ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року м. Черкаси Справа № 925/27/25

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Спаських Н.М., із секретарем судового засіданні Лисенко Р.М., за участі представників сторін:

від позивача: Седун Д.В. - адвокат за ордером;

від відповідача: Потапенко С.В. - адвокат за ордером;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом фізичної особи ОСОБА_1 (с. Подільське, Золотоніський район, Черкаська область) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (с. Скородистик, Золотоніський район, Черкаська область) про стягнення 462 990,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача збитків у розмірі 462 990,00 грн. за не проведення розрахунку за оренду обладнання магазину з викупом по договору про оренду приміщення та обладнання магазину від 26 червня 2023 року, укладеного між сторонами.

За даними ДР юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач з 08.05.2024 припинила статус суб`єкта підприємницької діяльності, однак спір між сторонами пов`язаний із здійсненням господарської діяльності (а.с. 46 - витяг з ДР), що не заперечується сторонами.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив, зокрема, з підстав, що договір між сторонами взагалі не почав виконуватися, спірне майно може бути повернуто позивачу в будь-який час в натурі, при підтвердженні позивачем права власності на нього.

Суд приєднав до справи всі документи з процесуальних питань та докази, які були подані сторонами у справу, керуючись ст. 2 ГПК України. Даною нормою передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд відмовив позивачу у задоволенні клопотання від 03.04.2025 про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження для подальшої зміни позовних вимог (не вказано позивачем на які), оскільки складність спору, яка потребувала б розгляду її із підготовчим провадженням, позивач не довів. На думку суду, надання позивачу можливості змінити підставу або предмет позову (при переході в загальне провадження) за результатами практично завершеного розгляду справи за правилами спрощеного провадження і повного відкриття доказів і позицій позивача та відповідача в засіданнях, не дозволить дотримати принцип рівності сторін та балансу їх інтересів при подальшому захисті своєї позиції у спорі перед судом.

Також суд відмовив і в клопотанні про визнання особистої явки в засідання відповідача ФОП ОСОБА_2 обов`язковою, зокрема, бо відповідача представляє адвокат. У суду немає підстав вважати, що питання з приводу виконання відповідачем умов договору між сторонами носять наскільки особистісний характер, що у спорі існує важлива інформація, яка відома лише відповідачу (а.с. 198, 204) і адвокат її суду ще не повідомив.

У відповідності до ст. ст. 13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в їх сукупності, заслухавши доводи і заперечення представників обох сторін, суд вважає, що в позові слід відмовити повністю, виходячи з такого:

В справу подано докази, що 26.06.2023 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 ( далі - Орендодавець, позивач) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі - Орендар, відповідач) було укладено Договір оренди приміщення та обладнання магазину (а.с. 32-33 з оборотами), у відповідності до якого орендар передав, а орендодавець прийняв у строкове, платне користування приміщення та обладнання для магазину в користування з правом викупу і оренди ( п. 1.1. договору).

Список обладнання, яке підлягає викупу:

- Холодильна вітрина;

- Генератор;

- Барна стійка;

- Меню;

- Вивіска на вулиці;

- Ваги;

- Гриль;

- Фільтр Амвей;

- Столи (4) і стільці (7);

- Кешбокс;

- Кондиціонер;

- Котел;

- Прилавки і стелажі;

- Сантехніка та декор ( п. 1.2. договору).

Місце надання товару - АДРЕСА_1 ( п. 1.3. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору Орендар забезпечує виплату Орендодавцю:

- щомісячний платіж в сумі 10000 грн. за оренду приміщення;

- платіж за оренду обладнання, що визначається в сумі 11 тисяч доларів США частинами до повної сплати суми. Після виплати повної суми обладнання магазину переходять у власність Орендаря.

Оплата за оренду приміщення та товару здійснюється щомісячно до 10 (десятого) числа кожного місяця, після підписання Акту прийому - передачі приміщення та обкладання (п. 4.1. договору).

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 31.12.2024 та до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором (п. 6.1. договору).

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Підписання даного договору сторонами не заперечено.

