ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року Справа № 918/1052/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Грязнов В.В. , суддя Павлюк І.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст Лоуд Груп" на рішення Господарського суду Рівненської області від 23.12.24, повний текст судового рішення складено 30.12.24 у справі №918/1052/24 (суддя Войтюк В.Р.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якої діє філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст Лоуд Груп"

про стягнення в сумі 60 979 грн 90 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 23.12.24 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст Лоуд Груп" на користь з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" 29 697 грн. 29 коп. пені, 31 282 грн. 61 коп. штрафу та 3 028 грн. 00 коп. судових витрат.

Не погоджуючись з ухваленим судовим рішенням від відповідача до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга. Із підстав висвітлених у апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 23.12.24 у справі №918/1052/24 та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Листом Північно-західного апеляційного господарського суду №918/1052/24/377/25 від 22.01.2025 витребувано матеріали справи з Господарського суду Рівненської області. 30.01.25 матеріали справи №918/1052/24 надійшли на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.02.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст Лоуд Груп" на рішення Господарського суду Рівненської області від 23.12.24 у справі №918/1052/24 - залишено без руху та надано апелянту 10-денний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків.

17.02.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст Лоуд Груп"надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги на виконання вимог ухвали від 04.02.2025.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст Лоуд Груп" на рішення Господарського суду Рівненської області від 23.12.24 у справі №918/1052/24. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження. Запропоновано позивачу у строк до 10.03.2025 надати суду обґрунтований відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому статтею 263 ГПК України та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів відповідачу.

07.03.2025 від Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просить відмовити в задоволенні поданої апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.04.2025 зобов`язано ТОВ "Іст Лоуд Груп" надати суду апеляційної інстанції усі докази, які долучалися до відзиву на позовну заяву (вх. 9495/24 від 06.12.24) через підсистему "Електронний Суд" у письмовому (фізичному) вигляді (оригінали або належним чином завірені копії) до 22.04.2025 включно.

25.04.2025 на виконання вимог ухвали поштовими засобами зв`язку від ТОВ "Іст Лоуд Груп" до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли докази, які долучалися до відзиву на позовну заяву (вх. 9495/24 від 06.12.24) через підсистему "Електронний Суд" у письмовому (фізичному) вигляді (оригінали та належним чином завірені копії). Також відповідач просив повернути оригінали документів після апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення.

Згідно з ст.ст. 269,270 ГПК України апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час дослідження матеріалів справи колегією суддів апеляційної інстанції встановлено наступне.

Між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Іст Лоуд Груп" (далі - постачальник) укладено договір поставки №53-122-01-23-14115 від 07 грудня 2023 року (далі - договір) на поставку продукції згідно специфікації на суму 1 087 686 грн. 60 коп. без ПДВ.

Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (з його філіями) є правонаступником усіх майнових і немайнових прав та обов`язків державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" із дня державної реєстрації товариства 11 січня 2024 року.

Згідно з п. 3.1 договору сторонами погоджено, що продукція поставляється в 2024 році в період по 30.11.2024 р. Строк поставки продукції по даному договору вказаний у специфікації №1 (додаток №1 до даного Договору) та визначається кількістю календарних днів з дати оприлюднення даного договору на веб-порталі Уповноваженого органу згідно Закону України "Про публічні закупівл". Продукція поставляється "постачальником" на умовах DDP, згідно "Інкотермс-2010". Місце поставки та "вантажоодержувач" - 34400, м. Вараш, склад Рівненського відділення ВП "Складське господарство" ДП "НАЕК "Енергоатом".

Відповідно до п. 8.1 договору приймання продукції за кількістю та якістю (вхідний контроль) здійснюється відповідно до вимог Стандарту Державного підприємства "НАЕК "Енергоатом"; "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії" СОУ НАЕК 038:2021, при наявності товарно-супровідних документів передбачених пунктом 8.2 даного договору. Вищевказаний Стандарт є загальнодоступним в електронному вигляді (з можливістю завантаження) і знаходиться на офіційному сайті АТ "НАЕК "Енергоатом" в розділі Стандарти НАЕК "Енергоатом" за адресою: httpps://old.energoatom.com.ua/parts/pdf-file/sou/SOU_NAEK_038_2021.pdf.

