УХВАЛА

15 квітня 2025 року

м. Київ

cправа № 924/430/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Случ О. В. - головуючий, Волковицька Н. О., Могил С. К.,

за участю секретаря судового засідання - Прокопенко О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного підприємства "Аграрна компанія 2004"

на рішення Господарського суду Хмельницької області від 07.09.2021 (суддя Субботіна Л. О.)

і постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 31.10.2024 (головуючий суддя Бучинська Г. Б., судді Василинин А. Р., Розізнана І. В.)

у справі № 924/430/21

за позовом керівника Волочиської окружної прокуратури Хмельницької області в інтересах держави

до 1) Волочиської міської ради і 2) Приватного підприємства "Аграрна компанія 2004"

про визнання недійсним рішення та зобов`язання повернути земельну ділянку,

(у судовому засіданні взяли участь: прокурор - Колодяжна А. В. та представник відповідача-2 - Лозюк С. Ф.)

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. Керівник Волочиської окружної прокуратури Хмельницької області (далі - Прокурор) звернувся до Господарського суду Хмельницької області з позовом в інтересах держави до Волочиської міської ради (далі - Міськрада, Відповідач-1) та Приватного підприємства "Аграрна компанія 2004" (далі - ПП "Аграрна компанія 2004", Відповідач-2) про визнання недійсним рішення Міськради № 177-65/2019 від 05.12.2019 "Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок в межах населеного пункту с. Курилівка Волочиського району ПП "Аграрна компанія 2004" та зобов`язання Відповідача-2 повернути земельні ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 1,7816 га.

2. Позовні вимоги обґрунтовані порушенням порядку передачі земельних ділянок у власність.

3. Фактичні обставини справи, встановлені судами

4. ПП "Аграрна компанія 2004" є власником наступного нерухомого майна: будівлі конюшні, площею 673,6 кв.м, що знаходиться по вул. Центральній № 26 в с. Курилівка Волочиського району Хмельницької області; будівлі зерноскладу насіннєвого, площею 357,8 кв.м по вул. Центральній № 21 в с. Курилівка Волочиського району Хмельницької області; будівлі телятника, площею 584,1 кв.м по вул. Центральній № 25 в с. Курилівка Волочиського району Хмельницької області; будівлі свинарника, площею 716,1 кв.м по вул. Центральній № 32 в с. Курилівка Волочиського району Хмельницької області; будівлі свинарника, площею 849,3 кв.м по вул. Центральній № 33 в с. Курилівка Волочиського району Хмельницької області; будівлі кормоцеху, площею 237,7 кв.м по вул. Центральній № 27 в с.Курилівка Волочиського району Хмельницької області; будівлі пилорами, площею 108,4 кв.м по вул. Центральній № 28 в с. Курилівка Волочиського району Хмельницької області, що підтверджується свідоцтвами про право власності на нерухоме майно № САС НОМЕР_1 від 31.08.2020, № САС НОМЕР_2 від 31.08.2010, № САС НОМЕР_3 від 31.08.2010, № САС НОМЕР_4 від 31.08.2010, № НОМЕР_5 від 31.08.2010, № САС НОМЕР_6 від 31.08.2010 та № НОМЕР_7 від 31.08.2010, виданими Курилівською сільською радою на підставі рішень виконкому Курилівської сільської ради від 25.08.2010.

5. Відповідно до витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.09.2010, 03.09.2010, 06.09.2010, за ПП "Аграрна компанія 2004" зареєстровано право власності на вищевказані нежитлові будівлі.

6. На підставі клопотання ПП "Аграрна компанія 2004" № 413/2 від 23.10.2018, рішенням Міськради № 50-53/2019 від 22.02.2019 вирішено надати ПП "Аграрна компанія 2004" дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок із земель сільськогосподарського призначення орієнтовно площею: 0,0700 га для обслуговування нежитлової будівлі конюшні по вул. Центральна, 26 с. Курилівка Волочиського району; 0,0400 га для обслуговування нежитлової будівлі зерноскладу насіннєвого по вул. Центральна, 21 с. Курилівка Волочиського району; 0,0600 га для обслуговування нежитлової будівлі телятника по вул. Центральна, 25 с. Курилівка Волочиського району; 0,0800 га для обслуговування нежитлової будівлі свинарника по вул. Центральна, 32 с. Курилівка Волочиського району; 0,0900 га для обслуговування нежитлової будівлі свинарника по вул. Центральна, 33 с. Курилівка Волочиського району.

