номер провадження справи 15/5/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2025 Справа № 908/438/25

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Горохова Ігоря Сергійовича, за участі секретаря судового засідання Бойко Н.А., розглянувши матеріали

за позовом Концерну Міські теплові мережі, 69091, м. Запоріжжя, вул. Героїв полку Азов, 137

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Пума, 69083, м. Запоріжжя, вул. Юності, буд. 59-А, нежитлове приміщення V

про стягнення коштів

за участю представників сторін та учасників процесу:

від позивача: Калініна Заєць Ю.М., довіреність № 912/20-25 від 19.12.2024;

від відповідача: Василенко О.І., директор, наказ від 04.09.2020;

Шумейко І.П., адвокат, посвідчення № ЗП002116 від 09.04.2019, ордер АР №1226195 від 04.03.2025;

установив

19.02.2025 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Концерну Міські теплові мережі до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Пума про стягнення заборгованості за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії № 75200271 від 01.11.2021 за період 01.11.2021 31.12.2024 в розмірі 338 698,30 грн.

Крім того, позивачем в позовній заяві було заявлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2025, справу № 908/438/25 передано на розгляд судді Горохову І.С.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 26.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/438/25. Присвоєно справі номер провадження 15/5/25, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання. Запропоновано відповідачу в строк до 28.03.2025 подати відзив на позовну заяву разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача або визнання позовних вимог, якщо такі не надані позивачем; позивачу запропоновано у строк до 14.04.2025 у разі отримання відзиву на позов надати суду відповідь на відзив, оформлену згідно з вимогами ст. 166 ГПК України, з доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтується відповідь позивача, якщо такі докази не надані відповідачем; а також запропоновано відповідачам у строк до 28.04.2025 подати заперечення на відповідь на відзив, оформлені відповідно до ст. 167 ГПК України.

Згідно з ч. 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України), клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

04.03.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачем викладені свої заперечення проти позовних вимог.

04.03.2025 відповідачем до суду подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, яке відповідач обґрунтував тим, що його приміщення в 1997 році було відключено від центральної системи теплопостачання і були демонтовані всі прилади опалення в приміщенні. Відповідач запевняв, що предмет доказування у справі вимагає проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Ухвалою суду від 05.03.2025 задоволено клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засідання з повідомленням (викликом) сторін; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; судове засідання призначено на 27.03.2025 об 11:40 год.

14.03.2025 через підсистему Електронний суд суд отримав від позивача письмові пояснення у справі.

19.03.2025 через підсистему Електронний суд суд від відповідача відповідь на письмові пояснення.

В судовому засіданні 27.03.2025 була оголошена перерва до 16.04.2025о 12:40 год.

У судовому засіданні 16.04.2025 здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою комплексу Акорд.

Судом перевірено повноваження представників сторін. Відводів складу суду не заявлено.

Позивач підтримав заявлені позовні вимоги з наступних підстав: відповідачу на праві власності належить нежитлове приміщення. З відповідачем укладено типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії. Оскільки відсутні документи на підтвердження відключення приміщення відповідача від мережі опалення, позивач вважає приміщення опалювальним. Позивач посилається на те, що відповідач за період з 01.11.2021 по 31.12.2024 не виконав свої обов`язки по сплаті наданих послуг з постачання теплової енергії за умовами договору, що призвело до виникнення заборгованості в розмірі 338 698,30 грн.

Відповідач щодо позову заперечив, виклавши свої доводи у відзиві від 03.03.2025, зокрема зазначив, що у спірний період відповідач не отримував послуги з постачання теплової енергії, не звертався до позивача із заявою-приєднанням, а також не здійснював сплати рахунків, оскільки не споживав теплову енергію. Позивачем вже заявлявся до суду позов про стягнення з відповідача вартості послуг з теплопостачання до приміщення відповідача і під час розгляду справи № 908/300/17 судом апеляційної інстанції було встановлено, що з початку 1997 року належне відповідачу приміщення було відключене від централізованої системи теплопостачання. Відповідач листами неодноразово повідомляв позивача про відсутність теплопостачання у належному відповідачу приміщенні. Приміщення відповідача є неопалювальним, тому позивач безпідставно стверджує про надання послуг з теплопостачання відповідачу. Відповідач просить в задоволенні позову відмовити.

