ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.04.2025 Справа №905/238/25

Господарський суд Донецької області у складі судді Курило Г.Є.,

розглянувши матеріали справи

за позовом: Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Дніпро

до відповідача: Акціонерного товариства «Жовтнева ЦЗФ», м.Добропілля, м.Білицьке

про стягнення 121980,00 грн

без виклику представників сторін

Суть спору: Позивач, Акціонерне товариство «Українська залізниця», м. Київ в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Дніпро, звернувся до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, Акціонерного товариства «Жовтнева ЦЗФ», м.Добропілля, м.Білицьке про стягнення штрафу у сумі 121980,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в накладній №49497613 від 18.06.2024 відповідачем невірно зазначена маса вантажу у вагоні №62111778, у зв`язку з чим позивачем нарахований штраф у розмірі 121980,00 грн, який він просить стягнути з відповідача.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 10.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/238/25; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до ч.11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до п.2 ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Ухвала суду від 10.03.2025 була направлена позивачу та відповідачу до їх електронних кабінетів у підсистему «Електронний суд», що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку документу до електронного кабінету.

Отже, сторони були повідомленні про рух справи.

27.03.2025 через підсистему «Електронний суд» до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 27.03.2025, у якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. У відзиві відповідач зазначив, що у відповідності до встановлених законодавством вимог АТ «Жовтнева ЦЗФ» здійснювало зважування завантаженого вагону на придатних вагонних вагах, а тому допустити внесення неправдивих даних щодо маси ватажу в залізничній накладній є неможливим, але технічна похибка під час зважування вантажу або людський фактор можуть мати місце в роботі. Виходячи з того, що це порушення не вплинуло на порядок та умови виконання основного зобов`язання сторонами, не заподіяло збитків позивачу, не вплинуло негативно на фінансово-економічне положення позивача, а також те, що своїми діями АТ «Жовтнева ЦЗФ» не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, у відповідності до статті 551 Цивільного кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України, направлених на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником, у відповідності до пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме - справедливості, добросовісності та розумності, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

27.03.2025 та 03.04.2025 через підсистему «Електронний суд» до суду від відповідача надійшли клопотання, за змістом яких останній просить зменшити розмір штрафу до однієї перевізної плати спірного вагону.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

З огляду на те, що під час розгляду справи судом було створено сторонам необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених статтями 42, 46 ГПК України, зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

З`ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, суд встановив.

18.06.2024 зі станції Родинська Донецької залізниці, згідно залізничної накладної №49497613, Акціонерне товариство «Жовтнева ЦЗФ» (надалі - вантажовідправник, відповідач) відправило вантаж - вугілля кам`яне, вантаж із визначенням станції призначення Ладижин Одеська залізниця.

При оформленні залізничної накладної №49497613 у вагоні №62111778 відповідачем вказано масу вантажу 68900 кг.

Згідно з розділу 26 вищезазначеної накладної, маса вантажу визначена на вагонних вагах (150т) заводський №14000817 ВВЭТ-150-ТД1.

Правильність внесених відомостей до вищезазначеної накладної підтвердив своїм підписом представник відправника.

На станції відправлення вантаж прийнятий до перевезення без зауважень.

Як встановлено ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Згідно ч.5 ст.307 Господарського кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються кодексами, законами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Як зазначено в ст.6 глави 1 Статуту залізниць України, накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Зазначена залізнична накладна оформлена у встановленому законом порядку та за своєю правовою природою є двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу і підтверджує укладення договору перевезення вантажу залізничним транспортом.

З огляду на положення статей 11 Цивільного кодексу України та 174 Господарського кодексу України вона є підставою для виникнення у сторін цієї угоди визначених в ній прав та обов`язків.

Згідно з п.40 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 №644, вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Перевізник має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення (п.40 Правил приймання вантажів до перевезення).

Таким чином, позивач не зобов`язаний здійснювати перевірку маси та кількості вантажу завантаженого відправником, при цьому він не позбавлений права перевірити правильність відомостей про вантаж визначених у накладній, зокрема під час перевезення.

Відповідно до ч.1 ст.129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Пунктом а) ч. 2 ст. 129 Статуту залізниць України встановлено, що для засвідчення невідповідності маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Таким чином, підставою для матеріальної відповідальності вантажовідправника є обставини, викладені у комерційному акті.

19.06.2024 на станції Чаплине Придніпровської залізниці згідно акту загальної форми №94, вагон №62111778 затримано для контрольного зважування, термін доставки продовжено на 1 добу.