7. У пункті 2 вказаного рішення зазначено, що земельні ділянки проектуються для надання у власність, без зміни категорії земель сільськогосподарського призначення з цільовим використанням для ведення товарного сільськосподарського виробництва.

8. На підставі клопотання ПП "Аграрна компанія 2004" № 279 від 23.07.2019, рішенням Міськради № 220-59/2019 від 15.08.2019 внесено зміни в пункт 1 рішення Міськради від 22.02.2019 "Про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах населеного пункту с. Курилівка Волочиського району ПП "Аграрна компанія 2004", а саме замінено площі земельних ділянок з "0,0700" на "0,4117", з "0,0400" на "0,1105", з "0,0600" на "0,5343", з "0,0800" на "0,2856", з "0,0900" на "0,2197". Доповнено пункт 1 вищевказаного рішення наступними підпунктами: 0,1099 га для обслуговування нежитлової будівлі кормоцеху по вул. Центральна, 27 с. Курилівка Волочиського району; 0,1099 га для обслуговування нежитлової будівлі пилорами по вул.Центральна, 28 с. Курилівка Волочиського району.

9. Згідно з витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-019, № НВ-019, № НВ-019, № НВ-019, № НВ-019, № НВ-019, № НВ-019 від 28.10.2019, інформація про зареєстроване право в Державному земельному кадастрі на земельні ділянки з кадастровими номерами: :01:001:0372, :01:003:0019, :01:003:0018, :01:003:0017, :01:003:0016, :01:003:0014 та 820984100:01:003:0015 відсутня.

10. На підставі клопотання ПП "Аграрна компанія 2004" № 455 від 04.11.2019 рішенням Міськради № 177-65/2019 від 05.12.2019 затверджено проєкт із землеустрою щодо відведення земельних ділянок: площею 0,5343 га за кадастровим номером :01:003:0014 по вул. Центральна, 25 с.Курилівка Волочиського району; площею 0,4117 га за кадастровим номером :01:003:0015 по вул.Центральна, 26 с. Курилівка Волочиського району; площею 0,1099 га за кадастровим номером :01:003:0016 по вул. Центральна, 27 с. Курилівка Волочиського району; площею 0,1099 га за кадастровим номером :01:003:0017 по вул. Центральна, 28 с. Курилівка Волочиського району; площею 0,2856 га за кадастровим номером :01:003:0018 по вул. Центральна, 32 с. Курилівка Волочиського району; площею 0,2197 га за кадастровим номером :01:003:0019 по вул. Центральна, 33 с. Курилівка Волочиського району; площею 0,1105 га за кадастровим номером :01:001:0372 по вул. Центральна, 21 с. Курилівка Волочиського району, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ПП "Аграрна компанія 2004". Вирішено надати заявнику вищевказані земельні ділянки у власність.

11. Згідно з інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 249255365, № 249254847, № 249254626, № 249254391, № 249254026, № 249253541, № 249255659 від 22.03.2021, земельні ділянки кадастровий номер :01:003:0019 площею 0,2197 га, кадастровий номер :01:003:0018 площею 0,2856 га, кадастровий номер :01:003:0017, площею 0,1099 га, кадастровий номер :01:003:0016 площею 0,1099 га, кадастровий номер :01:003:0015 площею 0,4117 га, кадастровий номер :01:003:0014 площею 0,5343 га, кадастровий номер :01:001:0372 площею 0,1105 га 17.12.2019 зареєстровані на праві приватної власності за ПП "Аграрна компанія 2004".

12. В ході вивчення питання законності надання вищевказаних земельних ділянок у власність, Прокурор звертався із запитами до відділу у Волочиському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області та Головного управління ДПС у Хмельницькій області.

13. У відповідь на вказані запити листом відділу у Волочиському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 19.02.2021 повідомлено, що земельні ділянки за кадастровими номерами :01:003:0014, :01:003:0015, :01:003:0016, :01:003:0017, :01:003:0018, :01:003:0019, :01:001:0372 знаходяться в межах населеного пункту с.Курилівка та перебувають в межах земель колишньої колективної власності, відповідно до державного акту на право колективної власності.

14. Листом від 09.04.2021 Головне управління ДПС у Хмельницькій області надало інформацію по СВК "Перемога" (с. Клинини) та КСП "Росія" (с. Курилівка), зокрема, що згідно ІТС "Податковий блок" за наданими реквізитами КСП "Росія" (пошук по назві) на обліку не перебуває.