Розділ IІ книги 5 ЦК України врегульовує загальні положення про договір.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями статті 6 цього Кодексу визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627);

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом статті ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК України) .

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Підрозділом І розділу ІІІ книги 5 ЦК України визначено окремі види договірних зобов`язань, а главою 58 врегульовані питання щодо найму (оренди).

Зокрема, згідно зі ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Судом встановлено, що сторонами не було підписано Акт приймання-передачі приміщення та майна в оренду за Договором від 26.06.2023.

На цій підставі відповідач доводить, що сторони фактично не розпочали виконання даного договору і обов`язок сплати коштів за оренду приміщення та на викуп обладнання для відповідача не настав.

За правилами ст. 774 ЦК України передання наймачем речі у володіння та користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом.

Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму.

До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Позивач надала докази, що вона фактично є суборендарем приміщення по АДРЕСА_1 (основний орендар - приватний підприємець ОСОБА_3 за договором від 22.04.2008 року (а.с. 12) і тому строк договору між сторонами справи від 26.06.2023 обмежено строком дії договору із ОСОБА_3 (його укладено до 2037 року).

Як зазначено в позовній заяві і не заперечується відповідачем, вказаний договір із відповідачем ФОП ОСОБА_2 припинив свою дію 13.10.2023, оскільки Новодмитрівською сільською радою (новий власник ОТГ) було достроково розірвано договір оренди між нею та ФОП ОСОБА_3 (первинним орендарем).

Це підтверджується додатковою угодою №1 від 13.10.2023 про розірвання Договору б/н від 22.04.2008 (зворотній а.с. 19) укладеного між Новодмитрівською сільською радою та ФОП ОСОБА_3 .

Відповідач заперечує проти позову і вказує, що у період з дати підписання Договору 26.06.2023 до його фактичного припинення 13.10.2023, позивач та відповідач не приступили до виконання вказаного договору оренди і будь-яких дій, направлених на його виконання не вчиняли.

Як передбачено договором оренди від 26.06.2023 (пункті 1.4) правовідносини сторін розпочинаються із моменту передачі приміщення магазину та обладнання в оренду.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що оплата за оренду приміщення та товару здійснюється щомісячно до 10 (десятого) числа кожного місяця, після підписання Акту приймання-передачі приміщення та обладнання.

Пунктом 4.2. встановлено, що передача наданого Стороною-1 товару та приймання його Стороною-2 оформляється актом прийому-передачі, який підписується уповноваженими представниками Сторін протягом (чотирьох) робочих днів після фактичного надання товару.

Отже, згідно істотних умов договору від 26.06.2023, спеціально обумовлених сторонами спору, початок відліку реалізації (виконання) сторонами умов укладеного між ними договору про оренду приміщення та обладнання магазину, і відповідно, виникнення всіх взаємних зобов`язань між його сторонами, є момент укладення (складання) акту прийому - передачі майна в оренду, який підписується уповноваженими представниками обох Сторін протягом (чотирьох) робочих днів після фактичного передання.

Відсутність вказаного акту приймання-передачі на думку відповідача, вказує на те, що зобов`язання, які мали виникнути між сторонами договору оренди від 26.06.2023 року між його сторонами не виникли.

Відповідач у відзиві на позов наполягає, що він не приймав ні приміщення, ні обладнання від позивача, не розпочинав ним користуватися, фактично в приміщенні не перебував, а господарську діяльність там здійснювала сама позивач. Відповідно будь-яких зобов`язань по сплаті орендних платежів чи викупу майна у відповідача не виникло.

В ході розгляду справи суду не було надано жодного належного і допустимого доказу, що відповідач сплачував хоч якість платежі на користь позивача на виконання умов Договору від 26.06.2023 із посиланням на Договір у призначеннях платежів з вказівкою, що це плата за оренду приміщення чи викуп обладнання.

Сплату коштів по договору відповідач заперечує.