Згідно п. 8.2 договору товарно-супровідні документи, що надаються "постачальником" при здійсненні поставки продукції: видаткова накладна або накладна, документи про якість (сертифікат якості) оригінал або копія завірена постачальником при поставці товару "Замовнику" обов`язкова.

У силу положень 8.4 договору датою поставки продукції є дата підписання видаткової або накладної "вантажоодержувачем". Ризик випадкового або знищення продукції переходить до "замовника" з моменту поставки продукції.

Строк дії договору поставки - по 30.12.2024 року, а в частині виконання гарантійних зобов`язань "постачальника", що передбачені даним договором - до спливу гарантійних строків (п. 12.1 договору).

Відповідно до специфікації №1 (додаток № 1 до договору) строк поставки становить 90 календарних днів з дати оприлюднення даного договору на веб-порталі Уповноваженого органу згідно Закону України "Про публічні закупівлі".

Згідно з інформацією, яка міститься на веб-порталі Уповноваженого органу за номером закупівлі UA-2023-11-06-004195-a договір поставки № 53-122-01-23-14115 від 07.12.2023 року оприлюднено 08.12.2023 року. Відповідно продукція за договором підлягала поставці по 06 лютого 2024 року включно.

Поставку продукції, на загальну суму 109 057 грн. 98 коп., постачальником здійснено в межах строків передбачених договором.

Видатковою накладною №77 від 15.02.2024 року підтверджується, що поставку продукції, на загальну суму 739 788 грн. 19 коп., постачальником здійснено 26.02.2024 року. Видатковою накладною № 117 від 05.03.2024 року підтверджується, що поставку продукції, на загальну суму 446 894 грн. 45 коп., постачальником здійснено 13 березня 2024 року.

Як вказує позивач, оскільки поставку продукції за вищезазначеними накладними здійснено з порушенням встановлених договором строків, позивач нарахував відповідачу штрафні санкції у розмірі 60 979 грн. 90 коп. (29 697 грн. 29 коп. пеня, 31 282 грн. 61 коп. штраф).

У свою чергу, відповідач не погоджується з позовними вимогами позивача та зауважує, що на виконання умов договору постачальником доставлено продукцію на суму 739 788 грн. 19 коп. згідно видаткової накладної №77 від 15.02.2024 року у місце поставки, зазначене у договорі, 19.02.2024 року. Проте, на видатковій накладній №77 від 15.02.2024 року завідувачем складу Рівненського відділення філії "ВП "Складське господарство" АТ "НАЕК "Енергоатом" в розділі про отримання зазначено іншу дату - 26.02.2024 року.

Продукція на суму 446 894 грн. 45 коп. згідно видаткової накладної № 117 від 05.03.2024 року доставлена в місце поставки зазначене у договорі 06.03.2024 року з простроченням на 28 календарних днів. Однак, на видатковій накладній № 117 від 05.03.2024 року міститься підпис уповноваженої особи Рівненського відділення філії "ВП "Складське господарство" АТ "НАЕК "Енергоатом" в розділі про отримання з зазначенням іншої дати - 13.03.2024 року.

Відповідач наголошує на важливості підписання "Вантажоодержувачем" товарно-транспортних накладних, згідно яких фактична поставка продукції згідно видаткової накладної №77 від 15.02.2024 року відбулась 19.02.2024 року, а згідно видаткової накладної №117 від 05.03.2024 року продукцію було постановлено 06.03.2024. Вищезазазначені товарно-транспортні накладні, на переконання відповідача, свідчать про здійснення господарських операцій та підтвердження факту поставки товар, а наявність в матеріалах справи лише видаткових накладних не є достатнім доказом обґрунтованості вимог позивача. Відповідачем надано власний розрахунок штрафних санкцій: видаткова накладна №77 від 15.02.2024 року пеня з 07.02.2024 по 18.02.2024 року (включно) на суму 739 788, 19 грн: 739 788,19:100 x 0,1% х 12 = 8 877, 46 грн; видаткова накладна №117 від 05.03.2024 року пеня з 07.02.2024 року по 06.03.2024 року (включно) на суму 446 894, 45 грн: 446 894, 45 : 100 х 0,1% х 28 = 12 513, 04 грн. У зв`язку з відсутністю прострочки поставки продукції понад 30 днів штраф у розмірі 7% не застосовується.