15. Господарські суди попередніх інстанцій також встановили, що матеріали справи містять Державний акт на право колективної власності на землю серії ХМ 002 від 24.05.1995, виданий Колективному сільськогосподарському підприємству "Росія" с. Курилівка Волочиського району Хмельницької області, згідно з яким передано у колективну власність 1271,0 га землі в межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

16. Відповідно до протоколу № 1 загальних зборів членів Колективного сільськогосподарського підприємства "Росія" с. Курилівка Волочиського району Хмельницької області від 25.01.2000, який наданий архівним відділом Хмельницької районної державної адміністрації на адвокатський запит, загальними зборами прийнято рішення реформувати Колективне сільськогосподарське підприємство "Росія" згідно указу Президента України від 03.12.1999 № 1529/99 в сільськогосподарський виробничий кооператив. Новостворений СВК вважати правонаступником бувшого КСП "Росія".

17. Досліджуючи положення Статуту Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Курилівський", який був затверджений Загальними зборами членів сільськогосподарського кооперативу від 25.01.2000 № 1, місцевим господарським судом встановлено, що у пункті 8.9 останнього зазначено, що кооператив є правонаступником КСП, однак, назва КСП визначена нечітко, лише останні букви назви "сія".

18. Згідно з ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 15.01.2009 у справі № 2/196-Б ліквідовано Сільськогосподарський виробничий кооператив "Курилівський" с. Курилівка Волочиського району Хмельницької області, ідентифікаційний .

19. Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 22.01.2009 проведена державна реєстрація припинення юридичної особи - СВК "Курилівський", у зв`язку із визнанням її банкрутом.

20. Прокурор вважає, що рішення Міськради № 177-65/2019 від 05.12.2019 "Про затвердження проекту із землеустрою, щодо відведення земельних ділянок в межах населеного пункту с. Курилівка Волочиського району ПП "Аграрна компанія 2004" підлягає визнанню недійсним, оскільки Земельним кодексом України не передбачено право юридичних осіб отримувати безоплатно у власність земельні ділянки.

21. Вказані обставини стали підставою для звернення з даним позовом до суду про визнання недійсним рішення Міськради № 177-65/2019 від 05.12.2019 та зобов`язання повернути земельні ділянки.

Короткий зміст судових рішень

22. Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 07.09.2021 у справі № 924/430/21 позов задоволено в частині визнання недійсним рішення Міськради; в іншій частині позовних вимог відмовлено; вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

23. Місцевий господарський суд виходив з того, що ПП "Аграрна компанія 2004" має право на земельні ділянки, на якій розміщені належні останній на праві власності будівлі та споруди. Однак, таке право може бути реалізоване у визначений законодавством порядок та спосіб. В той же час чинне земельне законодавство не передбачає можливості безоплатного відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення у власність юридичних осіб.

24. Оскільки суд встановив, що ПП "Аграрна компанія 2004" є власником нерухомого майна, розташованого на спірних земельних ділянках, а Прокурором не доведено неправомірності набуття Відповідачем-2 права власності на вказані об`єкти нерухомості, то з урахуванням положень статті 120 Земельного кодексу України, статті 377 Цивільного кодексу України останній набув права на спірні земельні ділянки, яке може бути реалізовано шляхом оформлення їх у власність або користування. З огляду на вказане, місцевий суд дійшов висновку, що обраний Прокурором спосіб захисту шляхом повернення земельних ділянок, на яких розташовані належні Відповідачу-2 об`єкти нерухомого майна, не є належним та ефективним способом захисту порушеного права Волочиської територіальної громади, оскільки не призведе до реального відновлення порушеного права, за захистом якого звернувся Прокурор.

25. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 31.10.2024 у справі № 924/430/21 вищезазначене судове рішення залишено без змін.

26. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого господарського суду.

Короткий зміст касаційної скарги та позицій інших учасників справи

27. У касаційній скарзі ПП "Аграрна компанія 2004" просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій в частині задоволених позовних вимог та в цій частині прийняти нове рішення про відмову у задоволені позову.

