового місяця.

Згідно з п. 5.5 Договору користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги до 15 числа місяця наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання послуги, наданих виконавцем (ОСП) або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою "Системи управління ринком" (далі - СУР), або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (далі - Сервіс) (автоматична система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису тієї особи, уповноваженої на підписання документів в електронному вигляді.

Вартість наданої послуги за розрахунковий період визначається на підставі даних, що надаються до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі даних, що надаються Адміністратором комерційного обліку (далі -АКО). Акти приймання-передачі послуги направляються користувачу до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно).

Коригування обсягів та вартості наданої Послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за уточненими даними комерційного обліку, що надаються АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу коригування в СУР, що здійснюється згідно з Правилами ринку.

Оплату вартості послуги, після коригування обсягів та вартості послуги, користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем в якому отримано акт коригування до акту приймання-передачі послуги (включно).

Акти приймання-передачі послуги та акти коригування до актів приймання-передачі послуги у відповідному розрахунковому періоді ОСП направляє користувачу в електронній формі з використанням електронного підпису (із застосуванням Сервісу) або надає користувачу два примірники в паперовому вигляді, підписані власноручним підписом зі своєї сторони. Користувач здійснює підписання актів приймання-передачі Послуги та актів коригування до актів приймання-передачі послуги відповідного розрахункового періоду протягом трьох робочих днів та повертає їх ОСП.

Відповідно до п. 5.7 Договору у випадку порушення будь-яких термінів розрахунку за Договором Користувач сплачує ОСП пеню у розмірі 0,1% (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми боргу за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Пеня нараховується до повного виконання користувачем своїх зобов`язань.

За прострочення зазначеного терміну понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу.

У разі якщо фактичний обсяг оплати Користувачем Послуги перевищує суму, зазначену в акті приймання-передачі Послуги, ОСП (за заявою Користувача) протягом 5 банківських днів з дня отримання заяви повертає користувачу надлишок коштів або враховує їх як оплату послуги наступних розрахункових періодів. За наявності заборгованості за цим Договором кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення. При повній сплаті заборгованості минулих періодів надлишок коштів може бути зарахований в оплату пені та штрафних санкцій за наявності письмової згоди користувача.

На виконання умов договору, листом від 11.01.2022 № 007-72/278 відповідач повідомив плановий обсяг передачі електроенергії на лютий 2022 року в обсязі 69 121,00 тис. кВт*год. Вартість планової послуги складає 69 121,00 МВт*год х 345,64 грн = 23 890 982,44 грн, з ПДВ 28 669 178,93 грн. Відповідачем скориговано плановий обсяг листом № 007/72-653 від 21.02.2022 на 67 117,00 тис. кВт*год. Вартість планової послуги складає 67 117,00 МВт*год х 345,64 грн = 23198 319,88 грн, з ПДВ 27 837 983,86 грн.

Листом від 21.02.2022 № 007-63/1399 відповідач повідомив плановий обсяг передачі електроенергії на березень 2022 року в обсязі 66307,00 тис. кВт*год. Вартість планової послуги складає 66 307,00 МВт*год х 345,64 грн = 22 918 351,48 грн, з ПДВ 27 502 021,78 грн. Відповідачем скориговано плановий обсяг листом № 007/63-1487 від 02.03.2022 на 44 117,00 тис. кВт*год. Вартість планової послуги складає 44 117,00 МВт*год х 345,64 грн = 15 248 599,88 грн, з ПДВ 18 298 319,86 грн.

Листом від 25.03.2022 № 007-72/1804 відповідач повідомив плановий обсяг передачі електроенергії на квітень 2022 року в обсязі 36 300,00 тис. кВт*год. Вартість планової послуги складає 36 300,00 МВт*год х 345,64 грн = 12 546 732,00 грн, з ПДВ 15 056 078, 40 грн.

Листом від 25.04.2022 № 007-63/2305 відповідач повідомив плановий обсяг передачі електроенергії на травень 2022 року в обсязі 39 000 тис. кВт*год. Вартість планової послуги складає 39 000 МВт*год х 345,64 грн = 13 479 960 грн, з ПДВ 16 175 952,00 грн.

