СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року м. Харків Справа № 917/2102/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Істоміна О.А., суддя Мартюхіна Н.О.,

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» (вх.№456П) на рішення Господарського суду Полтавської області від 07.02.2025 (рішення ухвалено суддею Киричук О.А. 07.02.2025 у приміщенні Господарського суду Полтавської області, повне рішення складено 07.02.2025) у справі №917/2102/24

за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» (03038, м. Київ, вул. І. Федорова, 32-А, ЄДРПОУ - 30859524)

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» (36019, м. Полтава, вул. Колективна, 10, ЄДРПОУ - 21870998)

про стягнення 54539,23 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 07.02.2025 у справі №917/2102/24 позов задоволено повністю, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» (36019, м. Полтава, вул. Колективна, 10, ЄДРПОУ - 21870998) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» (03038, м. Київ, вул. І. Федорова, 32-А, ЄДРПОУ - 30859524) 54539,23 грн страхового відшкодування, 2422,40 грн відшкодування витрат зі сплати судового збору, 7000 грн 00 коп відшкодування витрат на професійну правову допомогу.

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Саламандра» звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 07.02.2025 у справі №917/2102/24 як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «УСГ» у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції не дотримався вимог статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка передбачає врахування коефіцієнту зносу при розрахунку страхового відшкодування за договорами ОСЦПВ. Оскільки ПАТ «СК «УСГ» за власним добровільним договором страхування виплатило страхове відшкодування без урахування коефіцієнту зносу, на думку відповідача, це не створює додаткових зобов`язань для ПрАТ «СК «Саламандра» та не є підставою для зміни встановленого законом порядку розрахунку страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування.

Відповідач зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що при переході права вимоги від страхувальника до страховика в порядку суброгації відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика переходять права в тому обсязі, в якому вони фактично існували у страхувальника. Тобто, обсяг вимог, які ПАТ «СК «УСГ» може пред`явити до ПрАТ «СК «Саламандра», обмежується тими правами, які мав би потерпілий відносно страховика. Тому, на думку відповідача, сума у розмірі 21636,00 грн, що становить страхову премію за договором КАСКО та отримана від страхувальника як оплата за страхові послуги, не підлягає поверненню страховику в порядку суброгації, оскільки вона не становить збиток, який поніс страховик внаслідок настання страхового випадку. Відповідач зазначає, що страхова премія за своєю правовою природою не є фактичними витратами страхової компанії на відшкодування шкоди, а є платою за страхові послуги, що прямо випливає зі змісту статті 9 Закону України «Про страхування».

До апеляційної скарги відповідачем додано: розрахунок коефіцієнту фізичного зносу до справи №0053255.08.24/1 на 01.08.2024, копію страхового акту №0053255.08.24/1, рішення Правління Національного банку України «Про застосування до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» заходу впливу у вигляді анулювання ліцензій на провадження діяльності з надання фінансових послуг», рішення Правління Національного банку України «Про призначення тимчасової адміністрації в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Саламандра» та відсторонення органів управління Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» від управління», рішення Правління Національного банку України «Про дострокове припинень повноважень тимчасового адміністратора Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» та внесення зміни до рішення Правління Національного банку України від 14.05.2024 №167-рш».

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.03.2025 (у складі колегії суддів: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Пуль О.А.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» (вх.№456 П) на рішення Господарського суду Полтавської області від 07.02.2025 у справі №917/2102/24, встановлено учасникам справи строк по 25.03.2025 для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень з доказами їх надсилання іншим учасникам провадження, попереджено учасників процесу, що апеляційна скарга на рішення Господарського суду Полтавської області від 07.02.2025 у справі №917/2102/24 буде розглядатися за правилами ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України без повідомлення учасників справи.

14.03.2025 від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» надійшов відзив на апеляційну скаргу, якому позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до розпорядження Східного апеляційного господарського суду щодо повторного автоматизованого розподілу справи та витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2025 у зв`язку з відпусткою судді Пуль О.А. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Істоміна О.А., суддя Мартюхіна Н.О.

Щодо наданих відповідачем до апеляційної скарги додаткових доказів колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 - 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи, що відповідач не надав докази неможливості подання відповідних доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для прийняття їх до розгляду.

Окрім того, суд зауважує, що наданий відповідачем розрахунок коефіцієнту фізичного зносу до справи №0053255.08.24/1 на 01.08.2024 не містить ні даних про особу, яка його склала, ні її підпису, а тому не може бути використаний в якості доказу.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши з урахуванням положень ч. 1 ст. 269 ГПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила таке.

03.04.2024 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УСГ» та ОСОБА_1 був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №29-2505-24-00002 (далі договір), предметом якого є страхування майнових інтересів страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням застрахованим транспортним засобом.

Пунктом 4 частини 1 (заява-приєднання до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів) визначено транспортний засіб, застрахований за укладеним договором - Toyota RAV-4 HYBRID, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2021 року випуску.

Відповідно до п.11.1 частини 1 договору визначено страхові випадки: викрадення, ДТП, ПДТО, стихійне лихо, пожежа, вибух, падіння предметів, напад тварин.