28. За змістом касаційної скарги її подано на підставі положень пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

29. Доводами касаційної скарги Відповідач-2 визначив неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, від 01.06.2021 у справі № 925/9129/19, від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 та постанові Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17 (щодо застосування положень статті 53 ГПК України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру"), постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 925/929/19 (щодо повноважень у органів Держгеокадастру на звернення до суду з позовами щодо земель усіх категорій і форм власності), постанові Верховного Суду України від 13.06.2016 у справі № 6-253цс16, постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.07.2004, постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16, постановах Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 127/10011/18, від 20.01.2021 у справі № 318/1274/18, постанові Вищого господарського суду України від 22.09.2015 у справі № 922/2257/14, постановах Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 26.12.2011 та № 6 від 17.05.2011, постановах господарського суду Полтавської області від 04.08.2016, Харківського апеляційного господарського суду від 23.03.2017 у справі № 917/705/16 та Рівненського апеляційного господарського суду від 06.06.2018 у справі № 924/1081/17 (щодо застосування положень статті 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України) та постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2023 у справі № 373/626/17 (щодо належності й ефективності способу захисту порушеного права).

30. Аргументуючи касаційну скаргу ПП "Аграрна компанія 2004" ставить під сумнів наявність у Прокурора підстав для представництва інтересів держави в суді у спірних правовідносинах.

31. Скаржник стверджує, що належним позивачем у цій справі є Держгеокадастр, оскільки у останньої наявні повноваження на звернення до суду з позовами щодо земель усіх категорій і форм власності.

32. Також Відповідач-2 посилаючись на положення статей 377 Цивільного кодексу України та 120 Земельного кодексу України доводить, що до нього, як нового власника нерухомого майна, перейшло право на земельні ділянки, на яких розташоване таке майно.

33. Крім того, скаржник звертає увагу на те, що вимога про визнання недійсним рішення органу влади про надання земельної ділянки у власність не є належною у спорі про витребування земельних ділянок.

34. Прокурор надав відзив на касаційну скаргу, у якому не погоджується з доводами касаційної скарги, вважає їх безпідставними і необґрунтованими, просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржувані рішення і постанову залишити без змін.

Позиція Верховного Суду

35. Досліджуючи питання доведеності Прокурором у цій справі підстав для представництва інтересів держави в порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру" суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що оскільки уповноважений орган на захист інтересів держави в спірних правовідносинах, а саме Міськрада, не тільки не захистила інтереси територіальної громади, а й порушила їх, то Прокурор правомірно звернувся з позовом як самостійний позивач та визначив Міськраду співвідповідачем.

36. Вказуючи на неправильне застосування судами статті 23 Закону України "Про прокуратуру" скаржник зазначає, що Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може захищати інтереси держави. При цьому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не Прокурор. За позицією скаржника, без відповідного делегування повноважень з боку місцевої ради, органи прокуратури не мають повноважень на пред`явлення від імені територіальної громади в особі місцевої ради даного позову.

37. Відповідно до частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

38. Частиною четвертою статті 53 ГПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

39. Зважаючи на приписи вищевказаних норм закону, участь прокурора в судовому процесі можлива за умови обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме: має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу.

40. Якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, довід прокурора щодо відсутності такого органу суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу.

41. У цій справі Прокурор звернувся за захистом інтересів територіальної громади міста Волочиськ, при цьому, з огляду на предмет та підстави заявлених позовних вимог (визнання недійсним рішення Міськради № 177-65/2019 від 05.12.2019 "Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок в межах населеного пункту с. Курилівка Волочиського району ПП "Аграрна компанія 2004"), суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що оскільки уповноважений орган на захист інтересів держави в спірних правовідносинах, а саме Відповідач-2, не тільки не захистив інтереси територіальної громади, а й порушив їх, то Прокурор правомірно звернувся з позовом як самостійний позивач та визначив Міськраду співвідповідачем.

42. Наведений висновок судів попередньої інстанції стосовно наявності у прокурора повноважень на звернення з цим позовом до суду в інтересах держави як самостійного позивача узгоджується з актуальною правовою позицією Великої Палати Верховного Суду щодо застосування положень частин третьої та четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру", частин четвертої та п`ятої статті 53 ГПК України, викладеною в постанові від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18.

43. Також колегія суддів враховує, що встановлена Законом України "Про прокуратуру" умова про необхідність звернення прокурора до компетентного органу перед пред`явленням позову, спрямована на те, аби прокурор надав органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави. За позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Такі висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

44. Тобто, визначений частиною четвертою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" обов`язок прокурора перед зверненням з позовом звернутись спершу до компетентного органу стосується звернення до органу, який надалі набуде статусу позивача. У цій статті не йдеться про досудове врегулювання спору і, відповідно, вона не покладає на прокурора обов`язок вживати заходів з такого врегулювання шляхом досудового звернення до суб`єкта, якого він вважає порушником інтересів держави і до якого як до відповідача буде звернений позов.