Згідно акту загальної форми №6467 від 19.06.2024 станції Чаплине Придніпровської залізниці у вагоні №62111778 виявлено комерційну несправність.

19.06.2024 на станції Чаплине Придніпровської залізниці складений акт загальної форми №24 в якому зазначено, що була проведена перевірка маси вантажу у вагоні №62111778. Фактична маса брутто вагону складала 91700 кг, тара вагону з ПД 23800 кг. Маса вантажу нетто за ПД 68900 кг. Фактична маса вантажу нетто 67900 кг, що менше документу на 1000кг.

На станції Чаплине Придніпровської залізниці складено комерційний акт №454201/10 від 19.06.2024 в розділі Д якого зазначено: «Вагон було подано на контрольне зважування. При зважуванні на справних 150-ти тонних вагонних вагах станції Чаплине зав. №1465 (держ.повірка 15.11.2023) виявилося: брутто 91700кг, тара вагону з ПД 23800 кг, маса вантажу нетто за ПД 68900 кг, фактична маса вантажу нетто 67900 кг, що менше документу на 1000кг. Згідно документу значиться вугілля кам`яне, не поіменоване в алфавіті ДГ (0-100) УДК №416, гранична волога 16%. Вантаж укатаний катком, маркований у вигляді двох поперечних смуг, ш. 10 см х 1,5 м трикутної форми, ущільнений нижче бортів на 300 за допомогою картка ущільнювача. У твердому стані. Вага визначена відправником на вагах (150т) зав. №14000817 ВВЭТ-150-ТД1. Брутто не вказано, тара 23800 кг, нетто 68900 кг. Фактично виявлено: навантаження у вагоні нижче бортів 10-20 см, марковано поперечними смугами без виїмок та поглиблень в наявності скоси над 1,2,3,4,5,6,7 люками праворуч та ліворуч довжиною по 10,5 м шириною по 0,8-1,0 м глибиною по 0,3м, маркування не порушене люка зачинені, течі вантажу немає. При повторному зважуванні вага вагону підтвердилися. Вантаж, якого бракує в вагоні вміститься міг. Зав. вантажним двором по штатному розкладу відсутній. Зважування здійснювала пр. пв. Помазан К.Г. в присутності ДС Дрозд Г.М. пр. пв. ОСОБА_1 »

Станцією призначення Ладжин Одеської залізниці у розділі "Є" комерційного акту №454201/10/5 зроблено відмітку, що під час перевірки вантажу різниці проти даного акту не виявлено.

Відповідно до пункту 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто; при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 1% маси, зазначеної в перевізних документах, а саме: при перевезенні мінерального палива.

Оскільки вантаж вугілля кам`яне не поіменоване в алфавіті, є мінеральним твердим паливом, норма недостачі становить 1% маси, зазначеної у перевізних документах.

Судом встановлено, що з огляду на норму природної втрати (1%) недостача вугілля з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення у вагоні №62111778: маса нетто 68900кг, норма недостачі 689кг, фактично виявлена недостача 1000кг.

Так, відповідно до пункту 22 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення. Зважування вантажів на вагонних вагах провадиться в порядку, передбаченому Правилами приймання вантажів до перевезення.

Пунктом 17 Правил приймання вантажів до перевезення встановлено, що загальна маса вантажу визначається відправником зважуванням або розрахунковим способом. До розрахункових способів визначення маси вантажу належать: за трафаретом (підсумовування маси вантажу, зазначеної на кожному вантажному місці), за стандартом (множення суми стандартної маси вантажного місця на кількість місць вантажу), за заміром висоти наливу (з подальшим визначенням густини та об`єму вантажу за таблицею калібрування цистерн, розробленою заводом-виробником цистерни). За домовленістю відправника, залізниці та одержувача вантажу можуть бути встановлені інші способи визначення маси вантажу. Спосіб визначення маси вантажу і тип ваг відправник зобов`язаний зазначити в накладній. Усі зважувальні прилади, які використовуються для визначення маси вантажів, повинні мати справний технічний стан та повинні відповідати вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність.

Згідно з відомостями у графі 26 залізничної накладної №49497613 від 18.06.2024 зважування вантажу на станції відправлення здійснено на вагонних вагах (150 т), заводський №14000817ВВЭТ-150-ТД1. Аналогічним способом визначалась маса вантажу й позивачем на станції Чаплине Придніпровської залізниці.