У наданих суду письмових поясненнях позивач, ознайомившись із відзивом відповідача, вказав, що відповідачем не надано доказів його звернення з письмовою заявою до міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення від мережі централізованого опалення, а також не надано доказів отримання дозволю на відключення. В своїх поясненнях позивач посилається на Порядок відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затверджений наказом Мінрегіону від 26.07.2019 № 169 (надалі Порядок № 169), а також Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 №4, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 09.12.2007 за № 1478/11758 (надалі Порядок № 4). Позивач вказує, що відповідачем не було надано доказів законності відключення приміщення від мереж централізованого опалення за Порядком № 4 або за Порядком № 169. Щодо укладання індивідуального типового договору про надання послуг з постачання теплової енергії, то позивач посилається на те, що з 01.05.2019 в повному обсязі введено в дію Закон України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги», який передбачає надання житлово-комунальних послуг, у т.ч. теплопостачання, на умовах договору. 02.10.2021 на офіційному веб-сайті позивача опубліковано типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Відповідно до п.п. 1, 2, 4 Договору цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. Даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на сайті Концерну «Міські теплові мережі». Позивач вважає, що договір №75200401 про надання послуг з постачання теплової енергії є укладеним з відповідачем з 01.11.2021 через відсутність рішення відповідача про вибір моделі договірних відносин та спливу 30-деного строку з моменту опублікування (02.10.2021). Про укладання нового типового договору позивач повідомляв відповідача листом від 16.11.2021 вих.№ 6040/42, таким чином відповідач повідомлений про наявність укладеного договору.

На пояснення позивача відповідачем була надана відповідь, в якій відповідач вказав про безпідставність доводів позивача. По-перше, у справі № 908/300/17 між тими ж сторонами суди вже встановили, що належне відповідачу нежитлове підвальне приміщення було відключено від централізованої системи теплопостачання починаючи з опалювального сезону 1997 року. Відповідачем надані докази узгодження такого відключення з теплопостачальником та житлово-експлуатаційною організацією на той період. Позивачем вказаного не спростовано. Посилання позивача на ненадання доказів законності відключення приміщення від мереж централізованого опалення відповідно до умов Порядку № 169 та Порядку № 4 є безпідставними, оскільки ці документи були прийняті та запроваджені в дію вже після того, як приміщення відповідача було відключено від централізованої системи теплопостачання. По-друге, посилання позивача на існування начебто укладеного між сторонами договору від 01.11.2021 № 75200401 також безпідставні. Відповідач не надавав позивачеві підписаної заяви-приєднання; не сплачував виставлених позивачем рахунків; не отримував послуги з постачання теплової енергії; не надсилав повідомлення про прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепт). Позивачем не надано суду доказів протилежного. Натомість відповідачем надано суду докази, що свідчать про відключення від централізованої системи теплопостачання (а отже, неотримання відповідачем послуг), а також про те, що відповідач систематично повідомляв позивача листами про те, що теплову енергію у своєму приміщенні відповідач не споживає. Наданий позивачем лист від 16.11.2021 не містить доказів надсилання його відповідачеві, а крім того, не свідчить про приєднання відповідача до договору. Отже, між сторонами 01.11.2021 не укладався договір про надання послуги з постачання теплової енергії, тому вимоги позивача є безпідставними і необґрунтованими.

Після судових дебатів суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. Судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд установив наступне.

Відповідно до статуту Концерну Міські теплові мережі основною метою діяльності концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну.

Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше.

Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України Про теплопостачання від 02.06.2005 року за № 2633-ІV, Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України, від 03.10.2007 року за № 1198 та іншими нормативно-правовими актами України.

У Законі та в правилах законодавець надає поняття Споживач: - споживач теплової енергії фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі до договору (Закон); - споживач теплової енергії фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору (Правил). Теплова енергія товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Обов`язок укласти договір на постачання теплової енергії покладається відповідно до закону, як на теплопостачальну організацію, так і на споживача теплової енергії. При цьому теплопостачальній організації достатньо лише довести факт звертання до споживача з пропозицією укласти договір на постачання теплової енергії.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 390523496 від 12.08.2024 нежиле приміщення V підвалу літ. А-5, розташоване за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Юності, буд. 59-А, на праві колективної власності належить Товариству з обмеженою відповідальністю Пума з грудня 1991 року.

01.11.2021 позивачем з відповідачем укладено типовий індивідуальний договір № 75200271 про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Юності, буд. 59-А, (далі за текстом договір), за умовами якого позивач (як виконавець за договором) зобов`язався надавати відповідачу (як споживачу за договором) послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язався своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором (п. 5 договору).

Згідно з пунктом 32 договору розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць.

Згідно з п. 33 договору, виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу.

Рахунок надається на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунок може надаватися в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів.

Пунктом 34 договору вказано споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Відповідно до п. 36 договору під час здійснення оплати споживач зобов`язаний зазначити розрахунковий період, за який вона здійснюється, та призначення платежу (плата виконавцю, сплата пені, штрафів).

За період з 01.11.2021 по 31.12.2024 позивачем були надані послуги з теплопостачання відповідачу на загальну суму 338 698,30 грн і на оплату цих послуг щомісячно формувались і направлялись відповідні рахунки на оплату, а саме: за листопад 2021 на суму 19 336,56 грн; за грудень 2021 на суму 7548,18 грн; за січень 2022 на суму 22 644,98 грн; за лютий 2022 на суму 7433,11 грн; за березень 2022 на суму 19 232,14 грн; за квітень 2022 на суму 1210,79 грн; за травень 2022 на суму 1210,79 грн; за червень 2022 на суму 1210,79 грн; за липень 2022 на суму 1210,79 грн; за серпень 2022 на суму 1210,79 грн; за вересень 2022 на суму 1210,79 грн; за жовтень 2022 на суму 1216,79 грн; за листопад 2022 на суму 9567,41 грн; за грудень 2022 на суму 14 931,89 грн; за січень 2023 на суму 17 199,94 грн; за лютий 2023 на суму 15 203,86 грн; за березень 2023 на суму 10 861,10 грн; за квітень 2023 на суму 1216,79 грн; за травень 2023 на суму 1216,79 грн; за червень 2023 на суму 1216,79 грн; за липень 2023 на суму 1216,79 грн; за серпень 2023 на суму 1425,84 грн; за вересень 2023 на суму 1396,80 грн; за жовтень 2023 на суму 1262,47 грн; за листопад 2023 на суму 7503,83 грн; за грудень 2023 на суму 15 073,22 грн; за січень 2024 на суму 16 270,15 грн; за лютий 2024 на суму 12 320,29 грн; за березень 2024 на суму 10 253,41 грн; за квітень 2024 на суму 1262,47 грн; за травень 2024 на суму 1262,47 грн; за червень 2024 на суму 1262,47 грн; за липень 2024 на суму 1262,47 грн; за серпень 2024 на суму 1262,47 грн; за вересень 2024 на суму 1262,47 грн; за жовтень 2024 на суму 1661,62 грн; за листопад 2024 на суму 86 826,62 грн; за грудень 2024 на суму 19 821,37 грн.

Вартість послуг з теплопостачання за період з 01.11.2021 по 31.12.2024 в сумі 338 698,30 грн не була сплачена відповідачем і стягнення вказаної суми в судовому порядку стало предметом позову у даній справі.

З урахуванням фактичних обставин справи та норм чинного законодавства, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Концерн Міські теплові мережі (надалі також позивач, Концерн) діє на підставі статуту, який розміщений у загальнодоступному місці на офіційному сайті Концерну Міські теплові мережі.

Відповідно до статуту Концерну Міські теплові мережі основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності позивача та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу позивача.

Предметом діяльності Концерну є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше.

Правовідносини сторін є господарськими та такими, що виникли у сфері постачання теплової енергії.

Для створення умов перебування та проживання осіб у жилих і нежилих приміщеннях, зокрема, шляхом забезпечення їх опаленням, законодавством України передбачено регулювання у сферах виробництва, транспортування постачання теплової енергії.

Основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання та регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання регламентовані положеннями Закону України Про теплопостачання (надалі Закон про теплопостачання).

Статтею 1 Закону про теплопостачання визначено, що постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Згідно зі ст. 4 Закону про теплопостачання проектування, будівництво, реконструкція, ремонт, експлуатація об`єктів теплопостачання, виробництво, постачання теплової енергії регламентуються нормативно правовими актами, які є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами відносин у сфері теплопостачання.

За приписами ст. 19 Закону про теплопостачання теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно з ч. ч. 3, 13 ст. 20 Закону про теплопостачання тарифи на виробництво теплової енергії, у тому числі на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії, на транспортування та постачання теплової енергії встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування у межах повноважень, визначених законодавством. Тариф на теплову енергію для споживача визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України (надалі ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідачу на праві власності належить нежитлове приміщення V підвалу літ. А-5, розташоване за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Юності, буд. 59-А, в житловому будинку.

Згідно з ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

З 01.05.2019 в повному обсязі введено в дію Закон України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги», яким Закон України від 24.06.2004 № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» визнано таким, що втратив чинність.

Законом України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (надалі Закон № 2189) визначено нову класифікацію житлово-комунальних послуг, нову систему взаємовідносин, що виникатимуть у процесі надання та споживання цих послуг, передбачено різні моделі договірних відносин у сфері комунальних послуг, а також визначено особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку.

Відповідно до статті 12 Закону № 2189 надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно з п. 3 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2189 договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. У разі якщо договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах. Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.

Згідно із частиною 7 статті 14 Закону № 2189 до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону.

Частиною 5 статті 13 Закону № 2189 встановлено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

02.10.2021 на виконання вимог Закону № 2189, Концерн Міські теплові мережі на офіційному сайті розмістив індивідуальний договір на послугу з постачання теплової енергії. Вказаний договір є публічним договором приєднання та вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Умови вказаного договору будуть застосовуватись до співвласників багатоквартирних будинків, а також співвласників в інших будівлях, приміщення в яких є самостійними об`єктами нерухомого майна у відповідності до ч. 8 ст. 14 Закону № 2189, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, які обрали форму індивідуального договору та до власників індивідуальних (садибних) житлових будинків.

Відповідач протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору не повідомив позивача про прийняття рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклав відповідний договір з позивачем.

За умовами п. 4 типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії, розміщеним позивачем на офіційному сайті, фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.

Відповідач наголошує, що належне йому приміщення було відключено від мережі централізованого теплопостачання будинку ще в 1997 році, і до приміщення відповідача тепло не постачається.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку підвал будинку віднесено до допоміжних приміщень багатоквартирного будинку, який призначений для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Отже, під час проектування та будівництва саме в підвалі розташовуються комунікації будинку, які забезпечують його експлуатацію як житлового, труби опалення, водопровід, каналізація тощо.

Після отримання такого приміщення користувач не може в односторонньому порядку змінити проект трубопроводів будинку, не може змінювати їх розташування і використовує підвал, враховуючи його статус, як допоміжного приміщення.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Господарським судом Запорізької області у складі судді Топчій О.А. розглядалась справа № 908/300/17 за позовом Концерну Міські теплові мережі до Товариства з обмеженою відповідальністю Пума про стягнення заборгованості за договором № 501262 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.09.2006р. в сумі 16 355,01 грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 03.05.2017 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 9936,03 грн; 3 % річних в сумі 294,38 грн; інфляційні витрати в розмірі 872,77 грн; судовий збір в розмірі 1599,97 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовив.

Не погодившись із прийнятим судом рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

За підсумками апеляційного провадження Донецьким апеляційним господарським судом 09.10.2017 прийнята постанова, якою апеляційна скарга відповідача була задоволена, а рішення Господарського суду Запорізької області від 03.05.2017 скасоване, і у справі № 908/300/17 було прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Позивачем судове рішення суду апеляційної інстанції було оскаржено в касаційному порядку і за результатами касаційного провадження Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду 16.04.2018 була прийнята постанова, якою касаційна скарга позивача була залишена без задоволення, постанова Донецького апеляційного господарського суду від 09.10.2017 без змін.

Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.04.2018 набрала законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Як зазначено судом касаційної інстанції у постанові від 16.04.2018:

… Відповідно до п. 3 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007р. № 1198: система теплопостачання - сукупність джерел теплової енергії, магістральних та/або місцевих (розподільних) теплових мереж, засобів розподілення теплової енергії, які об`єднані спільним режимом виробництва, транспортування та постачання теплової енергії; система теплоспоживання - комплекс теплоспоживчих установок, з`єднаний із системою теплопостачання, призначений для задоволення потреб споживача відповідно до договору.

Згідно з Актом обстеження системи споживання від 01.04.2014 відповідальними особами позивача та відповідача було проведено технічний огляд системи теплоспоживання ТОВ "Пума" за адресою: вул. Юності, 59-А, в ході якого встановлено, що прилади опалення у всіх приміщеннях демонтовані.

Як встановлено судом апеляційної інстанції з 1997 року належне відповідачеві нежитлове підвальне приміщення за адресою: вул. Юності 59-А у м. Запоріжжя, було відключено від централізованої системи теплопостачання. Відповідачем надані докази узгодження такого відключення з теплопостачальником та житлово-експлуатаційною організацією на той період. Позивачем вказаного не спростовано.

Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач неодноразово звертався до позивача з листами щодо повідомлення про відсутність тепла в приміщенні, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Юності, 59-А та направлення представника для огляду ізольованих транзитних труб та стояків.

В матеріалах справи наявні Акти на закриття прихованих робіт від 16.10.2014р., що складені за участю представника житлово-комунального підприємства, відповідно до яких здійснені наступні роботи: обладнання теплової ізоляції транзитних труб опалення будинку розташованих в з/б лотках у підвальній частині будинку по вул. Юності, 59-А, теплова ізоляція стояків опалення будинку по вул. Юності, 59-А .

Відповідно до Акта на відключення ГВП від 17.11.2014 було проведено відключення ГВП на об`єкті за адресою: м. Запоріжжя, вул. Юності, 59-А. У цьому Акті зазначено, що задвіжки по ГВП закриті та опломбовані. Пломби № 14169413 у кількості 1 одиниця. Відповідальність за збереження пломб внутрішньої системи опалення та ГВП несе споживач. Покази водоміру: 00500 м куб.

Тобто, судом апеляційної інстанції встановлено, що з 1997 року, належне відповідачеві нежитлове підвальне приміщення за адресою: вул. Юності 59-А у м. Запоріжжя, було відключено від централізованої системи теплопостачання, а починаючи з 17.11.2014 у вказаному приміщенні було відключено і гаряче водопостачання.

До матеріалів справи долучені мотивовані відмови ТОВ "Пума" від підписання актів приймання-передачі теплової енергії.

Апеляційним судом на підставі дослідження доказів по справі зроблені правильні висновки щодо відсутності будь-яких приладів опалення в спірному приміщенні по вул. Юності, 59-А в м. Запоріжжя. Суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначає про відсутність доказів здійснення позивачем теплопостачання на вищевказане нежитлове підвальне приміщення та про неможливість визнання правильними розрахунків теплової енергії, які базуються лише на даних загальнобудинкових приладів обліку.

Таким чином апеляційний господарський суд дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за теплопостачання та штрафних санкцій….

Отже, під час розгляду справи № 908/300/17 встановлено факт відключення у 1997 році від централізованої системи теплопостачання належного відповідачу нежитлового приміщення V підвалу літ. А-5, розташованого за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Юності, буд. 59-А, яке знаходиться у житловому будинку.

01.04.2014 Концерном «Міські теплові мережі» складено акт обстеження тепло споживання, в якому зазначено, що в приміщенні ТОВ «Пума» за адресою вул. 59 «А» прибори опалення демонтовані у всіх приміщеннях. Система опалення однотрубна з нижньою розводкою, теплове обладнання підключено до вводу будинку системи житлового будинку. Також, 16.10.2014 складено акти на закриття прихованих робіт, а саме: облаштування теплової ізоляції транзитних труб опалення будинку розташованих в залізобетонних лотках підвальної частини будинку по вул. Юність 59, та теплової ізоляції стояків опалення будинку по вулиці Юність 59. Акти підписано представниками генерального підрядника Товариства з обмеженою відповідальністю «Білдінг - сервіс», КП «Основаніє», Товариства з обмеженою відповідальністю «Пума».

Нежитлові приміщення відповідача є невід`ємною частиною житлового будинку. Об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку. Відсутність окремих елементів системи опалення в приміщенні не свідчить про те, що теплова енергія не споживається.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

22.06.2017 був прийнятий Закон України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання № 2119-III, який визначає засади забезпечення комерційного, у тому числі розподільного, обліку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та забезпечення відповідною обліковою інформацією споживачів таких послуг.

Прийняття цього Закону слугувало запровадженню ряду нормативно-правових актів для регулювання цієї сфери відносин у суспільстві.

Підпункт 12 пункту 42 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830, передбачає, що споживач має право відключитися від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) відповідно до Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Мінрегіону від 26 липня 2019 р. № 169; це право не звільняє споживача від зобов`язання відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції).

Оскільки у приміщенні відповідача наявні транзитні труби опалення для забезпечення функціонування системи опалення будинку, то нежитлове приміщення відповідача не можна вважати неопалювальними.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", пункту 4 частини 2 статті 4 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", пункту 8 Положення про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.04.2014 року № 197, наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 15 від 22.11.2018 була затверджена Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг (надалі Методика № 315).

Відповідно до п. 1 Методики № 315, ця Методика встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг.

У п. 2 Методики № 315 наведений перелік термінів , які в ній використовуються, та їх значення, зокрема:

- окремі приміщення з транзитними мережами опалення - окремі приміщення у будівлі/будинку, через які проходять ділянки транзитних трубопроводів опалення та відсутні опалювальні прилади відповідно до проекту будівлі/будинку, та які перебувають у власності або користуванні різних споживачів послуги з постачання теплової енергії;

- опалюване приміщення - приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря;

- приміщення з індивідуальним опаленням - приміщення, що забезпечується тепловою енергією від індивідуального джерела, встановленого у ньому, та що на законних підставах від`єднано від внутрішньобудинкової системи опалення, у якому забезпечується нормативна температура повітря;

- приміщення з комбінованою системою опалення - опалюване приміщення, в якому забезпечення тепловою енергією здійснюється внутрішньобудинковою системою опалення для часткового обігрівання та періодично працюючою догріваючою системою, встановленою на законних підставах.

Методика № 315 передбачає формули для розрахунку обсягів спожитої теплової енергії споживачами, у т.ч. в залежності від різновиду приміщення, які вказані вище.

В Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.04.2018 у справі № 908/300/17 зазначено, що в матеріалах справи наявні Акти на закриття прихованих робіт від 16.10.2014, що складені за участю представника житлово-комунального підприємства, відповідно до яких здійснені наступні роботи: обладнання теплової ізоляції транзитних труб опалення будинку розташованих в з/б лотках у підвальній частині будинку по вул. Юності, 59-А, теплова ізоляція стояків опалення будинку по вул. Юності, 59-А.

Отже факт наявності у приміщенні відповідача транзитних труб опалення встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили та є чинним. Крім того, наявність у приміщенні відповідача транзитних труб опалення не заперечується ані позивачем, ані відповідачем.

З огляду на вищезазначене та на положення пунктів 2 та 3 частини 1 ст. 1 Закону України Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку нежитлове приміщення V підвалу літ. А-5, розташоване за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Юності, буд. 59-А, є окремим нежитловим та одночасно допоміжним приміщенням з наявними транзитним мережами опалення, тому відповідач у розумінні норм чинного наразі законодавства є споживачем послуг з теплопостачання, які надаються позивачем.

Враховуючи вище наведене, а також обов`язковість надання житлово-комунальних послуг виключно на договірних засадах, з 01.11.2021 позивачем з відповідачем укладено типовий індивідуальний договір № 75200271 про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: приміщення V підвалу літ. А-5, розташоване за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Юності, буд. 59-А (далі за текстом договір).

Житловий будинок по вулиці Юності буд. 59-А у м. Запоріжжя оснащений приладом комерційного обліку теплової енергії: Pollu Stat EX заводський № 52160159. Нежитлове приміщення відповідача не оснащене розподільним приладом обліку теплової енергії.

Згідно з п. 5 Типового договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.

Згідно з пунктом 32 договору розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць.

Згідно з п. 33 договору, виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу.

Рахунок надається на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунок може надаватися в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів.

Пунктом 34 договору вказано споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Відповідно до п. 36 договору під час здійснення оплати споживач зобов`язаний зазначити розрахунковий період, за який вона здійснюється, та призначення платежу (плата виконавцю, сплата пені, штрафів).

За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить ст. 193 ГК України.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Як зазначено позивачем, в порушення вимог законодавства відповідач не оплатив спожиту теплову енергію за спірний період з 01.11.2021 по 31.12.2024 в сумі 338 698,30 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

В той же час, для стягнення заборгованості за поставлену позивачем та фактично спожиту відповідачем теплову енергію, доказуванню підлягає факт поставки/споживання такої теплової енергії, обсяг спожитої теплової енергії та її вартість.

На запитання суду, представник позивача в засіданні пояснила, що розрахунок вартості теплової енергії для відповідача проведено з урахуванням того, що належне відповідачу приміщення є опалювальним, і саме таким позивач називає приміщення в тексті позовної заяви.

Суду не надано доказів того, що при визначенні вартості послуг з постачання теплової енергії відповідачу за спірний період позивачем враховані положення Методики № 315 в частині спеціального порядку розрахунку щодо окремих приміщень з транзитними мережами опалення (формула № 3 розділу ІІ Методики № 315).

Частиною 1 ст. 74, ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Позивачем обставини споживання відповідачем теплової енергії на суму 338 698,30 грн не доведені, належні та допустимі докази в обґрунтування цих обставин не представлені.

Отже, зважаючи на встановлені судом обставини, в даному випадку не можна вважати доведеним факт поставки відповідачу теплової енергії в обсягах, визначених позивачем за спірний період.

В Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.04.2018 у справі № 908/300/17 встановлено, що в належному відповідачу приміщенні V підвалу літ. А-5, розташованого за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Юності, буд. 59-А, наявні транзитні труби опалення для забезпечення функціонування системи опалення будинку.

З наданих відповідачем до письмового відзиву фототаблиць нежитлового приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Юності, буд. 59-А, вбачається, що станом на день фотофіксації у вказаному приміщенні ізольовані труби опалення проходять транзитом, прилади опалення відсутні.

Система опалення проектується та монтується при спорудженні будинку і законодавством заборонено змінювати конструктивні особливості даного обладнання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснював теплопостачання у житловому будинку, в якому знаходяться нежитлове приміщення відповідача, опалення до приміщення відповідача здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку і є невід`ємною частиною системи опалення вказаного будинку, що свідчить про те, що відповідач фактично отримував теплову енергію в належному йому приміщенні.

З огляду на викладене, розрахунок споживання та розподілу теплової енергії до приміщення відповідача повинен здійснюватися за формулою Методики № 315 з урахуванням спеціального порядку розрахунку щодо окремих приміщень з транзитними мережами опалення.

Обставини справи свідчать, що позивачем неправомірно розраховано відповідачу вартість послуг з теплопостачання за спірний період без врахування того, що приміщення відповідача є окремим приміщення з транзитними мережами опалення та відсутні опалювальні прилади, і для визначення розміру вартості послуг з теплопостачання до такого приміщення не застосовано передбачену Методикою № 315 для такого виду приміщень формули розрахунку. Тоді як розрахунок вартості послуг з теплопостачання здійснено позивачем як для опалювального приміщення, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статей 76, 77, 78, 79, 80 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом, інші доводи сторін не беруться до уваги, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

На підставі вищевикладеного, фактично встановлених обставин та наявних в матеріалах справи доказів, господарський суд дійшов до висновку, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність нарахування відповідачу вартості послуг з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 по 31.12.2024 в сумі 338 698,30 грн, у зв`язку із чим суд відмовляє у задоволенні вимог про стягнення вказаної суми.

Судові витрати із сплати судового збору за подання позову до суду покласти на позивача.

Позивачем в позовній заяві заявлено клопотання про повернення суми 308,22 грн переплаченого судового збору за заявленими вимогами.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України Про судовий збір.

Відповідно до пп. 2.2.1 п. 2.2 ст. 4 Закону України Про судовий збір за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем до позовної заяви надано електронну копію платіжної інструкції № 8065 від 09.07.2024 про сплату судового збору в сумі 4372,60 грн.

Враховуючи заявлену позивачем до стягнення з відповідача суму позову 338 698,30 грн, до сплати у справі № 908/438/25 за заявленими вимогами підлягає судовий збір в сумі 4064,38 грн (1,5 % від суми позову * коефіцієнт 0,8 для пониження розміру ставки судового збору у зв`язку із поданням позовної заяви в електронній формі через підсистему Електронний суд).

Отже, сума 308,22 грн сплаченого позивачем судового збору є надмірною.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне повернути Концерну Міські теплові мережі з Державного бюджету України суму 308,22 грн надмірно сплаченого судового збору за платіжною інструкцією № 8065 від 09.07.2024. Щодо повернення судового збору постановити ухвалу.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 232, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив

У задоволенні позову відмовити повністю.

Витрати із сплати судового збору за подання до суду позовної заяви покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 28 квітня 2025 року.

Суддя І. С. Горохов