Зважаючи на вищевикладені обставини, на переконання відповідача, позивачем неправильно здійснено розрахунок штрафних санкцій та зауважено, що дата отримання продукції позивачем зазначена у видатковій накладній не відповідає дійсності, тому, у задоволенні позову слід відмовити.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 30.12.2024 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст Лоуд Груп" на користь Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" 29 697 грн. 29 коп. пені, 31 282 грн. 61 коп. штрафу та 3 028 грн. 00 коп. судових витрат.

Судове рішення місцевого господарського суду від 23.12.2024 мотивоване, зокрема, тим, що аргументуючи позовні вимоги позивач надав копію договору поставки № 53-122-01-23-14115 від 07.12.2023 року; копію додаткової угоди № 1 від 08.02.2024 року до договору поставки № 53-122- 01-23-14115 від 07.12.2023 року; копію видаткової накладної № 53 від 01.02.2024 року; копію видаткової накладної № 77 від 15.02.2024 року; копію видаткової накладної № 117 від 05.03.2024 року. На підставі вказаних доказів місцевим господарським судом встановлено факт виникнення між сторонами договірних відносин з поставки товару; факт виникнення зобов`язання відповідача по поставці товару; факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань по своєчасній поставці товару. На переконання суду першої інстанції вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовані відповідачем.

Не погоджуючись з оскаржуваним судовим рішенням через підсистему "Електронний Суд" ТОВ "Іст Лоуд Груп звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду. Із підстав висвітлених у апеляційній скарзі, апелянт, зокрема, зазначає про те, що місцевим господарським судом не встановлені повністю обставини справи та не надано оцінку доказам. Адже, як зазначає апелянт, згідно товарно-транспортної накладної №Р77 від 15.02.2024 товар доставлено 19.02.2024, про що свідчить дата, печатка та підпис завідувача складу Рівненського відділення "ВП "Складське господарство" АТ "НАЕК "Енергоатом", а не 26.02.2024. Згідно товарно-транспортної накладної №Р117 від 05.03.2024 товар також постановлено 06.03.2024, а не 13.03.2024 як вказано на видатковій накладній №117 від 05.03.2024. Також апелянт зауважує на особливостях Стандарту Державного підприємства "Національна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (СОУ НАЕК 038:2021). Із огляду на зазначене апелянт надав повторно розрахунок, який було надано суду першої інстанції та просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 23.12.2024 року у справі №918/1052/24 про стягнення штрафних санкцій в сумі 60 979 грн 90 коп., ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної заяви АТ "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якої діє філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" у стягненні штрафних санкцій у сумі 39 589,40 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якої діє філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" вказує, що апеляційна скарга зводиться лише до незгоди із прийнятим судом першої інстанції рішенням у справі. Зауважено на положеннях пунктів договору 8.1, 8.2. Приписах Стандарту Державного підприємства "НАЕК "Енергоатом": "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії" СОУ НАЕК 038:2021, зокрема, п.п. 5.1, 7.1.1, 7.1.4, 7.1.5, 7.1.6. Також позивач зауважив, що договір поставки укладався за процедурою відкритих торгів з особливостями, тому зазначена процедура регламентується Законом України "Про публічні закупівлі", у якому конкретно визначена мета закону, а саме забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції. Із урахуванням зазначеного позивач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити - без змін.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під захистом права розуміється державна примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути виражений як концентрований вираз змісту (суті) державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в іншій спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Приписами ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк. Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Як убачається з правовідносин, що виникли між сторонами їм притаманні ознаки, що характеризують цивільні відносини, які виникають з договорів поставки.