В матеріалах справи наявний технічний паспорт засобу ваговимірювальної техніки (зввт) №1 станції Чаплине Придніпровської залізниці заводський №1465, відміткою у паспорті підтверджено, що державна повірка ваг здійснена 15.11.2023.

В матеріалах справи відсутні докази, що ставили б під сумнів достовірність показників зазначеного засобу ваговимірювальної техніки.

Пунктом 10 Правил складання актів, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 року №334, передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акту можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Отже, пунктом 10 Правил складання актів на виконання статті 129 Статуту залізниць України (далі - Статут) визначено імперативно частину суб`єктного складу працівників залізниці, які є уповноваженими особами на підписання комерційних актів: начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також передбачено можливість участі в складенні комерційного акта одержувача вантажу, якщо він брав участь у перевірці, або інших працівників залізниці.

Відповідно до частин 1, 3 статті 64 Господарського кодексу України передбачено, що підприємство, як організаційна форма господарювання, може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо) та самостійно визначає свою організаційну структуру, чисельність працівників та штатний розпис.

Таким чином, якщо в штаті структурного підрозділу залізниці не передбачено посади начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), то на підставі наказу начальника такого підрозділу залізниці чи відповідно до робочої (посадової) інструкції іншого працівника залізниці має бути уповноважено на підписання від імені залізниці комерційних актів для забезпечення вимоги щодо їх оформлення за підписом трьох осіб, перелік яких визначено пунктом 10 Правил складання актів, і такими доказами можуть підтверджуватися повноваження осіб на підписання комерційного акта.

Комерційний акт №454201/10 від 19.06.2024 підписаний: ДС Дрозд Г.М., приймальник п-в Байраченко Н.І., приймальник п-в Памазан К.Г.

На підтвердження наявності у осіб, які підписали комерційний акт від залізниці, повноважень на вчинення таких дій позивач надав до матеріалів справи наказ №9 від 16.02.2024 начальника станції Чаплине Придніпровської залізниці, за змістом якого у зв`язку з відсутністю на станції за штатним розкладом таких посад, як начальник вантажного району, завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчику, сортувальної платформи та з метою дотримання п.10 Правил складання актів, призначено відповідальними особами, які мають право підписів комерційних актів замість начальника вантажного району, завідувача вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчику, сортувальної платформи, наступних працівників господарства вантажної та комерційної роботи станції, зокрема, приймальник п-в Помазан К.Г. та приймальник п-в Байраченко Н.І.

Дрозд Г.М. є начальником станції згідно наказу Державного підприємства «Придніпровська залізниця» від 10.08.2011 №НОК-739/ОС, а отже є підписантом, який має повноваження на підписання комерційних актів в силу прямої вказівки в п.10 Правил складання актів.

Судом встановлено, що наказ №9 від 16.02.2024 про призначення відповідальних осіб, які мають право підписувати комерційні акти, а також посадові інструкції Дрозд Г.М., Помазан Н.Л. та Байраченко Н.І. є належними доказами на підтвердження наявності у таких осіб повноважень на підписання комерційних актів.

З огляду на наведене, приймаючи до уваги зміст пункту 10 Правил складання актів, суд дійшов висновку, що комерційний акт №454201/10 від 19.06.2024 підписаний особами, повноваження яких підтверджені належним чином.

Разом з цим, вказаний комерційний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правилам складання актів, внаслідок чого приймається судом в якості належного доказу на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладній, фактичній масі вантажу.

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.1 ст.307 Господарського кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно ч.2 ст.908 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст.2 Статуту залізниць України).

На підставі цього Статуту затверджені Мінтрансом Правила перевезень вантажів, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб (ст. 5 Статуту залізниць України).

Правилами перевезень вантажів затверджені наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, а саме п.1.1 Правил оформлення перевізних документів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №863/5084, а також ст. 23 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Маса вантажу згідно ст.37 Статуту залізниць України та п.17 Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №861/5082, визначається відправником зважуванням або розрахунковим способом.

Так, статтею 37 Статуту залізниць України встановлено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п.2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом підтверджено представником відправника.

Крім того, судом враховано, що спірний вантаж прибув у завантажених засобами відправника вагонах, в комерційному відношенні без порушень. Викладені обставини підтверджують факт неправильного зазначення маси вантажу в накладній саме відправником. При цьому, відповідачем не доведено, а судом не встановлено наявності обставин оскарження відправником відомостей, які відображені у комерційному акті.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Згідно із ст.122 Статуту залізниць України, за неправильно зазначену у накладній масу вантажу з відправника стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту.

Відповідно до ст.118 Статуту залізниць України штраф підлягає стягненню у п`ятикратному розмірі плати за користування вагонами.

Згідно з п. 5.5 розділу 5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 24.11.2000 №863/5084, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складено комерційний акт.

Наведений комерційний акт за своєю формою та змістом відповідає положенням Статуту залізниць України і Правилам складання актів (ст. 129 Статуту залізниць України), затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за №567/6855.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що невідповідність фактичної маси вантажу масі вантажу, яка зазначена відправником (відповідачем) у накладній, засвідчено належним та допустимим доказом - комерційним актом №454201/10 від 19.06.2024, який є підставою для покладання відповідальності на відправника, передбаченої ст.122 Статуту залізниць України.

Провізна плата за перевезення вантажу у вагоні №62111778 складає 24396,00 грн.

Згідно приписів ст.ст.118, 122 Статуту залізниць України, до стягнення заявлений штраф у розмірі 121980,00 грн (24396,00 грн х 5), що відповідає п`ятикратному розміру вказаної плати по відповідному вагону.

Судом встановлено, що розрахунок суми штрафу є арифметично вірним.

Таким чином, вимоги щодо стягнення штрафу у розмірі 121980,00 грн є правомірними, а заперечення відповідача, викладені у відзиві, не приймаються судом до уваги як необґрунтовані.

Щодо клопотання відповідача про зменшення суми штрафу за невірно вказану масу, суд зазначає наступне.

В обґрунтування клопотання про зменшення суми штрафу відповідач зазначив, що АТ «Жовтнева ЦЗФ» відповідно до Протоколу засідання робочої групи з ідентифікації та категоризації об`єктів критичної інфраструктури паливно-енергетичного сектору від 29.11.2024 №14/14-4-ДСК наказом Міненерго від 11.12.2024 №16-ДСК належить до об`єктів критичної інфраструктури паливно-енергетичного сектору, відповідно до наказу Міністерства енергетики України від 03 березня 2023 №75 «Про визначення підприємств ПЕК критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період (Протокол № 2)» є критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період. Наказами Міністерства енергетики України №15 від 16 січня 2024 року «Про визначення підприємств паливно-енергетичного комплексу критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період» (Протокол № 9) №470 від 18.12.2024 «Про визначення підприємств паливно-енергетичного комплексу критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період (Протокол № 57)» АТ «Жовтнева ЦЗФ» підтверджено статус критично важливого підприємства для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період. Починаючи з серпня 2024 року на території де знаходиться підприємство посилилися обстріли з боку Російської Федерації, тільки за останній час у результаті ракетного обстрілу з важкого озброєння відбулося влучання з подальшим виникненням пожежі на території АТ «Жовтнева ЦЗФ», суттєво пошкоджено цілісний майновий комплекс підприємства. 31.08.2024 та 02.10.2024 внаслідок ракетного обстрілу були пошкоджені будівлі АТ «Жовтнева ЦЗФ». За цим фактом Головним Управління СБУ у Донецькій та Луганській областях зареєстровано кримінальне провадження №0002740 від 31.08.2024 та №0003303 від 02.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 438 Кримінального кодексу України. Сертифікатом ТПП України № 3100-25-0298 засвідчено форс-мажорні обставини за якими АТ «Жовтнева ЦЗФ» не мало змоги виконувати свої зобов`язання перед контрагентами. Підприємство власними силами, засобами та коштами здійснює відновлення виробничих потужностей, з метою забезпечення безпеки енергетичної системи України та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, несе додаткові фінансові витрати та позбавлене можливості отримувати прибуток. За таких обставин, а також у зв`язку з тім що за накладною № 49497613 за перевезення вантажу було сплачено провізну плату та додаткові збори за всю відстань перевезення вантажу, за повну вагу вказану в перевізному документі, що підтверджується даними графи 34 накладній, залізниця фактично отримала надлишкову плату (переплату) залізничного тарифу, оскільки АТ «Жовтнева ЦЗФ» здійснило оплату провізної плати та додаткових зборів за недовантажену масу вантажу. Будь-яких збитків внаслідок того, що відповідачем було зазначено не вірна маса вантажу у залізничній накладній позивач не зазнав, вважаємо, що розмір штрафу повинен бути зменшений та становити не більше однієї провізної плати спірного вагону та складати 24396,00 грн.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Частиною 1 ст. 233 Господарського кодексу України передбачено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

При вирішенні питання щодо можливості зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню, слід враховувати майнові інтереси відповідача та інтереси позивача, які полягають у належному виконанні покладених законодавством завдань, у тому числі забезпечення безпеки усіх учасників залізничного перевезення та їх майнових інтересів, які в силу специфіки правовідносин, були поставлені відповідачем під загрозу через свою неправомірну поведінку.

В чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, необхідно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, звертаючись з клопотанням про зменшення розміру штрафу, відповідач повинен довести наявність обставин, які зумовлюють застосування зазначеної норми.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.09.2019 у справі №910/16925/18.

Встановлення розміру штрафу за неправильно зазначену масу вантажу Статутом залізниць України, а не договором, не позбавляє суд права зменшити розмір нарахованого штрафу, за наявності підстав передбачених законодавством.

Статутом не врегульоване питання зменшення розміру штрафу на відміну від законів Цивільного та Господарського кодексів України, які мають вищу юридичну силу порівняно із Статутом залізниць України, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України.

При цьому, відсутність можливості зменшення розміру штрафу, передбаченого законодавством, та його стягнення без врахування судом конкретних обставин справи, зокрема, характеру вчиненого порушення, негативних наслідків (в тому числі і можливих), та їх співмірності з розміром штрафних санкцій, може призвести до ситуації коли за різні по характеру та наслідкам правопорушення судом може бути стягнений один і той самий розмір штрафу, що, в свою чергу, не сприятиме виконанню завдання господарського судочинства щодо справедливого вирішення справи судом.

Системний аналіз Статуту залізниць України свідчить, що ним передбачена відповідальність для обох учасників перевезення.

При цьому, максимальна відповідальність (в частині штрафів) залізниці становить 30% провізної плати та стягується за затримку доставки вантажу на більш ніж 4 дні.

Відповідальність (в частині штрафів) відправника врегульована по іншому - 500% провізної плати у випадках, визначених п. п.118, 122 Статуту залізниць України, 200% у випадках, передбачених п. п. 36, 97 Статуту залізниць України.

Застосування п`ятикратного штрафу від провізної плати в першу чергу має дуже стимулюючу функцію для недопущення порушень і сприяння безпеці руху на залізниці, яка є стратегічним об`єктом (адже збитки, спричинені можливими аваріями відшкодовуються незалежно від сплати штрафу).

Однак, суд вважає, що неправильно зазначені в накладній відомості щодо маси (в частині зазначення в перевізному документі більшого розміру, ніж фактично завантажено) можна віднести до порушень, які можуть призвести до аварії на залізниці. Статутом залізниць України передбачений однаковий розмір штрафу як за порушення, які можуть призвести до аварії на залізниці, так і за порушення, які не можуть призвести до аварій на залізниці.

Зазначення в накладній маси (в частині зазначення в перевізному документі більшого розміру, ніж фактично завантажено) (так зване недовантаження) ніяким чином не впливають на правильну та безпечну організацію руху залізничного транспорту.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відсутня легітимна мета та розумність застосування п`ятикратного штрафу від провізної плати за визначені п. 122 Статуту залізниці України порушення, які не можуть призвести до аварії на залізниці.

Відповідальність, за недоведеністю умисно недобросовісних дій відправника з метою заподіяння шкоди залізниці, не може мати наслідком стягнення ще п`яти провізних плат, понад одну, яку залізниця вже одержала. Застосування такого розміру штрафної санкції не відповідає ступеню порушення та очевидно є надмірним тягарем для учасника у сфері перевезення залізничним транспортом.

Отже, стягнення штрафу у заявленому розмірі не відповідатиме критерію співмірності.

Як вже зазначено судом, системний аналіз Статуту залізниць України свідчить, що ним передбачена відповідальність для обох учасників перевезення.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права.

