ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2025 року м.Дніпро Справа № 912/3563/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач)

суддів: Чус О.В., Дарміна М.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Фізичної особи - підприємця Руссо Тетяни Вікторівни

на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 27.11.2024 р.

( суддя Кабакова В.Г., м. Кропивницький, повний текст рішення складено 09.12.2024 р. )

у справі

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркхолдер",

м. Запоріжжя

до

Фізичної особи - підприємця Руссо Тетяни Вікторівни,

м. Кропивницький

про стягнення 120 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркхолдер" звернулось до Господарського суду Кіровоградської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Руссо Тетяни Вікторівни, про стягнення 120 000,00 грн. збитків, з покладенням на Відповідача витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає про незаконне використання ФОП Руссо Т.В. торгового знаку " ІНФОРМАЦІЯ_1 " за місцем здіснення господарської діяльності шляхом нанесення його на вивіску ювелірного магазину, що розташовується в місті Кропивницькому за адресою: вул. 50 років Жовтня, буд. 23/24, оскільки Відповідачем не укладено відповідних ліцензійних договорів з власником знаку - ТОВ "Маркхолдер".

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 27.11.2024 р. у справі № 912/3563/19 позов задоволено повністю. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Руссо Тетяни Вікторівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркхолдер" 120 000,00 грн., а також 1 921,00 грн. судового збору.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з вказаним рішенням Фізична особа-підприємець Руссо Тетяна Вікторівна, через систему "Електронний суд", звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Одночасно, в апеляційній скарзі заявлено клопотання про розгляд справи з повідомленням ( викликом ) учасників справи.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник вказує на те, що місцевий господарський суд встановив, що у відповідності до ч. 4 ст. 75 ГПК України Позивач звільнений від доведення обставини щодо наявності фактичних даних про порушення прав Позивача шляхом використання Відповідачем безпосередньо торговельної марки Укрзолото, оскільки така обставина встановлена рішенням у справі № 912/164/20. При цьому, позовна заява не мотивована встановленими рішенням у справі № 912/164/20 обставинами щодо наявності/відсутності фактичних даних про порушення прав Позивача шляхом використання Відповідачем безпосередньо торговельної марки "Укрзолото" за свідоцтвом № 124382. Разом з тим, Позивачем докази на підтвердження обставини щодо наявності фактичних даних про порушення прав Позивача шляхом використання Відповідачем безпосередньо торгової марки "Укрзолото" не надано, що вказує на невмотивованість позову.

Водночас, на думку Скаржника, звільнення ТОВ "Маркхолдер" як Позивача у даній справі, залученого з порушенням вимог ст. 50 ГПК України до участі у справі № 912/164/20 від доказування у даній справі обставини щодо наявності/відсутності фактичних даних про порушення прав Позивача шляхом використання Відповідачем безпосередньо торговельної марки "Укрзолото" на підставі ч. 4 ст. 75 ГПК України не відповідає завданню господарського судочинства відносно справедливого вирішення спору. Виходячи з самої суті спірних правовідносин та з урахуванням порушення вимог ч. 4 ст. 75 ГПК України, при встановлені обставини відносно бездозвільного використання Відповідачем торговельної марки "Укрзолото" є передчасним висновок господарського суду про належне доведення Позивачем обставин щодо протиправної винної поведінки Відповідача.

При цьому Скаржник зазначає, що правовідносини у даній справі стосовно бездозвільного використання Відповідачем торговельної марки "Укрзолото" протягом одного календарного дня - 24.10.2019 р. не є спорідненими з правовідносинами по наданому Позивачем договору від 10.10.2019 р. відносно використання іншим суб`єктом господарювання такої торгової марки протягом одного календарного року. Разом з цим, Позивач повідомив, що ліцензійний платіж за один календарний день використання торгової марки "Укрзолото" не встановлювався. Крім того, місцевий суд не оцінював спірних відносин з точки зору можливості укладення ліцензійного договору з ліцензійним платежем за один календарний день використання торгової марки "Укрзолото" у звичайних умовах її господарського обороту. Водночас, Позивач не надав фактичних даних про наявність у Позивача ліцензійних договорів щодо спірної торгової марки з ліцензійним платежем за один календарний день, та даних про її вартість як нематеріального активу, а місцевий суд, відповідно, не перевірив.

Скаржник наголошує на тому, що висновок місцевого суду про належне доведення Позивачем обставин щодо можливості отримання ним доходу ( майнових вигод ) та його дійсного розміру є передчасним. Місцевий суд не врахував, що вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання Позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії Відповідача. Також місцевий суд послався на те, що у відповідності до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, які установлені рішенням у справі № 912/3562/19 не підлягають повторному доказуванню у межах розгляду справи, що розглядається, оскільки у ній бере участь ТОВ Макхолдер», тобто особа, яка приймала участь у справі № 912/3562/19, а також ним установленні обставини щодо цієї особи.

Скаржник зазначає, що рішенням у справі № 912/3562/19 суд установив, що ТОВ «Маркхолдер» затвердило розмір винагороди - роялті ліцензіата за один календарний рік у сумі 120 000 грн. на період з 01.07.2019 р. по 01.07.2020 р., яка перевищує вартість торгової марки Укрзолото як нематеріального активу в 171 раз, про що суд у такій справі не був обізнаний.

На переконання Скаржника місцевим судом допущено порушення норм процесуального права, а саме статей 86, 236 - 238 ГПК України щодо розгляду справи на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності, у зв`язку з чим місцевий суд дійшов передчасного висновку при ухваленні рішення у справі.

Крім того, Скаржник повідомив суд, що у даній справі правничу допомогу надає адвокат Захарченко І. В., тому планує понести витрати на правничу допомогу в сумі 45 000,00 грн., з яких розгляд справи в суді першої інстанції 25 000,00 грн., розгляд справи в суді апеляційної інстанції 10 000,00 грн., розгляд справи в суді касаційної інстанції 10 000,00 грн.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркхолдер" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Товариство не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою.

Зокрема, Товариство посилається на те, що ТОВ «Маркхолдер» не надавало Відповідачу дозволу на використання ТЗ «Укрзолото». У відповідності до інформації опублікованої у офіційному бюлетені Промислові зразки, знаки для товарів і послуг, кваліфіковані зазначення походження товарів за № 19, від 10.10.2019 р., попередній власник свідоцтва - Павлова С.Ю. здійснила передачу виключних майнових прав інтелектуальної власності на знак УКРЗОЛОТО ТОВ Маркхолдер, тобто Позивачу. Таким чином, на момент звернення з цим позовом до суду, Позивач був власником свідоцтва № 124382 від 25.06.2010 р., про що й було окремо зазначено у позові. Суд у постанові від 22.11.2023 р. у справі № 912/164/20 заборонив Фізичній особі-підприємцю Руссо Т. В. використовувати будь-якими шрифтами та алфавітами позначення УКРЗОЛОТО, що є схожим настільки, що його можна сплутати із зареєстрованим знаком для товарів і послуг за свідоцтвом України № 124382 від 25.06.2010 р., шляхом нанесення такого позначення на вивіски та їх розміщення під час пропонування для продажу та/або продажу продукції 14 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг для реєстрації знаків.

Крім того, у відзиві Товариство посилається на те, що вимога Позивача щодо стягнення збитків ґрунтується на незаконному використанні Відповідачем торговельного знаку без укладення ліцензійного договору, внаслідок чого, Позивач поніс збитки у вигляді упущеної вигоди, розмір якої визначено на підставі ліцензійного договору, що був укладений з третьою особою та був би укладений з Відповідачем. Позивачем було надано до суду оригінал укладеного між ТОВ «Маркхолдер» та ФОП Матвійко І.В. ліцензійного договору № 2490 від 10.10.2019 р. з додатком № 1. Саме з урахуванням умов ліцензійного договору та наказу Позивача, сума збитків заявлена до стягнення в розмірі 120 000 грн. Відповідно до наказу № 213/л від 01.07.2020 р. ТОВ «Маркхолдер» було затверджено розмір винагороди - роялті за використання ТЗ ( торговий знак ) «УКРЗОЛОТО»: з 01.07.2020 р. суму винагороди - роялті Ліцензіата за один календарний рік в тому ж розмірі, що діяв з 01.07.2019 р. до 01.07.2020 р., а саме: 120 000 грн., без ПДВ. Таким чином, у випадку, якщо б право ТОВ «Маркхолдер» не були порушені, за звичайних обставин Позивач міг би реально одержати з Відповідача 120 000 грн. доходу, про що свідчать ліцензійний договір укладений у споріднених правовідносинах з іншим суб`єктом господарювання та наказ Позивача про встановлення розміру роялті протягом 2019 - 2020 років, оскільки Відповідач використовував зображення « ІНФОРМАЦІЯ_1 » починаючи з 26.10.2019 р. протягом року. Обставина, що в ТОВ «Маркхолдер» розмір роялті становив 120 000 грн. протягом 2019 - 2020 років встановлена судовим рішенням у справі № 912/3562/19, що додавалося Позивачем у дану справу. Доказів того, що використання торгового знаку припинилося Відповідачем до 26.10.2020 р. суду не надано.

Щодо посилання Відповідача на договір від 19.06.2019 р. про передачу права власності на знаки для товарів і послуг, за яким ТОВ «Маркхолдер» сплатив - 700 грн., то Товариство вказує на те, що ця обставина ніяким чином не впливає на розмір роялті, розмір якого встановлюється власником торгового знаку на власний розсуд.

Крім того, Товариство зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку по справі, що у спорі протиправність поведінки Руссо Т.В. у бездозвільному користуванні знаком для товарів і послуг підтверджується обставинами та доказами, які установлені при розгляді справи № 912/164/20, а саме обставинами реалізації ювелірних товарів у магазині, в якому здійснювала господарську діяльність з продажу ювелірних виробів ФОП Руссо Т.В., під знаком для товарів і послуг УКРЗОЛОТО, який був розміщений на вивісці ювелірного магазину за адресою: м. Кропивницький, вул. 50 років Жовтня будинок 23/34. При цьому цим же судовим рішенням установлено, що ТОВ "Маркхолдер" не надавало ФОП Руссо Т.В. дозволу на використання відповідного знаку. Руссо Т. В. не надала суду доказів невідповідності суми винагороди в умовах використання знаку для товарів і послуг у місті Кропивницькому, як і не надала доказів відсутності вини у бездозвільному використанні знаку для товарів і послуг УКРЗОЛОТО.

Також, Позивач повідомив суд, що понесе під час апеляційного провадження справи витрати на професійну правову ( правничу ) допомогу в розмірі 7 000 грн., про що Позивачем буде подано докази протягом 5-ти днів з дня ухвалення рішення.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.01.2025 р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді Чус О.В., Дармін М.О..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.01.2025 р. витребувано у Господарського суду Кіровоградської області матеріали справи/копії матеріалів справи № 912/3563/19.

Матеріали справи № 912/3563/19 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України, у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Ч. 13 ст. 8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ч. 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.01.2025 р. відмовлено в задоволенні клопотання Фізичної особи - підприємця Руссо Тетяни Вікторівни про розгляд справи № 912/3563/19 з повідомленням ( викликом ) учасників справи. Відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Руссо Тетяни Вікторівни на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 27.11.2024 р., для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

29.01.2025 р., через систему "Електронний суд", від Руссо Т.В. до суду надійшла заява про відвід від розгляду справи № 912/3563/19 колегії суддів Центрального апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Кощеєва І.М., суддів: Чус О.В. та Дарміна М.О..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.01.2025 р. визнано необґрунтованою заяву Руссо Тетяни Вікторівни про відвід колегії суддів Центрального апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Кощеєва І.М. , суддів Чус О.В., Дарміна М.О. від розгляду справи № 912/3563/19. Заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Центрального апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Кощеєва І.М. , суддів Чус О.В., Дарміна М.О. від розгляду справи № 912/3563/19, для вирішення питання про відвід, передано судді, який не входить до складу суду, що розглядає дану справу і визначається в порядку, встановленому ч. 1 ст. 32 ГПК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 04.02.2025 р. вирішення питання про відвід суддів у даній справі передано на розгляд судді Чередко А.Є.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.02.2025 р. в задоволенні заяви фізичної особи-підприємця Руссо Тетяни Вікторівни про відвід колегії суддів у складі головуючого судді Кощеєва І.М. ( доповідач ), суддів Чус О.В., Дарміна М.О. від розгляду справи № 912/3563/19 відмовлено.

7. Встановлені судом обставини справи.

ТОВ "Маркхолдер" належало право власності на торговий знак " ІНФОРМАЦІЯ_1 " ( далі - Торговий знак), що зареєстрований зокрема для категорії товарів "Ювелірні вироби" ( клас 14 міжнародний класифікатор товарів та послуг ), право власності на знак засвідчується свідоцтвом № 124382, зареєстрованим в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг 25.06.2010 р..

Відповідно до інформації опублікованої у виданні у сфері інтелектуальної власності "Промислова власність" Бюлетень № 19, 2019, ТОВ "Маркхолдер" було власником Торгового знаку згідно рішення № 25921.

ТОВ "Маркхолдер" стало відомо про незаконне використання Торгового знаку, а саме шляхом нанесення його на вивіску ювелірного магазину що розташовується в АДРЕСА_1 .

За місцем розташування ювелірного магазину, господарську діяльність з продажу ювелірних виробів здійснювала ФОП Руссо Тетяна Вікторівна (ІПН НОМЕР_1 ).

ТОВ "Маркхолдер" в підтвердження таких обставин надано товарний чек від 24.10.2019 р. та розрахункову квитанцію серії АВБ № 004702 від 24.10.2019 р., фото розміщення вивіски за місцем розташування торгової точки.

ФОП Руссо Т.В. з 01.12.2016 р. до 01.07.2021 р. зареєстрована як фізична особа-підприємець з основним видом економічної діяльності - 47.77 Роздрібна торгівля годинниками та ювелірними виробами в спеціалізованих магазинах.

ФОП Руссо Т.В. орендувала частину нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору оренди від 01.01.2019 р. Відповідно до пункту 2.1. вказаного договору, ціль оренди - розміщення відділу роздрібної торгівлі ювелірними виробами.

За результатами проведеної судової експертизи у сфері інтелектуальної власності, про що складено висновок експерта від 30.09.2020 р. № 9564/20-53/20443/20-53, зазначено, що позначення " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що використовується на вивісці ювелірного магазину під час пропонування ювелірних виробів до продажу: є схожим настільки, що його можна сплутати зі знаком для товарів та послуг " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", зареєстрованим за свідоцтвом України №124382 щодо споріднених товарів і послуг, визначених у Додатку до Висновку; є використанням знаку для товарів та послуг за свідоцтвом України № 124382; є відтворенням знаку для товарів та послуг за свідоцтвом України № 124382 від 25.06.2010 р..

За місцем розташування приміщення, в якому ФОП Руссо Т.В. здійснювалась торгівельна діяльність з продажу ювелірних виробів, розміщено вивіску з позначенням " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що підтверджено наступними письмовими доказами: товарним чеком від 24.10.2019 р., в якому зазначено " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та відомості про товар і його ціну, місця продажу: вул. 50 Років Жовтня 23/34; розрахунковою квитанцією серії АВБ № 004702 від 24.10.2019 р. про купівлю ювелірного виробу із підписом продавця та датою продажу, на якій зазначено податковий номер продавця - , який співпадає із реєстраційним номером облікової картки платника податків ФОП Руссо Т.В.; укладеним договором оренди приміщення від 01.01.2019 р. з метою оренди - розміщення відділу роздрібної торгівлі ювелірними виробами; основним видом економічної діяльності ФОП Руссо Т.В. згідно ЄДРПОУ - 47.77 Роздрібна торгівля годинниками та ювелірними виробами в спеціалізованих магазинах.

За Договором про передачу прав власності на торговельні марки (на знаки для товарів і послуг) від 30.06.2021 р. фактично право власності на торгову марку " ІНФОРМАЦІЯ_1 " за свідоцтвом на знак для товарів і послуг № НОМЕР_2 Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркхолдер" відчужило на користь АТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Цефей".

Вищенаведені обставини також встановлені постановою Центрального апеляційного господарського суду від 22.11.2023 р. залишеною без змін постановою Верховного Суду від 27.02.2024 р. у справі № 912/164/20 за позовом Акціонерного товариства Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд Цефей до Фізичної особи - підприємця Руссо Тетяни Вікторівни за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: на стороні Позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркхолдер", на стороні Відповідача - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про заборону використання знаків для товарів та послуг.

Центральний апеляційний господарський суд у постанові від 22.11.2023 р. у справі № 912/164/20 заборонив Фізичній особі-підприємцю Руссо Тетяні Вікторівні використовувати будь-якими шрифтами та алфавітами позначення УКРЗОЛОТО, що є схожим настільки, що його можна сплутати із зареєстрованим знаком для товарів і послуг за свідоцтвом України № 124382 від 25.06.2010 р., шляхом нанесення такого позначення на вивіски та їх розміщення під час пропонування для продажу та/або продажу продукції 14 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг для реєстрації знаків.

З урахуванням викладеного, станом на дату звернення до суду з даним позовом, Товариству з обмеженою відповідальністю "Маркхолдер" належало право власності на торгову марку " ІНФОРМАЦІЯ_1 " для категорії товарів "Ювелірні вироби" ( клас 14 міжнародний класифікатор товарів та послуг ) за Свідоцтвом на знак для товарів і послуг № НОМЕР_2 , зареєстрованим у Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарі і послуг 25.06.2010 р., згідно рішення Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України № 25921 від 18.09.2019 р., про що вказано у позові з урахуванням заяви Позивача від 07.10.2024 р., яку суд оцінив як заяву про виправлення технічної помилки при складенні позовної заяви.

Посилаючись на незаконне використання ФОП Руссо Т. В. торгового знаку " ІНФОРМАЦІЯ_1 " за місцем здійснення господарської діяльності шляхом нанесення його на вивіску ювелірного магазину, та не укладення Відповідачем відповідних ліцензійних договорів з власником знаку - ТОВ "Маркхолдер", останнє звернулося до Господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи - підприємця Руссо Тетяни Вікторівни 120 000,00 грн збитків, які складають не отриманий дохід, який міг би одержати Позивач від Відповідача за звичайних обставин, про що свідчить ліцензійний договір укладений у споріднених правовідносинах з іншим суб`єктом господарювання та наказ Позивача про встановлення розміру роялті протягом 2019 - 2020 років.

Відповідач у відзиві на позов, просив визнати подання ТОВ "Маркхолдер" завідомо безпідставного позову і розцінити як зловживання процесуальними правами, а також зазначив, що Позивачем до позову не було додано жодних доказів, які свідчили б про наявність у нього права на знак для товарів і послуг " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", а також доказів порушення цього права Відповідачем. Також позов не містив жодних розрахунків завданих Позивачу збитків з боку ФОП Руссо Т. В. з яких складаються позовні вимоги щодо стягнення 120 000 грн. Відкриваючи провадження у справі № 912/3563/19, суд вказує на наявність у провадженні Господарського суду Кіровоградської області справи № 912/3029/19 з аналогічними підставами позову, але з іншим предметом - заборона використання знака для товарів у послуг "УКРЗОЛОТО". Тому, на думку ФОП Руссо Т.В. подання Позивачем позову у справі № 912/3563/19 з аналогічними підставами, не підкріпленими жодними доказами щодо підстав доказування, але з іншими предметом - стягнення збитків, говорить про його штучний характер.

За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.

Судове рішення про задоволення позову мотивоване тим, що позовні вимоги про стягнення з Руссо Т.В. збитків у розмірі 120 000,00 грн є доведеними, обґрунтованими, підтвердженими вірогідними доказами та такими, що відповідають фактичним обставинам справи і не спростованими належним чином у встановленому законом порядку Відповідачем. Так, Відповідач, використовуючи товарний знак без згоди власника Позивача, позбавив його права одержати дохід у вигляді ліцензійного платежу, який він міг би отримувати, якби його право надавати згоду на використання товарного знаку не було порушено. За звичайних обставин Позивач міг би одержати від Відповідача 120 000 грн доходу, про що свідчать ліцензійний договір укладений у споріднених правовідносинах з іншим суб`єктом господарювання та наказ Позивача про встановлення розміру роялті протягом 2019 - 2020 років. Також судом було враховано, що спір між сторонами виник щодо стягнення збитків за фактом порушення Фізичною особою - підприємцем Руссо Тетяною Вікторівною при здійсненні комерційної діяльності використання торговельної марки.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, виходячи з наступного.

Предметом розгляду у цій справі є стягнення збитків у вигляді не отриманих доходів, які обґрунтовані порушенням Відповідачем прав інтелектуальної власності Позивача на торговельну марку.

Відповідно до ст. 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом.

Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі ст. 420 ЦК України до об`єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать торговельні марки (знаки для товарів та послуг).

Згідно з положеннями частин першої, другої ст. 494 ЦК України набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Умови та порядок видачі свідоцтва встановлюються законом. Обсяг правової охорони торговельної марки визначається наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом.

У частині 1 ст. 495 ЦК України визначено, що майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку є: право на використання торговельної марки; виключне право дозволяти використання торговельної марки; виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання.

Відповідно до положень частин 1, 3 ст. 426 ЦК України особа, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об`єкт на власний розсуд, з додержанням при цьому прав інших осіб. Використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом.

У пунктах 2, 4 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» передбачено, що свідоцтво надає його власнику право використовувати знак та інші права, визначені цим Законом. Використанням знака визнається: нанесення його на будь-який товар, для якого знак зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знака з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення); застосування його під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої знак зареєстровано; застосування його в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет. Знак визнається використаним, якщо його застосовано у формі зареєстрованого знака, а також у формі, що відрізняється від зареєстрованого знака лише окремими елементами, якщо це не змінює в цілому відмітності знака.

Згідно з пунктом 8 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» власник свідоцтва має право дати будь-якій особі дозвіл ( видати ліцензію ) на використання торговельної марки на підставі ліцензійного договору.

Відповідно до положень пункту 1 ст. 20 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» будь-яке посягання на права власника свідоцтва, передбачені статтею 16 цього Закону, в тому числі вчинення без згоди власника свідоцтва дій, що потребують його згоди, та готування до вчинення таких дій, вважається порушенням прав власника свідоцтва, що тягне за собою відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Згідно з пунктом 2 ст. 20 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» ( у редакції, що діяла на момент звернення з позовом у цій справі ) на вимогу власника свідоцтва порушення повинно бути припинено, а порушник зобов`язаний відшкодувати власнику свідоцтва заподіяні збитки.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 р. у справі № 920/715/17 та від 14.04.2020 р. у справі № 925/1196/18 та у постанові Верховного Суду від 08.07.2019 р. у справі № 922/2507/18 викладено правовий висновок, відповідно до якого відповідальність за порушення права інтелектуальної власності у вигляді відшкодування шкоди, завданої суб`єктові відповідного права, може наставати за одночасної наявності таких умов: факту протиправної поведінки Відповідача ( зокрема, недодержання умов авторського, ліцензійного договорів, використання об`єкта права інтелектуальної власності без дозволу правовласника ); шкоди, завданої суб`єктові права інтелектуальної власності; причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою; вини особи, яка заподіяла шкоду. При цьому доказування наявності перших трьох умов покладається на Позивача. Крім цього, суд застосовує презумпцію вини особи, яка завдала шкоду: така особа вважається винною, поки не буде доведено інше.

Відповідно до частин першої - третьої ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

За п. 2 ч. 1 ст. 1107 ЦК України розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності здійснюється на підставі ліцензійного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1109 ЦК України за ліцензійним договором одна сторона ( ліцензіар ) надає другій стороні ( ліцензіату ) дозвіл на використання об`єкта права інтелектуальної власності ( ліцензію ) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону.

Однак, матеріали справи не містять доказів передачі ТОВ "Маркхолдер" Відповідачу права на користування на торгову марку "Укрзолото" за свідоцтвом № 124382.

Тому, як слушно зауважив суд першої інстанції - використання Відповідачем вказаної торгової марки є позадоговірним та без наявного дозволу. Відповідна обставина бездозвільного використання знака для товарів і послуг підтверджується постановою Центрального апеляційного господарського суду від 22.11.2023 р. у справі № 912/164/20, якою суд заборонив ФОП Руссо Т.В. використовувати будь-якими шрифтами та алфавітами позначення УКРЗОЛОТО.

За змістом ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

У спорі протиправність поведінки Руссо Т.В. у бездозвільному користуванні знаком для товарів і послуг підтверджується вказаними обставинами та доказами, які установлені при розгляді справи № 912/164/20, а саме обставинами реалізації ювелірних товарів у магазині, в якому здійснювала господарську діяльність з продажу ювелірних виробів ФОП Руссо Т.В., під знаком для товарів і послуг УКРЗОЛОТО, який був розміщений на вивісці ювелірного магазину за адресою: м. Кропивницький, вул. 50 років Жовтня будинок 23/34. При цьому цим же судовим рішенням установлено, що ТОВ "Маркхолдер" не надавало ФОП Руссо Т.В. дозволу на використання відповідного знаку.

Оскільки, Позивач є юридичною особою приватного права, яка створена з метою отримання прибутку, основним видом діяльності Позивача, згідно Класифікатора видів економічної діяльності є лізинг інтелектуальної власності та подібних продуктів, крім творів, захищених авторськими правами ( код КВЕД 77.40 ), а джерелом доходу підприємством, є передання за ліцензійними договорами іншим суб`єктам господарювання невиключних майнових прав на об`єкти інтелектуальної власності власником яких він є.

Таким чином, як вірно зазначив господарський суд - у випадку, якщо б права Позивача не були порушені, за звичайних обставин підприємство могло б реально одержати з кожного укладеного договору з таким суб`єктом господарювання 120 000,00 грн доходу.

На підтвердження вказаного Позивачем було надано договір у споріднених правовідносинах з іншим суб`єктом господарювання, а саме: копію ліцензійного договору № 2490 від 10.10.2019 р., укладеного між ТОВ "Маркхолдер" та ФОП Матвійко І.В. з додатком. Відповідно до п. 2 Додатку № 1 до Договору сума винагороди роялті Ліцензіата за один календарний рік, починаючи з 10.10.2019 р. ( далі щорічно, відповідно ) становила 120 000,00 грн без ПДВ. Пунктом 3 Додатку № 1 Сторони дійшли згоди щодо щорічного порядку здійснення розрахунків, а саме: вказаний у п. 2 даного Додатку № 1 розмір винагороди Ліцензіат має сплатити Ліцензіарові до останнього місяця строку, в якому відбуватиметься використання Знаку, у безготівковій або у готівковій формі, у грошовій одиниці України гривні, будь-яким не забороненим законодавством України способом.

Отже, ціна позову визначена Позивачем з ціни ліцензійного договору № 2490 від 10.10.2019 р., укладеного між Позивачем та ФОП Матвійко І.В..

При цьому, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що факт сплати чи несплати винагороди ФОП Матвійко І.В. за таким ліцензійним договором Позивачу не має суттєвого та вирішального значення для даної справи.

Поряд з цим, господарським судом було взято до уваги осбавини встановлені рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 14.07.2022 р. у справі № 912/3562/19 за позовом ТОВ "Маркхолдер" до ФОП Колісник К.С. про стягнення 120 000 грн збитків, яким позовні вимоги були задоволені.

Так, рішенням у справі № 912/3562/19 суд встановив, що ТОВ "Маркхолдер" відповідно до наказу № 213/л від 01.07.2020 р. затверджено розмір винагороди роялті за використання торгового знаку " ІНФОРМАЦІЯ_1 ": з 01.07.2020 р. суму винагороди роялті Ліцензіата за один календарний рік в тому ж розмірі, що діяв з 01.07.2019 р. до 01.07.2020 р., а саме: 120 000 грн, без ПДВ.

Згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Разом з тим, Руссо Т.В. не надала суду доказів невідповідності суми винагороди в умовах використання знаку для товарів і послуг у місті Кропивницькому, як і не надала доказів відсутності вини у бездозвільному використанні знаку для товарів і послуг УКРЗОЛОТО.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що Відповідач, використовуючи товарний знак без згоди власника Позивача, позбавив останього права одержати дохід у вигляді ліцензійного платежу, який він міг би отримувати, якби його право надавати згоду на використання товарного знаку не було порушено. При цьому, за звичайних обставин Позивач міг би одержати від Відповідача 120 000 грн доходу, про що свідчать ліцензійний договір укладений у споріднених правовідносинах з іншим суб`єктом господарювання та наказ Позивача про встановлення розміру роялті протягом 2019 - 2020 років. Також судом враховано, що спір між сторонами виник щодо стягнення збитків за фактом порушення Фізичною особою - підприємцем Руссо Тетяною Вікторівною при здійсненні комерційної діяльності використання торговельної марки.

За викладених обставин, місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку, що позовні вимоги про стягнення з Руссо Т.В. збитків у розмірі 120 000,00 грн є доведеними, обґрунтованими, підтвердженими вірогідними доказами та такими, що відповідають фактичним обставинам справи і не спростованими належним чином у встановленому законом порядку Відповідачем, а відтак, підлягають задоволенню.

Щодо доводів Скаржника пов`язаних із порушенням господарським судом вимог ч. 4 ст. 75 ГПК України, при встановлені обставини відносно бездозвільного використання Відповідачем торговельної марки "Укрзолото", колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду ( частина 7 ст. 75 ГПК України ).

Отже, для господарського суду при вирішення певного спору преюдиційний характер мають обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 18.06.2021 р. у справі № 910/16898/19 дійшла висновку про те, що преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Ці правила також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі.

Аналізуючи положення частини 7 ст. 75 ГПК України, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2018 р. у справі № 917/1345/17 ( пункт 32 ), дійшла висновку, що преюдиціальне значення у справі надається саме обставинам, установленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють лише обставини, які належали до предмета доказування у відповідній справі, безпосередньо досліджувались і встановлювались у ній судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Водночас у постанові від 16.11.2022 р. у справі №910/6355/20 Велика Палата Верховного Суду зазначила таке: « 9.6. Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне звернути увагу на те, що у вирішенні питання щодо наявності підстав для звільнення учасників процесу від доказування певних обставин варто також ураховувати положення частин 6, 7 ст. 75 ГПК України, відповідно до яких обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду».

Апеляційний суд звертає увагу на те, що за змістом частини 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в іншій господарській, цивільній або адміністративній справі, можуть бути преюдиційними для іншої справи навіть у разі їх встановлення стосовно однієї особи, яка бере участь у справі ( подібні висновки Верховного Суду містяться у постанові від 28.08.2023 р. у справі № 911/4610/15(911/1277/22) ).

Як вбачається суд першої інстанції при вирішенні спору у цій справі врахував зазначені правові висновки Верховного Суду, керуючись частиною 4 ст. 75 ГПК України, обгрунтовано надав преюдиціальне значення саме обставинам, установленим судовими рішеннями в інших господарських справах стосовно осіб, які беруть участь у цій справі.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судового рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Руссо Тетяни Вікторівни - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 27.11.2024 р. у справі № 912/3563/19 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус

Суддя М.О. Дармін