ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 рокуСправа № 912/644/25

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Коваленко Н.М.

при секретарі судового засідання Пастуховій А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу №912/644/25 від 31.03.2025

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" (далі - ПрАТ "СК "УНІКА"), код ЄДР 20033533, вул. Олени Теліги, 6в, м. Київ, 04112

до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 , код ЄДР НОМЕР_2 , АДРЕСА_1

про стягнення 164 188,00 грн,

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача - участі не брали;

від відповідача - участі не брали.

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява ПрАТ "СК "УНІКА" до Військової частини НОМЕР_1 у виправленій редакції з вимогами:

1. Розглянути даний спір в порядку спрощеного позовного провадження.

2. Розгляд справи проводити за відсутності представника Позивача, за наявними матеріалами справи.

3. Позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" - задовольнити.

4. Стягнути з Військової частина НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" (ідентифікаційний код 20033533) шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 164 188,00грн.(сто шістдесят чотири тисячі сто вісімдесят вісім гривень 00 коп.).

4. Стягнути з Військової частина НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" (ідентифікаційний код 20033533) судовий збір в розмірі 3 028,00 грн. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 8 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що в повному обсязі здійснив відшкодування шкоди, завданої з вини відповідача та набув права зворотної вимоги до винуватця ДТП та його страховика в розмірі здійсненого відшкодування, а утримання позивачем суми обов`язкового страхового платежу, який йому має сплатити страхувальник, з суми призначеного до виплати страхувальнику страхового відшкодування є фактично взаємозаліком однорідних грошових вимог між сторонами та не спричиняє зменшення визначеної страховиком суми страхового відшкодування.

Ухвалою від 31.03.2025 господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі №912/644/25, ухвалив справу №912/644/25 розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, судовий розгляд призначив на 29.04.2025 - 15:00, встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи.

21.04.2025 до господарського суду через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Відповідно до ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) заявами по суті справи є, зокрема, відзив на позовну заяву.

Згідно з ч. 1 ст. 165 ГПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.

Ухвалою від 31.03.2025 господарський суд встановив відповідачу строк протягом 15 днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву, що має відповідати вимогам ст. 165 ГПК України.

Документ в електронному вигляді "Ухвала про відкриття провадження" від 31.03.2025 по справі №912/644/25 (суддя Коваленко Н.М.) надіслано одержувачу Військова частина НОМЕР_1 ІПН/ЄДРПОУ НОМЕР_2 в його електронний кабінет; документ доставлено до електронного кабінету: 31.03.2025 19:05, що підтверджується довідкою Господарського суду Кіровоградської області про доставку електронного листа.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

Абзацом 2 п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України врегульовано, що якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

За вказаного, оскільки ухвалу від 31.03.2025 доставлено відповідачу після 17 години, то вважається, що останній отримав ухвалу в електронному кабінеті підсистеми "Електронний суд" - 01.04.2025, тому п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позов сплив 16.04.2025.

При цьому, відзив на позовну заяву сформовано відповідачем у системі "Електронний суд" 18.04.2025, тобто з пропуском встановленого судом строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Згідно з ч. 2 ст. 118 ГПК України заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Тому, враховуючи викладені обставини, відзив на позовну заяву відповідача, поданий до господарського суду поза межами строку встановленого судом, залишається без розгляду.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини сторін.

20.09.2024 між ПрАТ "СК "УНІКА" (далі - Страховик) та ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , Страхувальник) укладено договір №030337/4605/0000759 добровільного страхування транспортного засобу Citroen DS4, реєстраційний номер НОМЕР_3 (далі - Договір добровільного страхування).

24.10.2024 року о 21 годині 40 хвилини, ОСОБА_2 , керуючи Камазом марки 5320, номерний знак НОМЕР_4 по вул. Р. Окіпної в м. Києві, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого, здійснив зіткнення з автомобілем марки Citroen, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_1 , яка зупинилась попереду, в результаті чого, вказані автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України (далі - ДТП).

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.12.2024 у справі №755/19811/24 винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, визнано ОСОБА_2 .

Як вказує позивач, внаслідок ДТП завдано майнової шкоди власнику транспортного засобу Citroen, реєстраційний номер НОМЕР_3 .

На підставі заяви №4 від 25.10.2024 ОСОБА_1 про подію з ознаками страхового випадку, Договору добровільного страхування, вимог Закону України "Про страхування", ПрАТ "СК "УНІКА" складено страховий акт №4 та визначено розмір страхового відшкодування в сумі 164 188,00 грн, з яких:

- 145 948,00 грн перераховано згідно платіжного доручення №000545 від 03.12.2024,

- 18 240,00 грн утримано в рахунок майбутніх страхових платежів - залік згідно бухгалтерської довідки №027564 від 03.12.2024.

Сума страхового відшкодування за розрахунком позивача становить 380 000,00 - 2 812,00 - 175 000,00 - 38 000,00 - 18 240,00, де 380 000,00 - страхова сума, 2 812,00 - знецінення за період дії Договору добровільного страхування, 175 000,00 - вартість залишків пошкодженого ДЗ, 38 000,00 - франшиза, 18 240,00 - утримання несплаченої частини страхового платежу.

Згідно витягу з центральної бази даних МТСБ, поліс ОСЦПВНТЗ на дату ДТП, на транспортний засіб Камаз (реєстраційний номер НОМЕР_4 ) не укладався/не діяв.

За твердженням позивача, до ПрАТ "СК "УНІКА" перейшло право вимоги на отримання компенсації завданої шкоди, заподіяної власнику автомобіля Citroen внаслідок ДТП.

Наведені обставини стали підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Розглядаючи спір по суті, господарський суд враховує таке.

За приписами п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 статті 1187 та п. 1 частини 1 статті 1188 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За положеннями статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з п.1 частини 2, частини 3 статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачене відшкодування в меншому або більшому розмірі.

За визначенням, наведеним у пункті 1.6. статті 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (чинного на момент скоєння ДТП), власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Згідно з частиною 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Виходячи із наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується останнім, а не безпосередньо винним водієм.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №426/16825/16-ц наведений висновок, за яким особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Тлумачення частини 1 статті 1172 указаного Кодексу свідчить про те, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Аналогічна правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 21.02.2019 у справі №355/1394/16-ц, від 06.02.2019 у справі №640/4185/15-ц, від 05.05.2018 у справі №910/14685/17.

Частиною 1 статті 5 Закону України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України" передбачено, що за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, а також за шкоду і збитки, заподіяні довкіллю, правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.

Разом з тим, у поданому позові позивач не обґрунтовує підстави звернення з позовом саме до Військової частини НОМЕР_1 .

Позивач лише зазначає, що станом на дату ДТП, на транспортний засіб Камаз (реєстраційний номер НОМЕР_4 ) поліс ОСЦПВНТЗ не укладався/не діяв, а в ході судового розгляду справи №755/19811/24 винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, визнано водія зазначеного транспортного засобу ОСОБА_2 .

Відповідно до частин 4, 6 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлене законом.

Обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності в справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

При цьому, в межах справи №755/19811/24 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності не встановлювався факт належності транспортного засобу Камаз (реєстраційний номер НОМЕР_4 ) Військовій частині НОМЕР_1 та факт виконання ОСОБА_2 службових обов`язків на момент скоєння ДТП.

У постанові Дніпровського районного суду м. Києва від 03.12.2024 у справі №755/19811/24 лише зазначено, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем.

Виходячи зі змісту частини 1 статті 1172 ЦК України (посилання на яку містить позов), лише сам факт наявності у винуватця ДТП статусу військовослужбовця на момент її скоєння, не є підтвердженням перебування водія ОСОБА_2 у трудових (службових) відносинах з Військовою частиною НОМЕР_1 .

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження проходження військової служби ОСОБА_2 у Військовій частині НОМЕР_1 , а також виконання водієм ОСОБА_2 на момент скоєння ДТП наказу командира (начальника) Військової частини НОМЕР_1 чи інші обов`язки військової служби.

За частиною 9 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції, чинній на момент скоєння ДТП) військовослужбовцями є особи, які проходять військову службу.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Отже, виконання обов`язків військової служби пов`язане із перебуванням військовослужбовця в певному місці, в певний час або виконанням ним наказу командира (начальника) чи обов`язку служби.

Однак, позивачем не подано суду будь-яких доказів на підтвердження виконання військовослужбовцем, водієм ОСОБА_2 обов`язків військової служби на території Військової частини НОМЕР_1 або в іншому місці за наказом начальника цієї частини.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків установлених цим Кодексом (частина 1 статті 14, частина 4 статті 74 ГПК України).

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідальність у вигляді відшкодування шкоди, завданої суб`єкту господарювання в деліктних правовідносинах, може наставати лише за одночасної наявності таких умов: 1) протиправної поведінки відповідача; 2) шкоди, завданої суб`єктові господарювання; 3) причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду.

Виходячи з положень статті 74 ГПК України, обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинно-наслідковий зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками покладається саме на позивача.

За частиною 1 статті 3 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління.

Відповідно до частини 1 статті 34 Закону України "Про дорожній рух" державна реєстрація транспортного засобу полягає в здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, присвоєнням буквено-числової комбінації номерних знаків з їх видачею або без такої, оформленням і видачею реєстраційних документів та/або їх формуванням в електронному вигляді.

Частиною 8 указаної статті Закону визначено, що відомчу реєстрацію та облік транспортних засобів, які належать військовим частинам, об`єднанням чи організаціям, що входять до складу Збройних Сил України здійснює уповноважений орган Міністерства оборони України.

Постановою Кабінету Міністрів України №1032 від 30.09.2009 затверджений Порядок відомчої реєстрації та ведення обліку транспортних засобів Збройних Сил України (далі - Порядок), який визначає процедуру відомчої реєстрації, перереєстрації, тимчасової реєстрації (далі - реєстрація), ведення обліку транспортних засобів, які закріплені за військовими частинами, закладами, установами та організаціями, що входять до складу Збройних Сил (далі - військові частини), та зняття їх з обліку.

Пунктами 2, 3, 5 Порядку визначено, що реєстрація транспортного засобу Збройних Сил (далі - транспортний засіб) полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних з перевіркою відповідних документів, закріпленням номерного знака, звіркою і у разі потреби дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин (кузова, шасі, рами, двигуна), оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційного документа - технічного талона транспортного засобу Збройних Сил (далі - технічний талон), зразок якого затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.1992 №47. Облік зареєстрованих транспортних засобів ведеться шляхом накопичення, узагальнення та зберігання інформації про такі транспортні засоби в базі даних уніфікованої електронно-облікової системи Збройних Сил.

Реєстрація транспортних засобів, ведення обліку зареєстрованих транспортних засобів та зняття їх з обліку здійснюється уповноваженим органом Міноборони - військовою інспекцією безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах та її структурними підрозділами (далі - підрозділи військової інспекції безпеки дорожнього руху).

Використання (зберігання) незареєстрованих згідно з цим Порядком транспортних засобів забороняється.

За приписами пунктів 13, 14 Порядку на транспортний засіб, зареєстрований підрозділом військової інспекції безпеки дорожнього руху, видається технічний талон. Облік і видача бланків технічних талонів здійснюються в порядку, визначеному Міноборони. Інформація про транспортні засоби військових частин, що зареєстровані підрозділами військової інспекції безпеки дорожнього руху, вноситься до бази даних уніфікованої електронно-облікової системи Збройних Сил у порядку, визначеному Міноборони. Інформація про реєстрацію (внесення змін у відомості про реєстрацію) транспортного засобу невідкладно подається Головною військовою інспекцією безпеки дорожнього руху територіальному органу з надання сервісних послуг МВС для внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру.

Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини, з урахуванням поданих доказів, видається більш вірогідним, ніж протилежний.

За відсутності доказів того, що транспортний засіб Камаз (реєстраційний номер НОМЕР_4 ), є військовим майном і його закріплено за відповідачем, за висновком суду, передчасними є доводи позивача про те, що відповідачем є Військова частина НОМЕР_1 .

Зі схеми місця ДТП (зворотна сторона), де зазначені дані ТЗ, котрі отримали механічні пошкодження внаслідок ДТП: автомобіль Камаз (реєстраційний номер НОМЕР_4 ) належить в/ч НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .

Разом з тим, у відповіді від НПУ в інформації щодо 2-го учасника ДТП, скоєного 24.10.2024, відсутня будь - яка інформація про власника транспортного засобу.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що Військова частина НОМЕР_1 була законним володільцем джерела підвищеної небезпеки, за участю якої сталась ДТП, обставини якої досліджувались у межах справи №755/19811/24 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

Приписами статей 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, що входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. (ч. 4 ст. 74 ГПК України)

Виходячи з наведених вище обставин, суд дійшов висновку, що Військова частина НОМЕР_1 не підпадає під поняття "власник транспортного засобу", що наведене в п. 1.6. статті 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (чинного на момент скоєння ДТП) та не є особою, яка відповідає за шкоду, завдану військовослужбовцем ОСОБА_2 .

У матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження того, що водій ОСОБА_2 заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків, а також того, що транспортний засіб Камаз (реєстраційний номер НОМЕР_4 ), під керуванням винуватця ДТП, належав саме Військовій частині НОМЕР_1 , що виключає відповідальність відповідача відповідно до частини 1 статті 1172, частин 1, 2 статті 1187 та п. 1 частини 1 статті 1188 ЦК України.

Вказані обставини свідчать про недоведеність позивачем порушення його прав та інтересів відповідачем, що є підставою для відмови в задоволенні позову повністю.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. 73-74, 76-77, 123, 129, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копії рішення направити сторонам.

Суддя Н.М. Коваленко

Повідомити учасників справи про відсутність у суду технічної можливості надавати інформацію про вебадресу судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, одночасно з врученням (надсиланням/видачі) копії повного або скороченого такого рішення до затвердження Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його вебадресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://court.gov.ua/fair/sud5013.