ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
28.04.2025 Справа № 914/741/24
За заявою: Фізичної особи - підприємця Цюри Андрія Степановича, м. Новий Розділ Львівської област,
про прийняття додаткового рішення
у справі № 914/741/24
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», м. Дніпро
до відповідача: Фізичної особи - підприємця Цюри Андрія Степановича, м. Новий Розділ Львівської області,
про стягнення 17 411, 57 дол. США
Суддя Манюк П.Т.
За участю секретаря Амбіцької І.О.
Представники сторін:
від позивача: не з`явився,
від відповідача: Репак Віталій Валерійович - представник.
На розгляді Господарського суду Львівської області перебувала справа № 914/741/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до Фізичної особи - підприємця Цюри Андрія Степановича про стягнення 17 411, 57 дол. США.
30.09.2024 Господарським судом Львівської області у справі № 914/741/24 прийнято рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
03.10.2024 представник відповідача через систему Електронний суд подав заяву про прийняття додаткового рішення у даній справі про стягнення витрат на правничу допомогу.
Ухвалою суду від 08.10.2024 заяву прийнято до провадження та призначено судове засідання на 28.10.2024.
24.10.2024 на адресу суду надійшла ухвала Західного апеляційного господарського суду від 22.10.2024, якою відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на рішення Господарського суду Львівської області від 30.09.2024 у справі № 914/741/24 та витребувано у Господарського суду Львівської області матеріали справи № 914/741/24, відтак ухвалою суду від 28.10.2024 зупинено провадження з розгляду заяви Фізичної особи - підприємця Цюри Андрія Степановича про прийняття додаткового рішення у справі № 914/741/24 до закінчення перегляду Західним апеляційним господарським судом рішення Господарського суду Львівської області від 30.09.2024 у справі № 914/741/24.
Постановою Західного апеляційного суду Львівської області від 26.02.2025 апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Дніпрофінансгруп залишено без задоволення, рішення Господарського суду Львівської області від 30.09.2024 у справі № 914/741/24 залишено без змін. Додатковою постановою Західного апеляційного господарського суду від 19.03.2025 у справі № 914/741/24 стягнено з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 6 000, 00 грн.
08.04.2025 матеріали справи № 914/741/24 повернуто на адресу Господарського суду Львівської області.
Ухвалою господарського суду від 10.04.2025 провадження у справі № 914/741/24 поновлено та призначено розгляд заяви Фізичної особи - підприємця Цюри Андрія Степановича про прийняття додаткового рішення на 28.04.2025 року.
У судове засідання 28.04.2025 представник відповідача з`явився, вимоги заяви підтримав у повному обсязі.
У судове засідання 28.04.2025 представник позивача не з`явився, у надісланих на адресу суду запереченнях на заяву від 04.10.2024 зазначив, що заявлений відповідачем розмір понесених витрат на правову допомогу не відповідає критерію розумності та є явно завищеним, адже справа є не складною та наявна судова практика щодо вирішення спору з аналогічних по суті правовідносин, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні заяви або зменшити вказані витрати до суми 3 000, 00 грн.
Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно із частиною 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Визначення поняття договору про надання правової допомоги міститься в пункті 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", згідно з яким договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Згідно з статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до частин 3, 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Разом з тим, частиною 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, де зазначено що інші витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі відмови в позові - на позивача (п.2).
Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.
Згідно із частиною 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі самі критерії, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції.
У поданій заяві про ухвалення додаткового рішення відповідач зазначає, що ним, згідно з приписами ст. 124 ГПК України, у відзиві на позовну заяву було вказано попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000, 00 грн. Разом з тим, заявлену попередню (орієнтовну) суму було зменшено до 36 000, 00 грн.
Обґрунтовуючи розмір понесених судових витрат на професійну правничу допомогу на суму 36 000, 00 грн відповідачем додано до матеріалів заяви: договір про надання правової допомоги від 18.03.2024 № 5, акт прийому-передачі наданих правничих послуг від 27.09.2024 та рахунок від 27.09.2024 № 6 для оплати за правничі послуги на суму 34 000, 00 грн, акт прийому-передачі наданих правничих послуг від 02.10.2025 та рахунок від 02.10.2024 № 7 для оплати за правничі послуги на суму 2 000, 00 грн.
Велика Палата Верховного Суду постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.
Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, що відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України має враховуватись судами при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.
В силу приписів ч. 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, сторона може заявити клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу в разі неспівмірності відповідних витрат. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Заслухавши пояснення представника відповідача, проаналізувавши доводи представника позивача та беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, ціну позову, рівень складності, характер спору та юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду представником відповідача документів, а також їх значення для спору, час витрачений представником на виконання робіт, суд вважає обґрунтованими доводи представника позивача щодо неспівмірності нарахованих відповідачем сум. При цьому суд вважає, що надані відповідачеві його адвокатом розрахунок обсягу часу необхідного для надання послуг пов`язаних з аналізом та вивченням документів, консультуванням клієнта, підготовкою, складанням та поданням в Господарський суд Львівської області відзиву на позовну заяву (20 годин) та аналізом судової практики Верховного Суду для підготовки та складання відзиву на позовну заяву у справі (6 годин), в загальному 26 годин, є явно завищеним.
За таких обставин, зважаючи на участь адвоката відповідача у судових засіданнях при розгляді справи в місцевому господарському суді (5 засідань) суд дійшов висновку, що заява відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката підлягає до часткового задоволення, відтак витрати відповідача на правову допомогу підлягають зменшенню з урахуванням критерію розумності їхнього розміру.
Враховуючи вищевказане з позивача на користь відповідача підлягає стягненню сума в розмірі 15 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а в задоволенні решти вимог заяви відповідача слід відмовити.
Оскільки в рішенні від 30.09.2024 не було вирішено питання щодо розподілу вказаних витрат, керуючись статтею 244 ГПК України, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення у справі № 914/741/24.
Керуючись 129, 234, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. Заяву фізичної особи-підприємця Цюри Андрія Степановича задовольнити частково.
3. В задоволенні решти вимог заяви відмовити.
4. Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.
5. Додаткове рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК.
Повний текст додаткового рішення складено 30 квітня 2025 року.
Суддя Манюк П.Т.