Згідно ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Як передбачено пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частин 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 231 ГК України розмір штрафних санкцій, у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Щодо часткової незгоди ТОВ "Іст Лоуд Груп" з оскаржуваним судовим рішенням, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як убачається з матеріалів оскаржуваного судового рішення, ухвалюючи відповідне судове рішення суд першої інстанції зауважив на:

- копії видаткової накладної №77 від 15.02.2024 на загальну суму 739 788, 19 грн, на якій просталлено підпис 26.02.2024, що свідчить про прострочення поставки товару на 19 днів;

- копії видаткової накладної №117 від 05.03.2024 на загальну суму 446 894, 45 грн, на якій проставлено підпис 13.03.2024, що свідчить про прострочення поставки товару на 35 днів.

У той же час відповідач вказує на неповному врахуванні усіх обставин справи та не врахуванні доказів, які були наявні в матеріалах справи, а саме на:

- товарно-транспортній накладній №Р77 від 15.02.2024 на загальну суму 739 788, 19 грн, яка підписана вантажоодержувачем 19.02.2024, що свідчить про прострочення поставки товару на 12 днів.

- товарно-транспортній накладній №Р117 від 05.03.2024 на загальну суму 446 894, 45 грн, яка підписана вантажоодержувачем 06.03.2024, що свідчить про прострочення поставки товару на 28 днів.

Так, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до положень 8.4 договору №53-122-01-23-14115 від 07.12.2023 датою поставки продукції є дата підписання видаткової або накладної "вантажоодержувачем". Ризик випадкового або знищення продукції переходить до "замовника" з моменту поставки продукції.

Згідно товарно-транспортних накладних №77 від 15.02.2024 та №Р117 від 05.03.2024 замовником (платником) та вантажовідправником є ТОВ "Іст Лоуд Груп", а вантажоодержувачем є РВ Філія "ВП "Складське господарство" АТ "НАЕК "Енергоатом", м. Вараш. Пункт навантаження Київська обл., Броварський р-н, смт. Калинівка, вул. Ігорєва, 12. Пункт розвантаження м. Вараш, Рівненської обл. Супровідними документами вищезазначених товарно-транспортних накладних є видаткові накладні №77 від 15.02.2024 та №117 від 05.03.2024.

Під час огляду оригінальних документів судом апеляційної інстанції встановлено, що:

- товарно-транспортну накладну №Р77 від 15.02.2024 підписано вантажовідправником ТОВ "Іст Лоуд Груп" і відповідальною особою вантажоодержувача АТ "НАЕК "Енергоатом" філія "ВП "Складське відділення", скріплено печатками юридичних осіб 19.02.2024;

- товарно-транспортну накладну №Р117 від 05.03.2024 підписано вантажовідправником ТОВ "Іст Лоуд Груп" і відповідальною особою вантажоодержувача АТ "НАЕК "Енергоатом" філія "ВП "Складське відділення", скріплено печатками юридичних осіб 06.03.2024.

Згідно з ч. 11, 12 ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні.

Факт надання послуги при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими правилами.

Колегія суддів апеляційної інстанції враховує правові висновки Верховного Суду у постановах від 04.11.2019 у справі №905/49/15, від 29.11.2019 у справі №914/2267/18, у яких суд касаційної інстанції зазначив, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належало дослідити, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару. Зокрема обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірними видатковими накладними, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця. У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Вищезазначені правові висновки є актуальними з огляду на їх врахування Верховним Судом у постанові від 09.04.2025 у справі №908/1556/22.

Отже, товарно-транспортна накладна є документом, який відображає факт переміщення товару між учасниками транспортного процесу. Згідно товарно-транспортних накладних №Р77 від 15.02.2024 та №Р117 від 05.03.2024 товар доставлено у відповідності до п. 1.4 договору, де вказано, що місцем виконання даного договору є місто Вараш Рівненської області.