Листом від 26.05.2022 № 077-72/2692 відповідач повідомив плановий обсяг передачі електроенергії на червень 2022 року в обсязі 37991,2 тис. кВт*год. Вартість планової послуги складає 37991,2 МВт*год х 345,64 грн = 13 131 278,37 грн, з ПДВ 15 757 534,04 грн.

Листом 23.06.2022 № 007-63/3064 відповідач повідомив плановий обсяг передачі електроенергії на липень 2022 року в обсязі 41 090,03 тис. кВт*год. Вартість планової послуги складає 41 090,03 МВт*год х 345,64 грн = 14 202 354,97 грн, з ПДВ 17 042 829,56 грн.

Листом від 25.07.2021 № 007-72/3595 відповідач повідомив плановий обсяг передачі електроенергії на серпень 2022 року в обсязі 39 598,00 тис. кВт*год. Вартість планової послуги складає 39 598,00 МВт*год х 345,64 грн = 13 686 652,72 грн, з ПДВ 16 423 983, 26 грн.

Між сторонами підписані акти приймання-передачі послуги та акти коригування-передачі послуг від 31.08.2021 на суму збільшення 3 822 688,39 грн; акт приймання-передачі послуги від 28.02.2022 на суму 26 282 596,80 грн; акт коригування від 21.03.2022 до акта приймання-передачі послуги від 30.09.2021 на суму зменшення -385 375,74 грн; акт приймання-передачі послуги від 31.03.2022 на суму 15 438 313,25 грн; акт приймання-передачі послуги від 30.04.2022 на суму 15 823 156,56 грн; акт коригування від 19.05.2022 до акта приймання-передачі послуги від 31.10.2021 на суму збільшення 4 155 757,06 грн; акт коригування від 30.05.2022 до акта приймання-передачі послуги від 30.11.2021 на суму збільшення 527 389,43 грн; акт приймання-передачі послуги від 31.05.2022 на суму 16 200 166,98 грн; акт коригування від 16.06.2022 до акта приймання передачі послуги від 31.12.2021 на суму збільшення 3 213 672,36 грн; акт коригування від 29.06.2022 до акта приимання-передачі послуги від 31.01.2022 на суму збільшення 4 443 079,42 грн; акт приймання-передачі послуги від 30.06.2022 на суму 16 230 730,40 грн.; акт коригування від 27.07.2022 до акта приймання-передачі послуги від 28.02.2022 на суму збільшення 3 113 021,74 грн; акт приймання-передачі послуги від 31.07.2022 на суму 17 006 358,60 грн. акт коригування від 18.08.2022 до акта приймання-передачі послуги від 31.03.2022 на суму збільшення 13 575 566,09 грн; акт приймання-передачі послуги від 31.08.2022 на суму 16 452 330,59 грн.

Відповідач частково здійснив оплату за вищезазаначеними актами в загальному розмірі 27 837 983,90 грн, про що свідчать платіжні доручення: № 1868 від 31.01.2022 на суму 5 567 596,78 грн, № 2576 від 08.02.2022 на суму 5 567 596,78 грн, № 2739 від 14.02.2022 на суму 5 567 596,78 грн, № 2937 від 18.02.2022 на суму 5 567 596, 78 грн, № 3191 від 23.02.2022 на суму 5 567 596,78 грн,

З урахуванням порушення ПАТ Запоріжжяобленерго умов договору щодо своєчасної сплати коштів позивач просив стягнути з відповідача 128 061 468,03 грн основного боргу, 3% річних у розмірі 1 122 714,54 грн, інфляційні втрати у розмірі 3 846 295,62 грн, пені в розмірі 530 458,03 грн та штраф у розмірі 645 614,93 грн.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню в силу наступного:

З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанцїі в частині неоспорюваних сторонами обставин, а саме того, що між НЕК Укренерго (Оператор системи передачі- ОСП, позивач) і Публічним акціонерним товариством Запоріжжяобленерго (ПАТ Запоріжжяобленерго, відповідач, користувач) укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії від 27.05.2019 № 0503-02041, та в подальшому Додатковими угодами № 4 від 17.09.2021, від 31.12.2021 зазначений Договір викладено в новій редакції; що за договором № 0503-02041 від 27.05.2019 у відповідача виникла заборгованість перед ПрАТ "НЕК "Укренерго" в сумі 128 061 468,03 грн.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Постановою НКРЕКП від 26.04.2022 № 413 внесені зміни до постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332, зокрема, останню було доповнено пунктом 16 такого змісту: "На період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування надати такі настанови: зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", між учасниками ринку електричної енергії.»

Отже, нарахування та стягнення штрафних санкцій зупинене на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування.

Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

В подальшому, строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався та станом на момент розгляду цієї справи не скасований.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 22.09.2016 "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України. Особливості спеціального статусу Регулятора обумовлюються його завданнями і повноваженнями та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливостях організації та порядку діяльності Регулятора, в особливому порядку призначення членів Регулятора та припинення ними повноважень, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Регулятора та гарантії незалежності в прийнятті ним рішень у межах повноважень, визначених законом, встановленні умов оплати праці членів та працівників Регулятора.

Згідно ч. 1 ст. 3 цього Закону Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 6 Закону України "Про ринок електричної енергії" до повноважень Регулятора на ринку електричної енергії належать, зокрема, затвердження правил ринку, правил ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку, кодексу системи передачі, кодексу систем розподілу, кодексу комерційного обліку, правил роздрібного ринку, порядку розподілу пропускної спроможності міждержавних перетинів, який включає в тому числі положення щодо особливостей розподілу пропускної спроможності міждержавних перетинів з третіми державами, інших нормативно-правових актів та нормативних документів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 14 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" визначено, що Регулятор на своїх засіданнях приймає нормативно-правові акти з питань, що належать до його компетенції. Згідно ч. 2 цієї статті рішення Регулятора оформлюються постановами, крім рішень щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення контролю, які оформлюються розпорядженнями. Рішення Регулятора підписуються Головою.

Відповідно до п. 1 ч. 1 вказаного Закону, для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор приймає обов`язкові до виконання рішення з питань, що належать до його компетенції.

Отже, Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, Регулятор на своїх засіданнях приймає нормативно-правові акти з питань, що належать до його компетенції та є обов`язкові до виконання.

Таким чином НКРЕКП (Регулятор) прийняв постанову від 25.02.2022 № 332 (у редакції від 26.04.2022) в межах своїх повноважень.

Тому, має застосовуватись, у тому числі, пп. 16 п. 1, відповідно до якого зупиняється нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", між учасниками ринку електричної енергії.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду 26.07.2023 у справі № 922/1948/22.

Метою Регулятора при її прийнятті була підтримка та полегшення ведення господарської діяльності для учасників ринку електричної енергії в період оголошеного воєнного стану, недопущення їх банкрутства, а відтак, і недопущення збільшення дефіциту електроенергії в енергетичній системі України, серед іншого.

Відповідно до ч. 9 ст. 14 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" рішення Регулятора є обов`язковими до виконання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг.

Договір укладений сторонами відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" (про що, зокрема, зазначено в п. 2.1 цього Договору). А тому, пп. 16 п. 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 (в редакції постанови НКРЕКП від 26.04.2022 № 413) має застосовуватись до спірних правовідносин (які виникли у період дії воєнного стану в Україні).

Апеляційний суд звертає увагу, що Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного суду в постанові від 19.04.2024 у справі № 911/1359/22 зауважила, що постанова від 25.02.2022 № 332 (у редакції від 26.04.2022) прийнята НКРЕКП (Регулятором) в межах своїх повноважень, а тому її положення, у тому числі, пп. 16 п. 1, відповідно до якого на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування зупиняється нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", між учасниками ринку електричної енергії, є обов`язковими до виконання всіма учасниками ринку та мають застосовуватись останніми у своїй господарській діяльності.

