номер провадження справи 26/42/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

22.04.2025 Справа № 908/2948/23(908/3701/23)

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя Юлдашев Олексій Олексійович, розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом арбітражної керуючої Камінської Анни Анатоліївни (61093 м. Харків вул. Терихівська 7/9)

до відповідачів - 1/ ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 )

2/ Акціонерного товариства БАНК КРЕДИТ ДНІПРО, (01033, м. Київ, вул. Жилянська, 32)

про визнання недійсним договору застави № 240223-ЗАВ від 24.02.2023 року

в межах справи № 908/2948/23

про неплатоспроможність - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 )

кредитори 1/ Акціонерне товариство Банк Кредит Дніпро

2/ ОСОБА_2

3/ Головне управління ДПС у м. Києві як відокремлений підрозділ ДПС

Представники сторін:

від позивача не з`явився

від відповідача 1 Литвиненко С.С.

від відповідача-2 Левченко Ю.В. (в режимі відеоконференції)

арбітражний керуючий Камінська А.А.

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області 18.12.2023 надійшла позовна заява арбітражного керуючого Микитьона Віктора Васильовича до відповідачів ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», про визнання недійсним договору застави № 240223-ЗАВ від 24.02.2023 року, для розгляду в межах справи № 908/2948/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

Також арбітражним керуючим Микитьоном В.В. було подано клопотання про відмову від позовної заяви про визнання недійсним договору застави № 240223-ЗАВ від 24.02.2023 року.

Ухвалою суду від 18.01.2024 року вирішено зокрема розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Розглянувши клопотання арбітражного керуючого Микитьона В.В. про відмову від позову про визнання недійсним договору застави № 240223-ЗАВ від 24.02.2023 року, суд дійшов висновку, що клопотання арбітражного керуючого Микитьона В.В. не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, поданою в порядку, визначеному статтею 7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони порушили права боржника або кредиторів, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив іншій особі або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування.

У разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною першою або другою цієї статті, сторона за таким правочином зобов`язана повернути боржнику майно, яке вона отримала від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

За результатами розгляду заяви арбітражного керуючого або кредитора про визнання недійсним правочину боржника господарський суд ухвалює рішення.

Водночас, приймаючи заяву про відмову від позову, суд має пересвідчитись чи не суперечать такі дії інтересам боржника та кредиторів у справі про неплатосрпоможність, а також чи буде забезпечений баланс інтересів усіх учасників судового процесу.

Принцип добросовісності це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб (постанова ВC у складі колегії суддів КГС від 8 травня 2018 року у справі № 910/1873/17 ).

Неприпустимість зловживання процесуальними правами визначена законодавцем у якості однієї з основних засад господарського судочинства (п. 11 ч. 2 ст. 2 ГПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК зловживання процесуальними правами у господарському процесі не допускається.

Згідно з актуальною практикою ЄСПЛ, роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі «Шульга проти України», no. 16652/04, від 02.12.2010 р.); запобігати неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (рішення ЄСПЛ у справі «Мусієнко проти України», no. 26976/06, від 20.01.2011р. ).

У § 66, 69 рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України» наголошується, що нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 3 ч.2 ст. 43 ГПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства. Перелік таких дій, наведений законодавцем у ст. 43 ГПК України, має невичерпний характер. Таким чином, ознаки зловживання може набувати користування будьяким процесуальним правом, здійснення якого суперечить його призначенню, основній меті його використання та завданням господарського судочинства.

Зазначений висновок є справедливим і щодо права на відмову від позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

В світлі принципів верховенства права і справедливості, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін тощо, функції судової системи, гарантії судочинства та процесуальні засоби не можуть застосовуватися виключно задля забезпечення інтересів лише однієї зі сторін господарської справи. Адже суд, розглядаючи позов конкретної особи, не обслуговує інтереси конкретного позивача, а діє відповідно до принципу верховенства права, справедливості та завдань судочинства. Ефект судочинства знано ширший: навіть розглядаючи претензію позивача, суд, дослідивши обставини справи та надані на їх підтвердження докази, може захистити інтереси і відповідача, і необмеженого кола осіб, що пов`язані з позивачем. Тобто, йдеться не про обмежений, «векторний» захист, а про утвердження справедливості для усіх учасників спірного правовідношення, споживачів, та й загалом публічного господарського порядку.

Згідно приписів ч.6 ст.12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) - господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" .