До того ж, відповідно до п. 3.1 договору місцем поставки та вантажоодержувачем є м. Вараш, склад Рівненського відділення ВП "Складське господарство" ДП "НАЕК "Енергоатом". Зазначене відображено також у вищезазначених товарно-транспортних накладних і підписано вантажоодержувачем, що свідчить про належність поставки товару відповідно до положень 8.4 договору, адже товарно-транспортні накладні підписані вантажоодержувачем. Зазначене судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не враховано та натомість вказано наступне:

"Тобто, підписавши договір поставки № 53-122-01-23-14115 сторони погодили процес приймання продукції, а саме: відповідно до вимог Стандарту Державного підприємства "НАЕК "Енергоатом": "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії" СОУ НАЕК 038:2021 (далі - Стандарт).

Вказаним Стандартом компанії деталізовано всі процеси приймання продукції нашим підприємством, а саме: Пунктом 5.1 Стандарту передбачено, що вхідний контроль продукції (матеріалів, устаткування, комплектуючих та інших виробів) проводиться з метою недопущення у виробництво (монтаж, експлуатацію) такої продукції, що не відповідає умовам договорів на закупівлю, технічним вимогам замовника до продукції; Пунктом 7.1.1 Стандарту передбачено, що роботи з вхідного контролю продукції повинні виконуватись відповідно до графіку поставок продукції в строк 30 робочих днів від дати надходження на склад; Пунктом 7.1.4 Стандарту передбачено, що у разі надходження продукції на склад, представники зберігача та закупника (тут мається на увазі філія "ВП "Складське господарство" та філія "ВП "Рівненська АЕС" відповідно) здійснюють приймання продукції від постачальника відповідно до вимог, викладених у договорі на закупівлі або в іншому документі, згідно з яким здійснено закупівлю. У цьому випадку перевіряється супровідна документація та проводиться приймання продукції "за кількістю"; Пунктом 7.1.5 Стандарту передбачено, що приймання продукції "за кількістю" проводять за транспортними та супровідними документами (товарно-транспортною накладною, рахунком фактурою, специфікацією, описом, пакувальними ярликами тощо), постачальника та виробника з урахуванням вимог, вказаних у договорі; Пунктом 7.1.6 Стандарту передбачено, що "Вхідний контроль на етапі ВК-1 проводять для всієї продукції, що надходить для потреб ВП Компанії, після її приймання від постачальника".

Таким чином місцевий господарський суд покликається на порядок ведення вхідного контролю продукції, а не на визначений порядок поставки товару. Тобто перевірка супровідної документації та приймання продукції "за кількістю" не є тотожним із фактом поставки товару до місця вантажоодержувача. Зазначене підтверджується й умовами договору, де п. 9.1 договору визначає відповідальність сторін згідно якої:

- у випадку порушення строків поставки постачальник зобов`язаний сплатити замовнику пеню в розмірі 0,1% вартості непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочення, при цьому, у випадку прострочення поставки (недопоставки) продукції понад тридцять днів, постачальник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7% вказаної вартості;

- у випадку порушення постачальником взятих на себе зобов`язань по поставці продукції відносно якості або комплектності, постачальник сплачує замовнику штраф у розмірі 20% вартості неякісної (некомплектної) продукції.

Колегія суддів апеляційної інстанції зауважує, що приписи п. 9.1 в договорі, які регулюють питання відповідальності сторін договору поділено на дві умови:

1) невчасна поставка товару;

2) неякісна (некомплектна, тобто "за кількістю") продукції.

Таким чином, доводи місцевого господарського суду в зазначеній частині спростовуються доводами, викладеними в мотивувальній частині даної постанови, адже вказані судом першої інстанції положення Стандарту Державного підприємства "НАЕК "Енергоатом": "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії" СОУ НАЕК 038:2021 регулюють питання вхідного контролю (тобто питання щодо неякісної, некомплектної/ "за кількістю" продукції), а не питання факту поставки товару. Колегія суддів апеляційної інстанції зауважує, що місцевий господарський суд також зауважив у оскаржуваному судовому рішенні на дефініції передбаченої пунктом 7.1.6 стандарту, а саме, що "Вхідний контроль на етапі ВК-1 проводять для всієї продукції, що надходить для потреб ВП Компанії, після її приймання від постачальника. Тобто товар поставлено постачальником і дата проставлення підпису вантажоодержувачем на товарно-транспортних накладних є фактичною датою поставки товару, а подальша діяльність, про яку зазначає суд першої інстанції регулює питання приймання продукції та перевірки її на відповідність (стосується якості, комплектності товару тощо).