Тобто, рішення Регулятора не скасовують встановлену нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України відповідальність за порушення договірних зобов`язань для учасників ринку електроенергії, та не встановлюють мораторію для застосування цієї відповідальності, позаяк Регулятор, який наділений повноваженнями нормативного регулювання договірних відносин на ринку електроенергії, з метою забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії, під час особливого періоду, в межах наданих йому Законом повноважень тимчасово зупинив нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", між учасниками ринку електричної енергії.

Крім того, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного суду в постанові від 19.04.2024 у справі № 911/1359/22 дійшла висновку про відсутність підстав для відступу від висновку Верховного Суду у постанові від 26.07.2023 у справі № 922/1948/22 з урахуванням уточнення такого змісту: пп. 16 п. 1 постанови НКРЕКП № 332 має обов`язковий характер як норма щодо правового регулювання договірних відносин учасників ринку електроенергії щодо відповідальності за невиконання (неналежне виконання) договірних зобов`язань на ринку електричної енергії; зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", між учасниками ринку електричної енергії є обов`язковим з урахуванням імперативного характеру пп. 16 п. 1 постанови НКРЕКП № 332.

З урахуванням вищевикладеного доводи скаржника в частині того, що: «…При розгляді справи в суді першої інстанції Відповідач свої заперечення щодо нарахування Позивачем штрафних санкцій за період прострочення з 16 березня по 25 квітня 2022 року обґрунтовано Постановою НКРЕКП № 332 від 25.02.2022 «Про забезпечення стабітьного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на періодд дії в Україні военного стану», а саме підпунктом 16 пункту 1 зазначеної Постанови, відповідно до якого надано настанови: на період дії в Україні военного стану та протягом 30 днів тісля його припинення або скасування зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії.

При цьому, на дату прийняття - 25.02.2022, вказана Постанова НКРЕКП № 332 не містила настанов щодо заборони застосування штрафних санкцій.

Лише 26 квітня 2022 року до вказаної Постанови НКРЕКП № 332 були внесені відповідні зміни Постановою НКРЕКП № 413, а в пункті 3 зазначено, що вона набирає чинності з дні її прийняття, тобто з 26.04.2022. Але на думку Відповідача, зазначені зміни мають зворотну дїю в часі, оскільки скасовують відповідальність особи. Свої доводи нормативно Відповідач обґрунтовує статтею 58 Конституції України: «Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи».

Господарський суд Запорізької області своїм рішенням відмовляючи в стягненні пені та штрафу відхилив доводи Позивача та погодившись з доводами Відповідача, не врахував рішення Конституційного суду України № 1 рп/99 від 09 лютого 1999 року у епраеі N 1-7/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), в якому Конституційний Суд України зазначив:

«В регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно - правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Дія нормативно-правових актів у часі раніше визначалась тільки в окремих законах України (стаття 6 Кримінального кодексу України, стаття 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стаття 3 Цивільного процесуального кодексу та інші). Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в час законів та інших нормaтивно-правових актів, водночас передбачае їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, до є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовуеться новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

Відповідальність можлива лише за наявності в законі чи іншому нормативно-правовому акті визначення правопорушення, за яке така юридична відповідальшсть особи передбачена, i яка може реалізовуватись у формі примусу зi сторони уповноваженого державою органу…

…Тому Констнтyцlйннй Суд України дійшов висновку, що положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Але це не означає, до цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті»…

…В Постанові ж НКРЕКП № 413 від 26.04.2022 прямої вказівки про її застосування з 24.02.2022 не має.