21.10.2019 введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства, відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень якого, з дня введення його в дію визнані такими, що втратив чинність Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Відповідно до ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства арбітражний керуючий - це фізична особа, яка отримала відповідне свідоцтво та інформація про яку внесена до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Кодексу України з процедур банкрутства під час реалізації своїх прав та обов`язків арбітражний керуючий зобов`язаний діяти добросовісно, розсудливо та з метою, з якою ці права та обов`язки надано (покладено).

Згідно ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства розпорядник майна - арбітражний керуючий, призначений господарським судом для здійснення процедури розпорядження майном.

Беручи до уваги вищевикладене, суд критично оцінює доводи арбітражного керуючого Микитьона В.В. викладені в клопотанні про відмову від позову про визнання недійсним договору застави № 240223-ЗАВ від 24.02.2023 року, оскільки вважає що відмова від позову завдасть шкоди інтересам боржника та кредиторів у справі про № 908/2948/23 про неплатоспроможність Гряник Я.М.

Водночас, від арбітражної керуючої Камінської Анни Анатоліївни надійшла про здійснення процесуального правонаступництва в якій остання просить замінити арбітражного керуючого Микитьона В.В. на арбітражного керуючого Камінську А.А.

Розглянувши заяву арбітражної керуючої Камінської Анни Анатоліївни про здійснення процесуального правонаступництва, суд дійшов висновку, що заява про здійснення процесуального правонаступництва підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства, арбітражний керуючий - фізична особа, яка отримала відповідне свідоцтво та інформація про яку внесена до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України.

Згідно положень статті 12 Кодексу України з процедур банкрутства Арбітражний керуючий користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією, ліквідатора відповідно до законодавства.

Відповідно до статті 113 Кодексу України з процедур банкрутства Провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою 5 Кодексу України з процедур банкрутства.

В свою чергу, положеннями статті 114 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що у справах про неплатоспроможність фізичної особи суд призначає арбітражного керуючого, який користується всіма правами арбітражного керуючого відповідно до законодавства.

У відповідності до положень ч. 1ст. 52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Таким чином, враховуючи імперативні приписи статті 52 ГПК України, якою встановлено правові підстави для здійснення правонаступництва, суд вбачає за можливе здійснити процесуальне прованаступництво та замінити арбітражного керуючого Микитьона В.В. на арбітражного керуючого Камінську А.А.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 42 ГПК України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Відповідно до приписів пункту четвертого частини п`ятої ст. 13 ГПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цих кодексом.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання. Підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Згідно із п. 1, 3 ч. 2 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження у випадках, визначених частиною другою статті 202 цього Кодексу; інших випадках, коли питання, визначені частиною другою статті 182 цього Кодексу, не можуть бути розглянуті у даному підготовчому засіданні.

Відповідно до ч. 7 ст. 183 ГПК України, у разі відкладення підготовчого засідання або оголошення перерви підготовче засідання продовжується з стадії, на якій засідання було відкладене або у ньому була оголошена перерва.

Приймаючи до уваги вищевикладене, заслухавши пояснення представників відповідачів, з метою надання можливості сторонам подати суду докази на підтвердження своїх вимог і заперечень, заявити відповідні заяви та клопотання, з метою всебічного, повного та об`єктивного встановлення всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає за доцільне підготовче засідання відкласти.

Керуючись ст.ст. 42, 182, 183, 197, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволені клопотання арбітражного керуючого Микитьона В.В. про відмову від позову про визнання недійсним договору застави № 240223-ЗАВ від 24.02.2023 року.

Задовольнити заяву арбітражної керуючої Камінської Анни Анатоліївни про здійснення процесуального правонаступництва.

Замінити арбітражного керуючого Микитьона Віктора Васильовича на арбітражну керуючу Камінську Анну Анатоліївну.

Відкласти підготовче засідання на 29.04.2025р. о 15-00, в режимі відеоконференції.

Засідання суду відбудеться в приміщенні Господарського суду Запорізької області за адресою: 69001, м. Запоріжжя, вул. Гетьманська, 4.

Запропонувати сторонам надати суду додаткові документальні докази по справі до розгляду справи по суті.

Копії даної ухвали направити сторонам у справі.

Ухвала набирає законної сили у день її винесення 22.04.25.

Ухвалу складено та підписано-28.04.25.

Суддя О.О. Юлдашев