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є нез`ясування обставин, що мають значення для справи.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Горіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що місцевим господарським судом не в повній мірі з`ясовано обставини справи, що стало причиною надання неправильної оцінки доказам, а саме товарно-транспортним накладним як факту підтвердження поставки товару. Таким чином товарно-транспортна накладна №Р77 від 15.02.2024, яка підписана вантажоодержувачем 19.02.2024, свідчить про прострочення поставки товару на 12 днів. У той же час товарно-транспортна накладна №Р117, підписана вантажоодержувачем 06.03.2024 свідчить про прострочення поставки товару на 28 днів.

Здійснивши перерахунок пені за допомогою калькулятора заборгованості та штрафів у програмі LIGA360, колегія суддів апеляційної інстанції вважає обрахунок ТОВ "Іст Лоуд Груп" арифметично правильним (12513,04 грн та 8877,46 грн). Результати розрахунку пені судом апеляційної інстанції долучено до матеріалів справи. Ураховуючи факту відсутності прострочки поставки продукції понад 30 днів штраф у розмірі 7% у відповідності до п. 9.1 договору не застосовується (на 12 та 28 днів здійснено прострочення поставки товару).

З огляду на встановлене судом апеляційної інстанції, враховуючи положення статті 275 та статті 277 ГПК України, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги з підстав апеляційного оскарження віднайшли своє підтвердження з міркувань, викладених апеляційним господарським судом в мотивувальній частині даної постанови. У зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст Лоуд Груп" на рішення Господарського суду Рівненської області від 23.12.24 у справі №918/1052/24 підлягає задоволенню, з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позову в розмірі 21 390, 50 грн та відмови в задоволенні позовних вимог в розмірі 39 589, 40 грн.

Відповідно до ч. 14 ст. 129 ГПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи часткове задоволення позовних вимог в розмірі 21 390, 50 грн (35,07%) від cуми заявлених позовних вимог в розмірі 60 979, 90 грн (100%) суд апеляційної інстанції змінює розподіл судових витрат, понесених в суді першої інстанції згідно пропорційно задоволених позовних вимог, а саме стягнення судового збору з відповідача на користь позивача у розмірі 1061,92 грн (30,07%). У решті витрати зі сплати судового збору за подання позовної вимоги в розмірі 1966,08 грн та за розгляд апеляційної скарги в розмірі 3633, 40 грн покладаються на Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якої діє філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція", згідно вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 272, 273, 275, 276, 277, 278, 279, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апелянційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст Лоуд Груп" на рішення Господарського суду Рівненської області від 23.12.24 у справі №918/1052/24 задоволити.

2. Рішення Господарського суду Рівненської області від 23.12.24 у справі №918/1052/24 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким:

2.1 Позов задоволити частково.

2.2 Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст Лоуд Груп" (02141, м. Київ, вул. Олександра Мишуги, буд. 2, оф. 416 код. 37017486) на користь Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (34400, м. Вараш, код. 05425046) 21 390 грн 50 коп. пені та 1061 грн 92 коп. судового збору за подання позовної заяви.

2.3 У задоволенні позовних вимог в розмірі 39 589 грн 40 коп. відмовити.

3. Стягнути з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (34400, м. Вараш, код. 05425046) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст Лоуд Груп" (02141, м. Київ, вул. Олександра Мишуги, буд. 2, оф. 416 код. 37017486) 3633 грн 60 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Господарському суду Рівненської області видати судові накази.

5. Повернути оригінали документів, які подані в якості додатків до заяви щодо долучення документів (вх. 3363/25 від 25.04.205) Товариству з обмеженою відповідальністю "Іст Лоуд Груп" за місцезнаходженням юридичної особи: 02141, м. Київ, вул. Олександра Мишуги, 2, офіс 416.

6. Копію постанови надіслати сторонам у справі №918/1052/24.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до частини 3 статті 287 ГПК України не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Павлюк І.Ю.