Отже, вимоги Позивача щодо пстягнення пені та штрафу, нараховані за прострочення виконання платіжних зобов`язань Відповідача по Договору за період з лютого 2022 року по 25.04.2022 до дати набрання чинності Постанови НКРЕКП №413 від 26.04.2022, якою надано настанови щодо нарахування штрафних санкцій, мають підстави та обгрунтовані…» відхиляються колегією суддів, оскільки формулювання «На період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення» фактично слугує прямою вказівкою на застосування відповідних норм до правовідносин, що виникли або тривають у межах цього періоду, незалежно від дати прийняття нормативного акта. Це означає, що така норма ретроспективно охоплює події, які сталися після початку воєнного стану, але до набрання чинності актом, і може мати зворотну дію, якщо її зміст спрямований на пом`якшення або скасування юридичної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що позов у частині нарахування пені та штрафу є необґрунтованим.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновку, який викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.08.2022 у справі № 912/1941/21 та постанові Верховного Суду від 09.11.2022 у справі № 904/5899/21, при розрахунку за послуги з передачі електричної енергії користувач та оператор системи передачі зобов`язані використовувати як плановий, так і фактичний обсяг послуги одночасно, які є взаємопов`язані та не замінюють один одного, тобто у користувача відсутнє право вибору - платити за плановий обсяг чи за фактичний обсяг. Користувач зобов`язаний здійснити оплату планового обсягу на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а по закінченню відповідного місяця визначити необхідність сплати фактичного обсягу послуг, отриманих за такий розрахунковий місяць.

Отже, як поетапна оплата планової вартості послуги, так і остаточний розрахунок за фактичний обсяг послуги по суті є одним і тим самим зобов`язанням з оплати послуги, що надається у відповідному розрахунковому періоді, розподіл такого обов`язку на окремі платежі у часі (поетапна оплата планової вартості послуги, остаточний розрахунок) не створює умов для припинення існування таких частин зобов`язання.

Невиконане зобов`язання зі сплати кожного чергового планового платежу існує у часі з моменту його виникнення і не припиняється по закінченню розрахункового місця, а підлягає виконанню в межах проведення розрахунку за фактичний обсяг наданих послуг.

Оскільки Договором визначений саме такий порядок розрахунків за надану послугу як поетапна оплата планових платежів та оплата за актом приймання-передачі послуги, то невиконання або неналежне виконання користувачем як зобов`язання з поетапної оплати планового обсягу, так і зобов`язання з оплати фактичного обсягу послуг, отриманих за розрахунковий місяць, є порушенням виконання грошового зобов`язання і передбачає застосування правових наслідків порушення зобов`язання та настання відповідальності за порушення грошового зобов`язання, зокрема, згідно з нормами статей 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідні доводи апеляційної скарги в частині того що : «…суд першої інстанці помилково дійшов висновку про те, що до закінчення місяця, протягом якого вiдбувається надання послуги та складення за його результатами ОСП та користувачем відповідного акту, який підтверджує надання послуги у відповідному місяці, у ОСП (позивача) відсутні будь які матерільні втрати, як і підстави для отримання будь-яких компенсацій за користування грошовими коштами, оскільки послуга фактично в повному обсязі ще не надана, невідомий обсяг послуги наданої протягом місяця, та її вартість, а отже, відсутній сам факт надання послуги.

Так, суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що відповідно до специфіки правовідносин з надання послуг з передачі електричної енергії між сторонами за Договором послуга з передачі електричної енергії надається з першої секунди першого дня розрахункового періоду щоденно, безперервно.

Так, в своєму рішенні Господарський суд Запорізької облаєті встановив, що на виконання п. 4.1., 4.2. Договору Відповідач направляв Позивачу листи з повщомленням про обсяги планової Послуги на вiдповiдний період.

Тобто, як вбачається з умов Договору, саме Відповідач, на виконання свого обов`язку за Договором, визначае наперед обсяг послуги, яку він планує отримати в наступному розрахунковому місяціі та, відповідно до цього обсягу послуги зобов`язаний здійснити оплату частинами, а отже планові платежі є оплатою фактично наданих послуг, в об`ємі який визначено.

Після завершення звітного періоду факт надання послуги фіксується в акті приймання- передачі наданоі послуги, в якому уточняється об`єм наданоі послуги.