Натомість позивач просить врахувати не відсутність підписаного сторонами акту приймання-передачі майна в оренду, а фактичні обставини, які мали місце у відносинах сторін, їх поведінку, які в сукупності свідчать про виконання сторонами Договору від 26.06.2023.

В справі немає пояснення позивача, чому нею було відступлено від істотних умов Договору від 26.06.2023 і допущено відповідача (якщо це дійсно мало місце) до користування приміщенням та обладнанням без підписання ним Акту приймання-передачі.

В додаткових поясненнях (а.с. 212-214) позивачем вказано, що виконання своїх обов`язків щодо передачі ФОП ОСОБА_1 майна та обладнання на користь ФОП ОСОБА_2 , підтверджується сукупністю доказів: показань свідків, перерахунку коштів від ФОП ОСОБА_2 ФОП ОСОБА_1 (без посилання на Договір), актом огляду місця події, неповерненням приміщення та обладнання з оренди, тощо. Позивач вважає, що ФОП ОСОБА_1 не може ставитися у вину недобросовісна поведінка ФОП ОСОБА_2 щодо не підписання ним акту прийому-передачі майна. Судова практика свідчить (наведена у відповіді на відзив), що передбачена відповідним договором умова щодо оплати за надані послуги (виконані роботи) з прив`язкою до підписання відповідних актів приймання не може бути єдиною підставою, яка звільняє замовника від обов`язку здійснити таку оплату, адже основною первинною ознакою будь-якої господарської операції, як то надання послуг чи виконання робіт, є її реальність, а наявність належним чином оформлених первинних документів (підписаних уповноваженими представниками обох сторін) є вторинною, похідною ознакою.

Суд вважає, що з боку позивача не доказана недобросовісна поведінка відповідача по не підписанню Акта приймання-передачі майна в оренду за Договором. Суду не пояснено в чому виразилася така протиправна поведінка та за яких обставин відповідач ухилився від підписання Акту, а майно ніби прийняв (тобто, передача майна без підписання Акту здійснена фактично за згодою позивача).

Немає у справі доказів примусового стягнення з відповідача на користь позивача боргу за оренду приміщення за рішенням суду зі встановленими обставинами користування ФОП ОСОБА_2 майном за Договором від 26.06.2023.

Надана позивачем виписка з Монобанку (а.с. 190) про сплату на її користь відповідачем ОСОБА_4 20 000 грн. 02.09.2023 року без призначення платежу, не може бути свідченням сплати коштів відповідачем на користь позивача саме за Договором між сторонами. За цим платежем також неможливо ідентифікувати, чи це була плата за оренду приміщення, чи за обладнання (якби сторонами і визнавався цей платіж по Договору).

Саме по собі знаходження у даний час спірного майна у приміщенні, з приводу якого було укладено Договір між сторонами від 26.06.2023, ще не доводить беззаперечно, що це майно було передано відповідачу на виконання умов вказаного Договору.

Суд виходить з того, що позивачка набула приміщення по АДРЕСА_1 за Договором суборенди нежилих приміщень від 08.06.2022 (а.с. 183) із ФОП ОСОБА_5 , який укладено до 01 квітня 2033 року.

Позивач сплачувала кошти за суборенду на користь ФОП ОСОБА_5 , що підтверджується копією платіжної інструкції від 05.09.2022 (а.с. 28), рахунку від 05.09.2022 (а.с. 189).

В цей же період позивач придбала вітрину холодильну у ФОП ОСОБА_6 (вересень 2022 - а.с. 29); генератор у ФОП ОСОБА_7 в січні 2023 (а.с. 30) та кухонне приладдя в лютому 2023 у ФОП ОСОБА_8 (а.с. 31).

Наявні у справі докази про наявність у приміщенні та придбання обладнання не мають ідентифікуючих ознак, за якими можна достовірно встановити що це саме те обладнання, яке придбала позивач і передала в оренду відповідачу, та надала докази його придбання, зокрема, до клопотання від 02.04.2025 (а.с. 180).

Позивач не заперечує, що до часу укладення Договору про оренду приміщення та обладнання магазину із відповідачем від 26 червня 2023 року, саме позивач була користувачем і приміщення і всього спірного обладнання в ньому.