45. Іншими словами, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 826/13768/16, від 15.01.2020 у справі № 698/119/18, від 11.02.2020 у справі № 922/614/19, від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, від 08.11.2023 у справі № 607/15052/16-ц).

46. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18 зазначила, що у разі, якщо державний орган або орган місцевого самоврядування діє або приймає рішення всупереч закону та інтересам Українського народу, прокурор має право діяти на захист порушених інтересів держави шляхом подання відповідного позову до суду. В цьому випадку органи, які прийняли рішення чи вчинили дії, що, на думку прокурора, порушують інтереси держави, набувають статусу відповідача.

47. Орган державної влади (або місцевого самоврядування), який порушив права держави чи територіальної громади прийняттям незаконного рішення від імені відповідного суб`єкта права, не може (в силу відсутності повноважень на захист) та не повинен (з огляду на відсутність спору з іншим учасником цивільних правовідносин) бути позивачем за позовом прокурора, спрямованим на оскарження незаконного рішення цього ж органу та відновлення порушених прав і законних інтересів держави чи територіальної громади. В процесуальному аспекті орган, який прийняв такий акт, не має зацікавленості у задоволенні позовних вимог, відстоюючи правомірність своїх дій, що суперечить правовому статусу позивача. Водночас доведення правомірності дій, які оспорюються позивачем, забезпечується процесуальними повноваженнями відповідача.

48. Оскільки у цій справі позов подано Прокурором в інтересах держави без визначення органу, уповноваженого на здійснення відповідних функцій щодо спірних відносин, а необхідність захисту інтересів держави у даній справі зумовлена прийняттям органом місцевого самоврядування незаконного рішення щодо розпорядження землею, яка згідно зі статтею 14 Конституції України є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, Прокурор правомірно визначив Міськраду, як співвідповідача у спорі, та обґрунтував підстави для представництва інтересів держави відсутністю органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Такий висновок судів попередніх інстанцій відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18.

49. Отже, доводи скаржника про неправильне застосування судами попередніх інстанцій положень статті 23 Закону України "Про прокуратуру" не знайшли свого підтвердження під час касаційного розгляду справи.

50. Звідси підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини другої статті 287 ГПК України в частині здійсненого апеляційним судом застосовування приписів статті 23 Закону України "Про прокуратуру", свого підтвердження в межах касаційного провадження не знайшла.

51. Скаржник також посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 01.06.2021 у справі № 925/929/19, та зазначає, що належним позивачем у цій справі є Держгеокадастр.

52. Водночас колегія суддів установила, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18 уточнила висновок, викладений в раніше ухваленій постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 925/929/19, виклавши його в такій редакції: органи Держгеокадастру можуть звертатись до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень з нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності в тих випадках, коли це прямо визначено у відповідних нормативно-правових актах (зокрема, з позовами щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився).

53. За таких обставин, оскільки правова позиція у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 925/929/19 є неактуальною внаслідок уточнення її відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду у постанові від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18 в частині висновку щодо повноважень Держгеокадастру звертатися до суду, тому Верховний Суд не може взяти до уваги посилання скаржника на зазначений ним висновок.

54. Колегія суддів також відхиляє доводи скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 13.06.2016 у справі № 6-253цс16, постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16, постановах Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 127/10011/18, від 20.01.2021 у справі № 318/1274/18 з огляду на таке.

55. Так, у постанові Верховного Суду України від 13.06.2016 у справі № 6-253цс16 викладено правову позицію, відповідно до якої за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 Земельного кодексу України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

56. Аналогічні висновки щодо застосування відповідних норм законодавства наведені у постанові Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 318/1274/18 (з посиланням на загальні висновки з постанов Верховного Суду України від 11.02.2015 у справі № 6-2цс15, від 12.10.2016 у справі № 6-2225цс16, від 13.04.2016 у справі № 6-253цс16, які згадуються у зацитованій скаржником частині постанови від 20.01.2021).

57. Разом з тим, зазначені висновки зроблені без обумовлення їх специфічними обставинами конкретних справ та є загальними по відношенню до правовідносин щодо переходу речових прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухоме майно, яке розташоване на ній.

58. Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16 та постанові Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 127/10011/18 (на які посилається скаржник у касаційній скарзі), за відсутності у попереднього власника належним чином оформлених прав користування земельною ділянкою, на якій розміщено нерухоме майно, положення статей 120 Земельного кодексу України, 377 Цивільного кодексу України в частині переходу прав на земельну ділянку до нового власника в тому ж обсязі застосуванню не підлягають.

