РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2025Справа № 910/894/25

За позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" м. Києва

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" м. Києва

про стягнення неустойки, ціна позову 39670,86 грн.,

Суддя Паламар П.І.

Без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

СУТЬ СПОРУ :

у січні 2025 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулося в суд з указаним позовом.

Позивач зазначав, що між ним (орендодавцем) та відповідачем (орендарем) був укладений договір оренди окремого індивідуально визначеного майна № ПР/ВЧДЕ-16-2020-032/НКМ-дч від 1 грудня 2020 р., згідно з яким він передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно, відповідно до акта приймання-передачі майна, що є невід`ємною частиною договору та зобов`язався сплачувати орендну плату за користування указаним майном на умовах договору.

Згідно п. 3.1. договору розмір орендної плати визначається за результатами електронних торгів (аукціону) і становить за перший базовий місяць листопад 2020 року користування майном 121330,93 грн. з урахуванням ПДВ. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Вказував, що строк дії договору оренди окремого індивідуально визначеного майна закінчився 23 липня 2024 р., з часу припинення договору відповідач передане йому в оренду майно не повернув.

Згідно п. 8.7. договору у разі невиконання обов`язку щодо повернення майна у строки відповідно до умов договору орендар сплачує неустойку у розмірі подвійної орендної плати за час прострочення зобов`язання щодо повернення майна.

Всупереч умов вищевказаного договору відповідач частково сплатив неустойку у подвійному розмірі орендної плати за час прострочення зобов`язання щодо повернення майна за період 1 серпня - 30 листопада 2024 року, заборгувавши йому 39670,86 грн.

З цих підстав просив задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 39670,86 грн. неустойки у подвійному розмірі орендної плати, а також понесені ним по справі судові витрати.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечував, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Пояснив, що після закінчення строку дії договору майно ним не повернуто, акт приймання-передачі майна від орендаря до орендодавця сторонами не підписано. Він продовжує використовувати орендоване майно у своїх господарській діяльності в період необхідний для відновлення договірних відносин.

Вказував, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" за період 24 липня-30 листопада 2024 року сплатило за договором неустойку у подвійному розмірі орендної плати на загальну суму 1343026,08 грн. Зазначав, що вимоги про сплату неустойки у розмірі 39670,86 грн. є безпідставними, оскільки пункт 3.1. договору щодо коригування орендної плати на індекс інфляції для обрахунку орендної плати за базовий місяць, який має бути взятий для обрахунку неустойки, після припинення строку дії договору не застосовується.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що у позові слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що 1 грудня 2020 р. між сторонами по справі був укладений договір оренди окремого індивідуально визначеного майна № ПР/ВЧДЕ-16-2020-032/НКМ-дч, згідно з яким позивач (орендодавець) зобов`язався передати відповідачу (орендарю) в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно, відповідно до акта приймання-передачі майна, що є невід`ємною частиною договору, а відповідач - прийняти вищевказане майно та сплачувати за його користування орендну плату на умовах договору.

Згідно п. 3.1. договору розмір орендної плати визначається за результатами електронних торгів (аукціону) і становить за перший базовий місяць листопад 2020 року користування майном 121330,93 грн. з урахуванням ПДВ.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Вказані обставини підтверджуються наявною у матеріалах копією вищезгаданого договору.

Актом приймання-передачі майна від 1 грудня 2020 р. стверджується факт передачі позивачем відповідачу орендованого майна за договором.

Строк дії договору відповідно до умов п. 11.1. договору встановлений з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 23 липня 2024 року., та в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Таким чином, строк дії договору закінчився 24 липня 2024 року.

Доказів повернення відповідачем позивачу орендованого майна до часу розгляду справи суду не надано.

Заявлені позивачем вимоги зводяться до невиконання відповідачем обов`язку за договором оренди окремого індивідуально визначеного майна № ПР/ВЧДЕ-16-2020-032/НКМ-дч від 1 грудня 2020 р. щодо належної сплати неустойки у подвійному розмірі орендної плати за час прострочення зобов`язання щодо повернення майна за період 1 серпня - 30 листопада 2024 року у розмірі 39670,86 грн.

Згідно з розрахунком позивача за період 1 серпня-30 листопада 2024 року неустойка у подвійному розмірі орендної плати за користування орендованим майном загалом становить 1301301,42 грн., зокрема, за серпень 2024 р. - 317299,88 грн., вересень 2024 р. -322059,38 грн., жовтень 2024 р. - 327856,44 грн., листопад 2024 р. - 334085,72 грн.

При цьому, як вбачається з викладеного позивачем розрахунку неустойки суму пені було обчислено позивачем з урахуванням п. 3.1. договору шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Як вже встановлено судом строк дії договору оренди окремого індивідуально визначеного майна № ПР/ВЧДЕ-16-2020-032/НКМ-дч від 1 грудня 2020 р. припинено 24 липня 2024 року.

Таким чином, позивач безпідставно після спливу строку дії та припинення договору продовжує застосовувати умови його п. 3.1., які передбачають коригування розміру орендної плати на індекс інфляції.

До правовідносин сторін з питань відповідальності орендаря за невиконання обов`язку з повернення об`єкта оренди після припинення договору, підлягають застосуванню положення ч. 2 ст. 785 ЦК України, а не положення договору оренди, чинність умов якого припинена із закінченням строку, на який його було укладено.

Згідно ч. 2 ст. 785 ЦК України якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Відповідно до ч. 2 ст. 550 ЦК України проценти на неустойку не нараховуються.

Тому поданий позивачем розрахунок пені суд оцінює критично, як такий, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, зібраних у справі доказах та встановлених обставинах.

Поданий відповідачем контррозрахунок проведений з урахуванням вимог чинного законодавства, тому приймається судом як обгрунтований.

Згідно цього контррозрахунку дійсний розмір неустойки за користування орендованим майном за період 1 серпня-30 листопада 2024 року загалом складає 1261630,56 грн., зокрема, за серпень 2024 р. - 315407,64 грн., вересень 2024 р. - 315407,64 грн., жовтень 2024 р. - 315407,64 грн., листопад 2024 р. - 315407,64 грн.

Виходячи з наведеного, позивач набув право вимагати від відповідача сплати на свою користь 1261630,56 грн. неустойки.

Поясненнями позивача, викладеними у позовній заяві, поясненнями відповідача, викладеними у відзиві на позов, наявними у матеріалах справи платіжними інструкціями №№ 7113 від 9 вересня 2024 р., 7900 від 11 жовтня 2024 р., 8387 від 5 листопада 2024 р., 8878 від 27 листопада 2024 р., 9545 від 30 грудня 2024 р. стверджується факт оплати відповідачем неустойки за орендну майна за спірний період у загальному розмірі 1261630,56 грн., тобто всю належну суму неустойки.

За таких обставин у задоволенні позову відповідно до вимог ст.ст. 15, 16 ЦК України слід відмовити.

Оскільки у позові відмовлено, понесені по справі судові витрати стосовно до вимог ст. 129 ГПК України слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

у позові Акціонерного товариства "Українська залізниця" м. Києва відмовити.

Рішення набирає законної сили та підлягає оскарженню у строк і порядку, визначені ст. 241 та розділом ІV ГПК України.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар