ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" травня 2025 р. м. Житомир Справа № 906/224/25

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Сікорської Н.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом фізичної особи підприємця Терещука Олексія Олексійовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРЕСТ ПОЛІССЯ-22"

про стягнення 129973,7 грн.

Процесуальні дії по справі.

Фізична особа підприємець Терещук О.О. звернувся до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРЕСТ ПОЛІССЯ-22" 129973,70 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу нафтопродуктів ДГ-BR-0014 від 17.01.2023р.

Ухвалою суду від 11.03.2025р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вказаною ухвалою роз`яснено відповідачу право для подачі відзиву протягом 15 днів з дня її вручення.

16.04.2025р. від позивача надійшла заява про розподіл судових витрат (а.с.45-51).

23.04.2025р. від позивача надійшла заява про долучення доказів направлення заяви про розподіл судових витрат відповідачу (а.с.52-53).

30.04.2025 р. від позивача надійшла заява про долучення акту прийому-передачі наданих правничих послуг від 01.04.2025р., оскільки до заяви від 16.04.2025р. помилково долучено невірний акт (а.с.54-57).

Враховуючи відсутність клопотання будь-якої із сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач вказав, що на виконання умов договору купівлі-продажу нафтопродуктів ДГ-BR-0014 від 17.01.2023 року поставляв відповідачу нафтопродукти.

Відповідач отриманий товар оплачував не в повному обсязі, в зв`язку з чим у нього виникла заборгованість в сумі 123137,91 грн.

За порушення умов договору позивач нарахував до стягнення з відповідача 5623,12 грн. інфляційних та 1212,58 грн. 3% річних.

Відповідач письмового відзиву на позовну заяву не подав та доводи позивача не спростував.

Ухвала про відкриття провадження у справі від 11.03.2025р. отримана відповідачем 17.03.2025р. (а.с.44).

Судом було надано учасниками справи можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

17.01.2023 року між Фізичною особою підприємцем Терещук Олексієм Олексійовичем (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФОРЕСТ ПОЛІССЯ-22"(Покупець) було укладено договір купівлі-продажу нафтопродуктів ДГ-ВR-0014 (а.с.28-29), згідно п.1.1 якого Продавець приймає на себе зобов`язання передати Покупцю у власність нафтопродукти (надалі - товар), а Покупець зобов`язується сплатити і прийняти вказаний Товар.

Найменування товару: бензин А-92, А-95, дизельне пальне, скраплений газ. Якість товару: ДСТУ, відповідним стандартам України. Одиниця вимірювання: літр. Кількість: згідно рахунків та накладних на товар. Ціна 1 літра товару: згідно рахунків та накладних на товар (пункти 1.2-1.6 договору).

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 договору, оплата одержаного товару здійснюється Покупцем в національній валюті України в безготівковому порядку, шляхом перерахування коштів на рахунок Продавця.

Оплата протягом (2) банківських днів від дати рахунку.

На виконання умов договору позивач протягом 2023-2024 р.р. поставляв відповідачу товар (нафтопродукти), що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними, відомостями видачі нафтопродуктів та актами звірки розрахунків (а.с.8-27).

Відповідач розрахунки в повному обсязі за отриманий товар не провів, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість в сумі 123137,91 грн., що підтверджується, зокрема, актом звірки розрахунків №АС-BR-0412 від 29.01.2025р. ( а.с.9).

17.10.2024р. позивач направив відповідачу претензію №56 від 14.10.2024р. з вимогою погасити існуючу заборгованість (а.с.31-32).

Вказану претензію відповідач отримав 17.10.2024р., однак вимоги позивача не виконав.

За вказаних обставин, фізична особа підприємець Терещук О.О. звернувся до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРЕСТ ПОЛІССЯ-22" 129973,70 грн., з яких: 123138,00 грн. основного боргу, 5623,12 грн. інфляційних, 1212,58 грн. 3% річних.

05.03.2025 р. відповідач сплатив позивачу 114550,06 грн., що підтверджується банківською випискою по особовому рахунку за 05.03.2025 р. (а.с.50 на звороті).

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору купівлі-продажу нафтопродуктів ДГ-ВR-0014 від 17.01.2023р., який за своєю правовою природою є договором поставки.

Частинами 1, 2 статті 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст.530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ч. 1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Факт поставки позивачем відповідачу товару та обов`язок останнього провести розрахунки на суму 123137,91 грн., підтверджено доказами, які містяться в матеріалах справи (а.с.8-27).

Судом встановлено, що заявлена до стягнення сума основного боргу фактично є заборгованістю, яка виникла в результаті несплати отриманого відповідачем товару в 2024 році.

Після надходження позову до суду, 05.03.2025 р. відповідач сплатив позивачу 114550,06 грн., на підтвердження чого позивач надав банківську виписку по особовому рахунку (а.с.50 на звороті).

Згідно п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження є формою закінчення розгляду судом справи без прийняття рішення, у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами по справі, у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

Враховуючи часткове погашення відповідачем заборгованості, в частині позовних вимог про стягнення 114550,06 грн. боргу, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, у зв`язку відсутністю предмета спору.

Доказів погашення відповідачем залишку заборгованості в сумі 8587,85 грн. матеріали справи не містять, в зв`язку з чим суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 8587,85 грн. вартості товару та задовольняє їх в повному обсязі.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних та річних, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що за умовами пунктів 3.1, 3.2 договору, оплата одержаного товару здійснюється Покупцем шляхом перерахування коштів на рахунок Продавця протягом двох банківських днів від дати рахунку.

З розрахунку позивача вбачається, що ним нараховано до стягнення з відповідача 5623,12 грн. інфляційних за період листопад 2024р. - січень 2025р. та 1212,58 грн. 3% річних, за період з 23.10.2024р. по 19.02.2025р. (а.с.7).

Перевіривши розрахунки позивача, суд встановив, що вони є арифметично вірними, такими що виконані у відповідності до норм законодавства та не суперечать умовам договору, у зв`язку з чим вимоги про стягнення з відповідача 5623,12 інфляційних та 1212,58 грн. 3% річних підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 15423,55 грн., з яких: 8587,85 грн. основного боргу, 5623,12 грн. інфляційних, 1212,58 грн. 3% річних.

В частині вимог про стягнення 114550,06 грн. боргу суд закриває провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Судові витрати за результатами розгляду справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що спір виник через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, судовий збір, сплачений в розмірі мінімальної ставки судового збору для вимог майнового характеру (з урахуванням коефіцієнту 0,8), що становить 2422,40 грн., покладається на відповідача.

Згідно ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

16.04.2025 р. позивачем подано заяву про стягнення з відповідача 16000,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу.

Розглянувши вищевказану заяву, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем подано до суду копії: договору про надання правничої допомоги від 01.09.2024р., ордеру адвоката №1113933 від 19.02.2025р., свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №602 від 24.11.2011р., виданого на ім`я Ліпської-Романченко Г.Д., платіжної інструкції від 17.03.2025р. про сплату адвокату коштів в сумі 20000,00 грн., акту прийому-передачі наданих послуг від 01.04.2025р. (а.с. 30, 34, 48-50, 57).

Згідно з п.4.1 договору про надання правничої допомоги від 01.09.2024р. за надання правничої допомоги адвокатом по правовідносинам визначеним п.1.1 договору, клієнт оплачує в гривнях в сумі 20000,00 грн.

В акті прийому-передачі наданих послуг №1 від 30.03.2025р. в переліку наданих адвокатом послуг вказано:

- вивчення претензійних матеріалів 1000,00 грн.

- підготовка проекту претензії - 2000,00 грн.

- підготовка проекту позовної заяви - 12000,00 грн.

- оформлення та подача позовної заяви - 1000,00 грн.

Суд зауважує, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі №911/2737/17.

Проаналізувавши зміст акта прийому-передачі наданих послуг №2 від 01.04.2025р., суд дійшов наступних висновків.

За приписами ст.126 ГПК України відшкодуванню підлягають саме судові витрати учасника справи, до яких не відносяться витрати за послуги - "вивчення претензійних матеріалів", "підготовка проекту претензії".

Окрім того, послуга "оформлення та подача позовної заяви" охоплюється послугою "підготовка проекту позовної заяви".

З огляду на викладене, суд відмовляє у відшкодуванні витрат за послуги "вивчення претензійних матеріалів", "підготовка проекту претензії" та "оформлення та подача позовної заяви".

Також, суд враховує, що спір у даній справі є незначної складності, написання позовної заяви не потребувало здійснення значних розрахунків або витребування та опрацювання великого обсягу доказів тощо.

Позовна заява складена обсягом 9 друкованих сторінок, значну частину тексту позову складають норми права, інформація про сторін та перелік додатків до позову.

При зверненні до суду з позовом позивач вказав попередній (орієнтовний) розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн.

Договір про надання правничої допомоги укладено між позивачем та адвокатом 01.09.2024р., в якому сторони погодили витрати у вигляді фіксованої суми 20000,00 грн., тобто позивач вже на момент звернення до суду з позовом міг передбачити, що витрати на правову допомогу будуть більшими ніж 10000,00 грн.

В заяві від 16.04.2025р. про розподіл судових витрат, розмір витрат на правничу допомогу позивач вказав в сумі 16000,00 грн., з яких 12000,00 грн. вартість послуги на підготовку проекту позовної заяви.

Разом з тим, позивачем не подано обґрунтування значного збільшення суми заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в порівнянні з сумою, визначеною в позовній заяві.

Виходячи з приписів ч.6 ст.129 ГПК України, в заяві про ухвалення додаткового рішення позивач повинен був навести суду належне обґрунтування та відповідно, довести обставини того, що станом на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат на професійну правничу допомогу разом з позовною заявою він не міг передбачити витрати на надання послуг, які перевищують попередньо визначену суму 10000,00 грн.

Також, слід звернути увагу, що на підтвердження здійснення оплати правничих послуг адвоката позивачем подано копію платіжної інструкції від 17.03.2025р. про сплату 20000,00грн. Однак, в призначенні платежу вказано, що оплачено послуги по договору про надання правничої допомоги від 01.09.2024р., справа №906/227/25.

З огляду на приписи ч.4 ст.129 ГПК України та враховуючи правомірність заявлених позовних вимог, суд вважає доведеним, документально обґрунтованим та таким, що відповідають критерію розумної необхідності, розмір витрат на правничу допомогу в сумі 7000,00 грн.

В стягненні решти суми - 9000,00 грн. суд відмовляє.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження у справі в частині стягнення 114550,06 грн. за п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРЕСТ ПОЛІССЯ-22" (10029, Житомирська обл., м.Баранівка, вул.Урожайна, 11 кв.1, )

на користь Фізичної особи підприємця Терещука Олексія Олексійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ):

- 8587,85 грн. основного боргу;

- 5623,12 грн. інфляційних;

- 1212,58 грн. 3% річних;

- 2422,40 грн. судового збору;

- 7000,00 грн. - витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 05.05.25

Суддя Сікорська Н.А.

1 - до справи

2 - відповідачу (рек. з повід)