59. У справі, яка переглядається, господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що нерухоме майно було набуте Відповідачем-2 у власність у зв`язку із викупом майнових сертифікатів у фізичних осіб - членів КСП. При цьому будь-яких угод стосовно земельних ділянок, на яких розташовані такі будівлі та споруди, не укладалось, а спірні земельні ділянки не перебували у власності вказаних фізичних осіб.

60. Водночас суди не спростовували право власника нерухомого майна на земельну ділянку, на якій воно знаходиться, однак зауважили, що таке право Відповідач-2 повинен реалізувати у визначений законодавством порядок та спосіб.

61. Отже, як свідчить зміст оскаржуваних судових рішень у даній справі, висновки судів не суперечать правовим позиціям щодо застосування положень статей 120 Земельного кодексу України та 377 Цивільного кодексу України, викладеним у вищезазначених постановах суду касаційної інстанції, на які здійснює своє посилання скаржник у касаційній скарзі.

62. Звідси підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини другої статті 287 ГПК України в зазначеній частині свого підтвердження в межах касаційного провадження не знайшла.

63. Щодо посилання скаржника у касаційній скарзі на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2023 у справі № 373/626/17, то у вказаній справі наведено висновок щодо неналежності вимоги про визнання недійсним рішення органу влади про надання земельної ділянки у власність у разі, якщо ефективним способом захисту має бути вимога про витребування цієї ділянки.

64. У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції виходив з того, що на час звернення Прокурора до суду з даним позовом та на час ухвалення оскаржуваного рішення, законодавець вже виключив такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому скасування записів не зможе забезпечити і гарантувати відновлення порушеного права.

65. При цьому суд зауважив, що на земельних ділянках знаходяться об`єкти нерухомого майна належні ПП "Аграрна компанія 2004", користування яким здійснюється підприємством, а відтак задоволення позовних вимог про витребування земельної ділянки не призведе до фактичного виконання такого рішення, оскільки користування земельною ділянкою не припиниться.

66. Тож, у даному спорі, за висновками апеляційної інстанції, поновлення прав територіальної громади можливе виключно за результатами скасування рішення органу місцевого самоврядування, отже Прокурором обрано належний спосіб захисту.

67. З огляду на вищевикладене, висновки у зазначеній скаржником справі № 373/626/17 та у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

68. Колегія суддів, також враховує, що за правовою позицією Великої Палати Верховного Суду висновки щодо застосування норм права суд формулює, виходячи з конкретних обставин справи. Інакше кажучи, на відміну від парламенту, суд не встановлює абстрактні правила поведінки для всіх життєвих ситуацій, які підпадають під дію певної норми права (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц).

69. Отже, Верховний Суд встановив, що висновки щодо застосування норм права, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2023 у справі № 373/626/17 та, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у справі № 924/430/21.

70. Крім того, посилання скаржника на правову позицію, викладену у постанові Вищого господарського суду України від 22.09.2015 у справі № 922/2257/14, постановах Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 26.12.2011 та № 6 від 17.05.2011, постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.07.2004 та постановах господарського суду Полтавської області від 04.08.2016, Харківського апеляційного господарського суду від 23.03.2017 у справі № 917/705/16 та Рівненського апеляційного господарського суду від 06.06.2018 у справі № 924/1081/17, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки за змістом частини четвертої статті 236, частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені саме у постановах Верховного Суду, тоді як судові рішення Вищого господарського суду України, судів першої і апеляційної інстанції, постанови Пленуму Вищого господарського суду України та Верховного Суду України не є джерелом правозастосовчої практики у розумінні цієї правової норми.

71. Отже, твердження скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у вищезазначених постановах суду касаційної інстанції, не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду справи.

72. За таких обставин доводи заявника про наявність передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підстав для подання касаційної скарги є необґрунтованими.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

73. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

74. З огляду на те, що доводи касаційної скарги, які стали підставами для відкриття касаційного провадження, не підтвердилися, касаційне провадження у цій справі необхідно закрити.

Судові витрати

75. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на скаржника та не підлягає поверненню відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 234, 235, 296 ГПК України, Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Приватного підприємства "Аграрна компанія 2004" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 31.10.2024 і рішення Господарського суду Хмельницької області від 07.09.2021 у справі № 924/430/21.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Случ

Судді Н. О. Волковицька

С. К. Могил