З матеріалів справи вбачається, що на даний час дружина відповідача ФОП ОСОБА_9 є орендарем приміщення по АДРЕСА_1 . Приміщенні перейшло до неї в користування за результатами перемоги в аукціоні на право його оренди, проведеного 26.01.2024 (а.с. 22).

За результатами даного аукціону, яким було змінено користувача об`єкта нерухомого майна, припинився основний договір найму нежитлового приміщення від 22.04.2008 року між Подільською сільською радою та ФОП ОСОБА_3 (а.с. 12), з урахуванням строку дії якого було укладено подальші договори суборенди цього приміщення, в т.ч. за участі позивача. На цей основний договір є посилання і в п. 3.1. Договору суборенди нежитлових приміщень від 05.06.2022 позивача із ФОП ОСОБА_5 (а.с. 183). Автоматично припинилися і всі похідні договори суборенди, копії яких є у справі.

Ці обставини сторонами не заперечені.

Позивач доводить, що незважаючи на припинення умов Договору між сторонами в частині користування нерухомим майном, зобов`язання по викупу обладнання для відповідача залишилося чинним (це, на думку позивача, були два окремі зобов`язання по Договору, і користування майном не обмежувалося саме у орендованому приміщенні (відповідач ніби мав право його використовувати будь-де) та протягом всього строку Договору, який достроково припинився). При цьому позивач не посилається на відповідні норми чинного законодавства для підтвердження своєї позиції (а.с. 212-214 --пояснення на запитання суду).

За доводами відповідача, після набуття права оренди нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 дружиною відповідача, в приміщенні було виявлено і спірне майно та обладнання позивача, яким позивач не розпорядилася.

Відповідач неодноразово заявляв, що все наявне майно у вказаному приміщенні, право власності на яке доведе позивач, негайно буде їй повернуто, однак позивач відмовилася від такого способу врегулювання спору.

Про наявність спірного майна (частково чи повністю) в приміщенні за вказаною адресою повідомлено і свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в заявах (а.с. 58 та 210), які надав у справу позивач. Цю інформацію не заперечує і відповідач, тому суд відмов позивачу у виклику свідків.

На підставі ст. 89 ГПК України свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти.

Справа вирішена за правилами спрощеного позовного провадження. І нормою ч. 9 ст. 252 ГПК України передбачено, що свідки у спрощеному позовному провадженні не викликаються.

За правилами ст. 77 ГПК України про допустимість доказів - обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На переконання суду, самими лише показами свідків у даному випадку взагалі не може бути підтверджено факт користування відповідачем обладнанням в магазині саме на підставі договору від 26.06.2023 між сторонами, початок дії якого відповідач заперечує, бо Акт приймання-передачі майна сторони не підписали.

Про наявність спірного обладнання (принаймі частини) в приміщенні в ході розгляду справи складено акт адвокатом позивача (а.с. 123 з прикладенням фото а.с. 115-121).

Однак походження обладнання в приміщенні, яким зараз користується новий орендар, чи дійсно передавалося воно відповідачу на виконання умов Договору від 26.06.2023 -- підлягає доказуванню і вказаним Актом огляду не вирішено.

За правилами ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За результатами дослідження доводів і заперечень сторін з приводу доведеності початку виконання укладеного між ними Договору оренди від 26.06.2023, суд більше схиляється до висновку, що у справу не подано належних і допустимих доказів того, що цей договір його сторонами виконувався.

Суд спирається на те, що немає доказів вольових дій з боку відповідача на прийняття майна в оренду (зокрема, підписаний Акт приймання-передачі) та сплати за майно коштів. Немає у справі ніяких належних і допустимих доказів, що відповідач фактично користування приміщенням і обладнанням у ньому за Договором між сторонами.

Цим обставинам суд надає більшу перевагу, ніж доводам позивача, що приміщення та обладнання в ньому вона дійсно фактично передала відповідачу.