В частині висновку щодо порядку оплати вартості послуг з передачі електричної енергії згідно з договором про надання про надання послуг з передачі електричної енергії Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касащійного господарського суду в постанові від 19.08.2022 у справі № 912/1941/21 зазначив, що використання планових обсягів, їх погодження з ОСП є обов`язком користувача за договором про надання послуг. При розрахунку за послуги з передачі електричної енергії користувач та ОСП зобов`язані використовувати як плановий так і фактичний обсяг послуги одночасно, які е взаємопов`язані та не замінюють один одного, тобто у користувача відсутнє право вибору - платити за плановий обсяг чи за фактичний обсяг. Користувач зобов`язаний здійснити оплату планового обсягу на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а по закінченню вiдповiдного місяця визначити необхідність оплати фактичного обсягу послуг, отриманих за такий розрахунковий місяць

Отже, планові платежі е частиною вартості послуги, а отже е грошовим зобов`язанням Відповідача, що випливае із його щомісячного замовлення на отримання певного обсягу послуги, яку він отримуе від Позивача в кожному конкретному місяці

Виходячи із наведеного Господарський суд Запорізької області неповно розглянув у судовому процесі всі обставини справи, не надав обставинам справи правової оцінки в їх сукупності, та не невірно застосовані норми матеріального права, через що дійшов хибного висновку про відсутність підстав для нарахування 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку з несвоечасним виконанням обов`язку по оплаті планового обсягу послуги…» визнаються колегією суддів такими, що відповідають фактичним обставинам справи.

З огляду на відстутність з боку Відповідача заперечень щодо фактичних обставнин справи в частині здійснення платежів, які наведено в позовній заяві, відсутності заперечень щодо арифметичної вірності наведеного розрахунку, колегія суддв доходить висновку про наявність з боку Відповідача порушень грошового зобов`язання зі сплати основного боргу і , здійснивши перевірку поданого позивачем розрахунку, доходить висновку про наявність підстав для стягнення з Відповідача 3 846 295,62 грн інфляційних втрат та 1 122 714,54 грн 3 % річних, як таких, що не суперечить умовам укладеного сторонами Договору та вимогам чинного законодавства України у частині їх нарахування.

Відповідно, суд першої інстанції не врахував зазначені положення законодавства та умови договору про надання послуг щодо моменту настання відповідальності за порушення грошового зобов`язання, а відтак дійшов помилкового висновку про неможливість нарахування інфляційних втрат та відсотків річних при порушенні строків сплати планових платежів за надані послуги.

Щодо розтрочення виконання рішення на 12 календарних місяців колегія суддів зазначає, що визначення розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду належить до дискреційних повноважень суду. Дискреційні повноваження суду можуть полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15.12.2021 у справі №1840/2970/18.

Тож, розстрочення виконання рішення є правом суду, яке реалізується у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 ГПК України. При цьому відповідно до приписів статей 74, 76-79 ГПК України саме на заявника покладається обов`язок доведення існування відповідних обставин.

Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, і тому мають досліджуватися та оцінюватися доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення (аналогічні правові висновки наведено в постанові Верховного Суду від 21.01.2020 у справі №910/1180/19, від 28.05.2024 у справі № 906/1035/23). Тобто, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але також необхідно враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Враховуючи те, що розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача при її наданні, необхідно враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України обов`язковість рішень суду відноситься до основних засад судочинства.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Положеннями ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини допускає, що затримки у виконанні рішення можуть бути обґрунтовані за окремих обставин, проте державні органи не можуть довільно посилатись на відсутність коштів як на вибачення за невиплату боргу за рішенням, а затримки не можуть бути такими, що зводять нанівець право, що захищається п. 1 ст. 6 Конвенції (§24 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бакай та інші проти України від 09.11.2004).

Одночасно держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення у справі Фуклев проти України). Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього апарату (рішення у справі ComiNgersoll S.A. проти Португалії).

Постановою Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 905/2953/17 зазначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чижов проти України").

Суд першої інстанції обґрунтував своє рішення про надання розстрочки виконання судового рішення строком на 12 місяців, виходячи з критичного фінансового стану ПАТ «Запоріжжяобленерго». Це підтверджується наявністю значної податкової та дебіторської заборгованості, численними виконавчими провадженнями, арештами активів, а також експертними висновками, що свідчать про неплатоспроможність компанії. Крім того, місцевий господарський суд вказав на вплив форс-мажорних обставин, зокрема воєнного стану та діяльності підприємства в зоні бойових дій, що ускладнює виконання зобов`язань, а також підкреслив стратегічне значення ПАТ «Запоріжжяобленерго» для економіки держави, що вимагає збереження стабільності компанії для забезпечення належного енергетичного забезпечення країни.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо надання розстрочки виконання рішення, вважаючи, що наведені відповідачем обставини не свідчать про неможливість виконання рішення суду у цій справі, а лише відображають поточну господарську діяльність відповідача, що не є тими обставинами, з якими закон пов`язує можливість відстрочення виконання судового рішення, а обставини, на які посилається відповідач, лише вказують на несприятливість виконання рішення суду для нього у цей час та можливість настання негативних наслідків у зв`язку з цим.

Підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику (п.1 ст.44 Господарського кодексу України).

Ризики при збитковій підприємницькій діяльності несе сам суб`єкт господарювання, а відповідно нерентабельність та неприбутковість відповідача стосується діяльності самого відповідача, у зв`язку з чим наведені ризики не можуть бути ризиками іншої сторони, оскільки в протилежному випадку порушується принцип збалансованості інтересів сторін.

Колегія суддів зазначає, що військова агресія Російської Федерації проти України та введення в Україні військового стану має загальний характер та впливає на діяльність, без виключення, усіх суб`єктів господарювання, так внаслідок масованих ракетних атак пошкоджені та зруйновані об`єкти як позивача, так і відповідача, що є загальновідомими фактами, отже позивач так само, як і відповідач, поніс збитки внаслідок ведення бойових дій, а дії Російської Федерації мали і мають негативний вплив на господарську діяльність обох сторін.

З огляду на вищевикладене, враховуючи матеріальні інтереси обох сторін та приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, проаналізувавши доводи скаржника щодо розстрочення виконання судового рішення та надані в їх обґрунтування докази, а також заперечення стягувача, беручи до уваги, що справа розглядається більше року, не доведення відповідачем винятковості випадку, з наявністю якого процесуальний закон пов`язує можливість надання розстрочки виконання рішення суду, колегія суддів апеляційного господарського суду, доходить висновку, що господарський суд, в частині розстрочення виконання судового рішення, не дотримався балансу інтересів сторін.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин у процесуальному сенсах.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до частини 1 статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: не з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Запорізької області від 13.12.2022 у справі №908/1325/22 в частині розстрочення виконання рішення строком на 12 місяців та відмови у задоволені позову щодо стягнення 3% річних в розмірі 251 200,33 грн та інфляційних втрат в розмірі 1 007 126,04 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду Запорізької області від 13.12.2022 у справі №908/1325/22 на нього, підлягає частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 28 312,35 грн. покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 277, 282, 284Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду Запорізької області від 13.12.2022 у справі №908/1325/22 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 13.12.2022 у справі №908/1325/22 в частині розстрочення виконання рішення строком на 12 місяців та відмови у задоволені позову щодо стягнення 3% річних в розмірі 251 200,33 грн та інфляційних втрат в розмірі 1 007 126,04 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (вул. Сталеварів буд. 14, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69035, Україна, ідентифікаційний код юридичної особи 00130926) на користь Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго (вул. Симона Петлюри 25, м. Київ, 01032, Україна, ідентифікаційний код юридичної особи 00100227) суму основного боргу в розмірі 128 061 468,03 грн, 3% річних у розмірі 1 122 714,54 грн, інфляційні втрати у розмірі 3 846 295,62 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

В задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго про розстрочення виконання рішення у даній справі строком на 12 місяців - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (вул. Сталеварів буд. 14, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69035, Україна, ідентифікаційний код юридичної особи 00130926) на користь Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго (вул. Симона Петлюри 25, м. Київ, 01032, Україна, ідентифікаційний код юридичної особи 00100227) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 860740,51 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (вул. Сталеварів буд. 14, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69035, Україна, ідентифікаційний код юридичної особи 00130926) на користь Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго (вул. Симона Петлюри 25, м. Київ, 01032, Україна, ідентифікаційний код юридичної особи 00100227) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 28 312,35 грн.

Доручити Господарському суду Запорізької області видати відповідні накази по справі.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки передбачені ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 30.04.2025

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус