ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"29" квітня 2025 р. м. Рівне Справа № 918/147/25

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Торчинюка В.Г., за участю секретаря судового засідання Гупалюк О.О., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "САНТРЕЙД АВТО"

до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "МАРТ ТРЕЙДІНГ"

про стягнення заборгованості в сумі 445 000,00 грн.

В засіданні приймали участь:

Представник позивача: Мельник Світлана Романівна (поза межами залу суду);

Представник відповідача: Матвійчук Віта Олексіївна (в залі суду).

Описова частина:

В лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "САНТРЕЙД АВТО" звернулося у Господарський суд Рівненської області із позовною заявою до Товариство з обмеженою відповідальністю "МАРТ ТРЕЙДІНГ" про стягнення боргу в сумі 445 000,00 грн.

Ухвалою суду від 21 лютого 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 918/147/25, визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд справи по суті на 18 березня 2025 року.

25 березня 2025 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів.

25 березня 2025 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позову.

27 березня 2025 року через підсистему електронний суд від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів.

04 квітня 2025 року через підсистему електронний суд від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою суду від 08 квітня 2025 року оголошено перерву в судовому засіданні до 29 квітня 2025 року.

21 квітня 2025 року через підсистему електронний суд від представника позивача надійшла заява про проведення судових засідань в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 22 квітня 2025 року задоволено заяву представника позивача надійшла заява про проведення судових засідань в режимі відеоконференції.

22 квітня 2025 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від Головного управління ДПС у Рівненській області надійшов лист.

28 квітня 2025 року через підсистему електронний суд від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи.

У судовому засіданні 29 квітня 2025 року уповноважений представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд задовольнити позов, представник відповідача заперечив.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Мотивувальна частина:

05 січня 2024 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Сантрейд Авто" помилково було перераховано на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Март Трейдінг" 445 000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжною інструкцією №2076 з р/р ТОВ "Сантрейд Авто" НОМЕР_1 АТ "Кредобанк" на р/р ТОВ "Март Трейдінг" НОМЕР_2 АТ КБ "ПриватБанк".

В призначенні платежу платіжної інструкції зазначено: "Оплата за дизельне паливо

згідно рахунку № 9 від 05.01.2024 р., договір №ДП-077 від 02.01.2024 р. в т. ч. ПДВ 20% 74166.67 грн."

Позивач зазначає, що в січні 2025 року, при проведенні бухгалтерської інвентаризації дебіторсько-кредиторської заборгованості по розрахунках з контрагентами, виявлено, що

05.01.2024 року помилково на рахунок ТОВ "Март Трейдінг" перераховано кошти у розмірі 445 000 грн. 00 коп.

Вказує, що між ТОВ "Сантрейд Авто" та ТОВ "Март Трейдінг" відсутні господарські договори, зокрема договір №ДП-077 від 02.01.2024 р., рахунок №9 від 05.01.2024 р.

для оплати не виставлявся і відповідно поставка дизельного паливо не здійснювалась

та не підписувались первинні бухгалтерські документи.

30 січня 2025 року ТОВ "Сантрейд Авто" направило ТОВ "Март Трейдінг" претензію щодо повернення помилково перерахованих коштів.

Однак, вказана претензія позивача залишена відповідачем без відповіді а кошти не повернутими.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

З положень ст. 15 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), ст. 20 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) вбачається, що кожна особа має право на захист свого цивільного права і законного інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Згідно з ч. 1, ст. 11, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України від 16 січня 2003 року № 436-ГУ (з відповідними змінами та доповненнями, в редакції, чинній з 19 серпня 2022 року) далі - ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Ч. 1 ст. 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 180 ГК України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Так, відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3)повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18.

Ознаки, характерні для кондикції, передбачають, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Отже, кондикція це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно.

Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Суд встановив, що позивач перерахував відповідачу кошти в сумі 445 000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 2076 від 05 січня 2024 року з призначенням платежу: оплата за дизельне пальне згідно рахунку № 9 від 05 січня 2024 року, договір № ДП-077 від 02 січня 2024 року в т.ч. 20% ПДВ 74 166 грн. 67 коп.

Факт отримання вказаних коштів відповідачем не заперечувався.

Позивач заперечує обставину укладання та виконання договору № ДП-077 від 02 січня 2024 року.

Вказані вище обставини відповідачем не спростовано.

Також, судом встановлено, що позивачем направлено відповідачу вимогу про повернення помилково перерахованих коштів, які залишені без виконання.

Суд зазначає, що зважаючи на вказані вище обставини відповідач повідомлений про необхідність повернення коштів на розрахунковий рахунок позивача, однак відповідач не здійснив повернення.