Враховуючи рівність суб`єктів господарської діяльності та принцип справедливості, враховуючи існування між сторонами договірних відносин, суд вважає за необхідне звернути увагу на численні висновки Верховного Суду щодо наявності у суду повноважень з вирішення питання щодо зменшення штрафних санкцій, які застосовуються до перевізника (залізничної дороги) на підставі положень Статуту залізниць України

Наведений підхід підтверджується усталеною судовою практикою з цього питання. Так, Верховний Суд у постановах від 05.04.2018 у справі №905/1180/17, від 11.09.2018 у справі №905/64/18, від 13.03.2018 у справі №905/1243/17, від 13.02.2018 у справі №905/725/17, від 26.03.2020 у справі №916/2154/19, від 30.03.2023 у справі №904/934/22, від 06.06.2023 у справі №904/1289/22, від 22.06.2023 у справі №904/822/22, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про можливість зменшення розміру штрафу, передбаченого Статутом залізниць України, на підставі статей 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського Кодексу України.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність у суду повноважень на зменшення штрафу, який передбачений Статутом залізниць України, з урахуванням доведення стороною згідно з приписами ст.74 Господарського процесуального кодексу України, ст.233 ГК України того, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Суд також відзначає, що в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку.

Вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст.86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При реалізації права на зменшення розміру неустойки судом враховуються певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість такого випадку. При цьому, саме на відповідача покладається обов`язок довести винятковість конкретного випадку та надати відповідні належні та допустимі докази на підтвердження цього.

Суд також зауважує на тому, що позивач є також господарюючим суб`єктом, як і відповідач, та несе відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності.

Підприємництвом, за положеннями ст. 42 Господарського кодексу України, є самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

При цьому здійснення підприємницької діяльності на власний ризик означає покладення на підприємця тягаря несприятливих наслідків такої діяльності.

Так, відповідач послався, зокрема, на те, що АТ «Жовтнева ЦЗФ» є вуглезбагачувальним підприємством яке територіально знаходиться в місті Білицьке Покровський район Донецької області, та є об`єктом критичної інфраструктури паливно-енергетичного сектору.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022 (діяв до 20.03.2025), Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 28.02.2025 (набрав чинності 20.03.2025) територія Добропільської міської територіальної громади включена до переліку територій, можливих бойових дій - 24.02.2022.

Відповідач наполягає, що у 2024 році результаті ракетного обстрілу з важкого озброєння відбулося влучання з подальшим виникненням пожежі на території АТ «Жовтнева ЦЗФ», суттєво пошкоджено цілісний майновий комплекс підприємства.

Суд визнає загальновідомими обставинами згідно ч. 3 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини щодо ракетних обстрілів у 2024 2025 роках Добропільської міської територіальної громади, що підтверджується численними публікаціями у мережі Інтернет.

Отже, відповідач не може здійснювати повноцінно господарську діяльність, що впливає на його фінансовий стан.

Крім того, завантаження вагону масою, що є менша, ніж можливе завантаження за нормативами, не завдала ніякою шкоди та збитків залізниці, а також таке завантаження ніяким чином не впливало на безпеку руху залізничного транспорту.

Між тим, чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного у сукупності, враховуючи дискреційність повноважень щодо зменшення розміру штрафних санкцій, виходячи з необхідності дотримання балансу інтересів обох сторін, в умовах воєнного стану, введеного за наслідком збройної агресії Росії проти України, враховуючи, що відповідач здійснює свою підприємницьку діяльність на території можливих бойових дій, суд вважає справедливим, доцільним, обґрунтованим, таким, що цілком відповідає принципу верховенства права висновок щодо необхідності зменшення розміру штрафу на 50% від заявленої суми, що буде адекватною та співрозмірною компенсацією за порушений інтерес позивача у конкретному випадку, отже до стягнення підлягає штраф розмірі 60990,00грн, в іншій частині позовних вимог щодо стягнення штрафу позивачу слід відмовити.

При цьому необхідно зазначити, що таке зменшення розміру штрафу суд вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для відповідача, так і для позивача.

Згідно з положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з правилами частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, суд вважає за необхідне покласти на відповідача судові витрати в розмірі 2422,40 грн судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 74, 76, 129, 236-241, 250-252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця», м.Дніпро до Акціонерного товариства «Жовтнева ЦЗФ», м.Добропілля, м.Білицьке про стягнення штрафу у сумі 121980,00 грн задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Жовтнева ЦЗФ», м.Добропілля, м.Білицьке (85043, Донецька обл., м.Добропілля, м.Білицьке, вул.Красноармійська, буд.1-а, ) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м.Київ, вул.Єжи Ґедройця, буд.5, ) в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (49038, м.Дніпро, пр-т Дмитра Яворницького, буд.108, ) штраф у розмірі 60990,00грн, судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 25.04.2025.

Суддя Г.Є. Курило