Пунктом 8 договору визначено, що строк дії договору становить з 00 год. 00 хв. 05.04.2024 по 24 год. 00 хв. 04.04.2025.

Відповідно до п. 12.1. договору розмір страхового відшкодування визначається виходячи з прямого розміру збитків, завданих страхувальнику в результаті страхового випадку, на підставі даних огляду пошкодженого транспортного засобу та/або додаткового обладнання, документів, зазначених у розділі 11 частини 2 (оферти) цього договору.

Пунктом 13.1. договору встановлено, що виплата страхового відшкодування (страхова виплата) здійснюється страховиком відповідно до умов цього договору, Правил страхування та законодавства України, на підставі страхового акту та всіх необхідних і належним чином оформлених документів, зазначених в розділі 11 частини 2 (оферти) цього договору.

01.08.2024 о 16:30 год. по вул. Лесі Українки в м. Вишневе Бучанського району Київської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Toyota RAV-4», державний номерний знак НОМЕР_1 , та транспортного засобу «Toyota Сamry» державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

За наслідками ДТП складено адміністративний протокол ААД684393 за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_2 щодо порушення пункту 13.1. Правил дорожнього руху, про що зазначено у довідці про дорожньо-транспортну пригоду №616829 від 01.08.2024.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.09.2024 у справі №369/13965/24 визнано ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн в дохід держави.

02.08.2024 ОСОБА_1 звернулася до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, відповідно до якої просила здійснити страхове відшкодування на рахунок СТО для здійснення ремонту.

Відповідно до рахунку ТОВ «ВІДІ АВТОСТРАДА» №ВДиС-0042215 від 05.08.2024 вартість ремонту транспортного засобу Toyota RAV-4 HYBRID, державний номерний знак НОМЕР_1 , становила 57739,23 грн.

За наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачем на підставі страхового акту №ДККА-86931 від 13.08.2024 було прийнято рішення здійснити виплату страхового відшкодування у такому порядку: 1-частину платежу в розмірі 21636,00 грн зарахувати в рахунок несплаченої частини страхового платежу, 2-частину страхового відшкодування в розмірі 36103,23 грн перерахувати ТОВ «ВІДІ АВТОСТРАДА».

Відповідно до довідки Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» від 12.11.2024 підтверджено факт зарахування в рахунок несплаченої частини страхового платежу по договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №29-2505-24-00002 від 03.04.2024 частину страхового відшкодування у розмірі 21636,00 грн по страховій справі №ДККА-86931 згідно страхового акту від 13.08.2024 (страхувальник ОСОБА_1 , страховий випадок ДТП, що сталася 01.08.2024).

На підставі платіжної інструкції №77662 від 13.08.2024 страхове відшкодування у розмірі 36103,23 грн було перераховано ТОВ «ВІДІ АВТОСТРАДА».

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Toyota Сamry, державний номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» на підставі полісу обов`язкового страхування №ЕР/218111862 (франшиза 3200,00 грн, ліміт за шкоду життю та здоров`ю 320000,00 грн, ліміт за шкоду майну 160000,00 грн).

За твердженням позивача, 15.10.2024 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УСГ» звернулося до відповідача із заявою на виплату (страхового) відшкодування (вих.№52445), у якій просило на підставі статей 993, 1191 Цивільного кодексу України, статті 108 Закону України «Про страхування» сплатити суму страхового відшкодування у розмірі 57739,23 грн.

Несплата вказаних коштів стала підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» на його користь 54539,23 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог у позові, оскільки вважав докази, надані на підтвердження цих обставин, більш вірогідними, а доказів на їх спростування відповідач суду не надав.

Надаючи власну правову оцінку обставинам справи, апеляційний господарський суд зазначає таке.

Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з положеннями статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 993 ЦК України встановлено, що до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Нормами статті 16 Закону України «Про страхування» передбачено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводяться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, що складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, визначеній страховиком.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За приписами ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим Законом, іншими законами України і прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом ст.28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Таким чином норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність.

Тобто, наведеними положеннями встановлено, що розмір відповідальності страховика за полісом обмежується розміром відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в межах встановлених відповідним полісом ліміту відповідальності та франшизи.

Відповідно до положень статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Тож, після виплати позивачем своєму страхувальнику страхового відшкодування за шкоду, завдану 01.08.2024 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди власнику Toyota RAV-4 HYBRID, державний номерний знак НОМЕР_1 , до позивача в порядку суброгації перейшло право зворотної вимоги відшкодування збитків, яке страхувальник позивача мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УСГ» відповідно до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №29-2505-24-00002 від 03.04.2024 та статті 993 Цивільного кодексу України набуло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, а саме - до страхової організації, якою здійснено обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності водія (власника) транспортного засобу Toyota Сamry, державний номерний знак НОМЕР_2 , тобто, до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра».

Відповідно до п. 1.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (далі Методика), відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин.

Відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, збільшення від нуля до одиниці коефіцієнту зносу деталей автомобіля впливає на зменшення вартості його відновлювального ремонту, та при наявності коефіцієнту зносу деталей автомобіля при встановленні вартості його відновлювального ремонту застосування такого коефіцієнту є обов`язковим.

Пунктом 7.37. Методики визначена формула розрахунку коефіцієнту фізичного зносу (ЕЗ).

Пунктами 7.38, 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, встановлено, що значення Е3 приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

Винятком, стосовно використання зазначених вимог є: а) КТЗ експлуатується в інтенсивному режимі (фактичний середньорічний пробіг щонайменше вдвічі більший за середньорічний нормативний); б) складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювали ремонтом (крім випадків, що однозначно свідчать про усунення експлуатаційних пошкоджень (наприклад, усунення сколів ЛФП на лицьових поверхнях кузова, усунення деформації методом видалення вм`ятин без пофарбування складової частини)); в) складові частини каркасу кузова, оперення кузова, кабіни та рами мають наскрізну корозію, що призвело до зниження витривалості і міцності матеріалу виготовлення цієї складової частини (складових частин) КТЗ; г) складові частини кузова, кабіни, рами КТЗ мають пошкодження у вигляді деформації, за винятком таких, що підпадають під визначення експлуатаційних пошкоджень відповідно до пункту 1.6 розділу I цієї Методики; ґ) КТЗ експлуатувався в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4 до цієї Методики.

Колегія суддів звертає увагу, що чинне законодавство України не містить приписів щодо конкретного визначення кола осіб, які мають розраховувати коефіцієнт зносу автомобіля при визначенні суми страхового відшкодування.

Як встановлено судом, транспортний засіб Toyota RAV-4 HYBRID, державний номерний знак НОМЕР_1 2021 року випуску, тобто строк експлуатації зазначеного автомобіля станом на момент ДТП становив до 5 років.

Водночас, матеріали справи не місять доказів, які б свідчили чи підтверджували, що застрахований транспортний засіб підпадав під критерії, визначені п.7.39. Методики.

Разом з тим, з огляду на положення Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, коефіцієнт фізичного зносу щодо пошкодженого транспортного засобу Toyota RAV-4 HYBRID, державний номерний знак НОМЕР_1 є таким, що дорівнює нулю.

Позивач на підтвердження виплати страхового відшкодування надав копію платіжної інструкції №77662 від 13.08.2024 про сплату 36103,23 грн та довідку Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» від 12.11.2024, в якій зазначив про зарахування в рахунок несплаченої частини страхового платежу по договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №29-2505-24-00002 від 03.04.2024 частину страхового відшкодування у розмірі 21636,00 грн.

Водночас, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування в порядку суброгації у розмірі 54539,23 грн.

Так, відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного майнового страхування, переходить право вимоги до страховика, який здійснив обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу, у розмірі виплаченого страхового відшкодування.

Відповідно до ст.1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Тобто право вимоги до особи, винної в заподіянні шкоди страхувальнику, переходить до страховика лише в межах фактичних витрат.

Тому , визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суд, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинен виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Відтак, реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжна інструкція №77662 від 13.08.2024 про сплату 36103,23 грн, які були перераховані станції технічного обслуговування ТОВ «ВІДІ АВТОСТРАДА».

Колегія суддів зазначає, що положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містять правових підстав покладення на страховика обов`язку відшкодовувати витрати, які не охоплюються розміром виплаченого страхового відшкодування.

Відповідно до положень статті 10 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова премія - плата за страхування, яку страхувальник зобов`язаний внести страховику згідно з договором страхування.

Тому зарахування позивачем страхового відшкодування у розмірі 21636,00 грн в рахунок несплаченої частини страхового платежу за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів №29-2505-24-00002 від 03.04.2024 не є фактичними витратами відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З огляду на викладене, під час апеляційного перегляду частково знайшли своє підтвердження доводи відповідача про помилковість висновків суду першої інстанції, що вимоги позивача про стягнення 54539,23 грн є обґрунтованими та доведеними матеріалами справи.

Враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача, а також визначені полісом № ЕР-218111862 розміри лімітів відповідальності та франшизи, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу витрати у розмірі 32903,23 грн (36103,23 грн сплаченого позивачем страхового відшкодування 3200,00 грн франшизи).

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до положень частини першої ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Пунктом 4 статті 277 ГПК України визначено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

На підставі викладеного, апеляційний господарський суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги частково та зміну рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з пп. «б» п. 4 ч. 1 ст. 282 ГПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції у випадку скасування або зміни судового рішення має бути зазначено новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 07.02.2025 у справі №917/2102/24 змінити, виклавши пункт перший та другий його резолютивної частини у такій редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» (36019, м. Полтава, вул. Колективна, 10, ЄДРПОУ - 21870998) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» (03038, м. Київ, вул. І. Федорова, 32-А, ЄДРПОУ - 30859524) страхове відшкодування в порядку суброгації у розмірі 32903,23 грн, витрати на професійну правову допомогу у розмірі 4221,00 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1461,43 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.».

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» (36019, м. Полтава, вул. Колективна, 10, ЄДРПОУ - 21870998) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» (03038, м. Київ, вул. І. Федорова, 32-А, ЄДРПОУ - 30859524) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1441,45 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.О. Крестьянінов

Суддя О.А. Істоміна

Суддя Н.О. Мартюхіна