Отже, враховуючи відсутність правових підстав для сплати на користь відповідача 445 000 грн. 00 коп. (відсутність доказів господарської діяльності між позивачем та відповідачем), суд дійшов висновку, що позивач помилково здійснив переказ грошових коштів відповідачу, у зв`язку з чим, перераховані позивачем на рахунок відповідача грошові кошти з урахуванням приписів статті 1212 Цивільного кодексу України, вважаються такими, що безпідставно набуті відповідачем.

Тому, зважаючи на встановлені судом вище факти, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 445 000 грн. 00 коп. помилково перерахованих коштів (безпідставно набутих) підлягають до задоволення.

Зважаючи на вище встановлені обставини, з правовою позицією позивача, суд погоджується.

Щодо аргументів відповідача, суд зазначає наступне.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, закріпленого у постанові від 01 лютого 2024 року у справі № 915/305/22. Як встановлено вище, спірна сума грошових коштів в розмірі 445 000 грн. 00 коп. отримана відповідачем безпідставно та поза межами договору. При цьому, набуття відповідачем як однією із сторін зобов`язання коштів за рахунок іншої сторони не в порядку виконання договірного зобов`язання, а поза підставами, передбаченими договором, виключає застосування до спірних правовідносин норм зобов`язального права, а є підставою для застосування приписів статті 1212 Цивільного кодексу України.

Вказані обставини свідчать про відсутність суперечливої поведінки зі сторони позивача.

Окрім того, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає про існування договірних відносин між сторонами.

На підтвердження, існування господарських відносин між сторонами, відповідач долучив до матеріалів справи податкову та акцизну накладну, видаткову накладну та товарно-транспортну накладну. З видаткової та товарно-транспортних накладних випливає, що поставка палива здійснена позивачу 31 січня 2024 року.

Суд зазначає, що вказані докази наведенні відповідачем не відповідають критеріям приписів ст. 73-80 ГПК України, а саме ні видаткова накладна, ні товарно-транспортна накладна зі сторони отримувача товару позивачем, не підписана та не є належними та допустимими доказами з яких можливо встановити виникнення договірних зобов`язань.

Окрім того, якщо б у даній справі були наявні докази договірних відносин між учасниками процесу, які б суд міг оцінити, подані відповідачем докази так чи інакше у своїй сукупності не підтверджують факт поставки та отримання позивачем дизельного палива відповідно до договору № ДП-077 від 02 січня 2024 на який посилається відповідач у своїх запереченнях.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що у відзиві на позовну заяву, відповідач зазначає, що примірник договору № ДП-077 від 02 січня 2024 року втрачено.

Відповідач також в обґрунтування своїх заперечень, долучив до матеріалів справи та послався на лист від 20 серпня 2024 року, де зазначено про неповернення направлених позиву видаткової та товарно-транспортних накладних останнім.

Суд вказані твердження відповідача оцінює критично, оскільки дані документи мають підписуватися зі сторони отримувача, безпосередньо в момент поставки товару, що і підтверджувало б факт отримання товару. З відзиву на позовну заяву вбачається, що вказані вище документи під час поставки товару не підписувалися (однак, не пояснюється чому), в зв`язку з чим, через сім місяців, відповідач направив позивачу дані документи для підпису поштовим відправленням.

Сам факт виписки податкової накладної відповідачем жодним чином не може свідчити про існування між сторонами господарських відносин.

Суд наголошує, що факт виписки податкової накладної відповідачем жодним чином не може свідчити про існування між сторонами господарських відносин. Податкова накладна, згідно чинного законодавства виписується по першому факту, факту оплати чи поставки. Враховуючи, що 05 січня 2024 року позивачем помилково перераховано кошти відповідачу без існування договірних відносин між сторонами, відповідач не мав права здійснювати реєстрацію податкової накладної за даним фактом отримання коштів.

Як з`ясовано судом, податкова накладна не була відображена позивачем в податковій декларації, і відповідно податковий кредит не формувався, що також підтверджує відсутність існування будь - яких господарських відносин з відповідачем і відсутність самого факту поставки товару.

Отже, зважаючи на викладені обставини, суд зазначає, що сукупність наданих відповідачем доказів, не свідчать про факт наявності господарської діяльності між учасниками процесу, зокрема факту здійснення поставки та отримання дизельного палива позивачем відповідно до договору № ДП-077 від 02 січня 2024 року.

Суд, за результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про порушення майнових прав позивача.

Щодо розподілу судових витрат.

У відповідності до пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 ГПК України, витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача в сумі 5 340,00 грн.

Керуючись ст. 123, 129, 232, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Март Трейдінг" (, адреса: 33010, Рівненська область, Рівненський район, м. Рівне, вул. Тувинських Добровольців, 17, офіс 31) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантрейд авто" (, адреса: 33001, Рівненська область, м. Рівне, вул. Дворецька, буд. 120-А, оф. 21) кошти у розмірі 445 000 (чотириста сорок п`ять тисяч) грн. 00 коп.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 01 травня 2025 року.

Суддя Вадим Торчинюк