За результатами оцінки доказів у справі, з приводу всього переліку обладнання позивач не може надати належні і допустимі докази про її право власності на все спірне майно, вказане у п. 1.2. Договору, яке не має ідентифікуючих ознак.

Як вже було вказано, позивач відмовилася забрати майно з приміщення в ході розгляду справи без перешкод з боку відповідача та його дружини (принаймі, щодо якого немає спору що воно належить позивачу).

За сприяння суду примирення між сторонами не відбулося в інший спосіб, ніж заявлено у позові.

Також неможливо ніяким способом визначити, якою є вартість (з 11000 доларів США) тієї частини майна (обладнання) що має сплатити відповідач позивачу, щодо якого немає спору, якщо право власності на нього належить позивачу.

Отже суд приходить до висновку, що Договір між сторонами від 26.06.2023 року не почав ними виконуватися (а 13.10.2023 його було фактично розірвано (припинено) через розірвання Новодмитрівською сільською радою договору оренди з первинним орендарем ФОП ОСОБА_3 ), оскільки відсутні докази підписання акту прийому-передачі приміщення та обладнання і відсутні інші докази на підтвердження передачі майна. Тому відповідно не настала подія, з якої виникає обов`язок у відповідача проводити оплату вартості обладнання частинами щомісячно згідно п. 4.1. Договору.

Це виключає можливість застосування примусу суду до виконання договірного зобов`язання щодо відповідача.

При цьому суд звертає увагу і на такі обставини у спорі.

За вибором позивача предметом спору є стягнення з відповідача 462990,00 грн. вартості обладнання, яке не викупив відповідач за Договором від 26.06.2023 між сторонами -- у вигляді стягнення збитків.

Згідно із ч.1 та ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доводиться кредитором (частини 1, 2 статті 623 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, понесені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (стаття 225 Господарського кодексу України).

При цьому, відшкодування шкоди/збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме:

- протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи;

- шкідливого результату такої поведінки - збитків, їх наявності та розміру;

- причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками;

- вини особи, яка заподіяла шкоду.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Отже, вартість майна, яке відмовляється купувати покупець за обумовлену суму, одночасно не може бути збитками продавця. Правова природа цих зобов`язань є різною.

Стягнення вартості товару є вимогою продавця до покупця про виконання зобов`язання, яке виникло за Договором.

Збитки при цьому виникають на іншій основі, ніж сама по собі вартість не викупленого майна.

Тому в даному випадку щодо відповідача немає і не може бути доведено наявність всіх чотирьох складових для настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

За умовами Договору між сторонами (п. 3.1.) відповідач має сплатити за обладнання на користь позивача 11 000 доларів США без всякого посилання на грошових еквівалент цієї суми.

За правилами ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Позивач не пояснила на запитання суду, на якій підставі у прохальній частині позову зобов`язання для відповідача у вигляді вартості обладнання визначено у гривні, якщо такий еквівалент сторонами у договорі не було передбачено.

Суд вже обґрунтував, що оскільки за доводами позивача стягувані кошти є вартістю обладнання, яке за Договором від 26.06.2023 мав викупити відповідач, то ці кошти одночасно не можуть бути збитками позивача.

Однак на запитання суду, на стягненні саме збитків, як наслідку неналежного виконання відповідачем Договору між сторонами, позивач наполягає.

Отже суд приходить до висновку, що позивачем не доведені правові підстави позову для стягнення з відповідача спірних коштів саме як збитків. Також не доведено, що Договір між сторонами від 26.06.2023 почав виконуватися і що для відповідача із умов цього Договору про оренду приміщення та обладнання магазину виникли передбачені ним зобов`язання (зокрема, щодо викупу обладнання).

Отже у задоволенні позову про стягнення з відповідача збитків у розмірі вартості не викупленого майна по Договору від 26.06.2023, вираженої в гривневому еквіваленті, що становить 462990,00 грн., слід відмовити повністю.

При відмові у задоволенні позову, відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу покладаються на позивача.

Керуючись ст. 238, 240 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 днів.

Повне судове рішення складено 24 квітня 2025 року

Суддя Н.М. Спаських