ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"02" травня 2025 р. Справа№ 910/15723/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Барсук М.А.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

Розглянувши клопотання Виконавчого комітету Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області про звільнення від сплати судового збору за подачу

апеляційної скарги Виконавчого комітету Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2025 (повний текст складено 24.03.2025)

у справі №910/15723/24 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Виконавчого комітету Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"

про стягнення 1 660 909,00 грн, -

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшов позов Виконавчого комітету Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" про стягнення 1 660 909,00 грн збитків, які складаються із:

суми 1 051 487,49 грн у вигляді різниці між вартістю природного газу, який був поставлений позивачу постачальником "останньої надії" у грудні 2021 року та оплачений позивачем (сумою коштів, стягнутої за рішенням суду у справі № 904/4108/22), та вартістю газу, встановленої в укладеному із відповідачем договорі № 03-1145/21-БО-Т про постачання газу від 22.11.2021, яку позивач мав сплатити у випадку належного виконання відповідачем договірних зобов`язань;

суми 434 609,62 грн у вигляді стягнутих за рішенням суду у справі № 904/4108/22 з позивача пені в розмірі 108 361,25 грн, 3% річних в розмірі 29 191,19 грн та інфляційних втрат у розмірі 297 057,18 грн на користь ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України";

суми 174 812,56 грн у вигляді інфляційних втрат, нарахованих на суму збитків в розмірі 1 486 097,11 грн, заподіяних внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором № 03-1145/21-БО-Т про постачання газу від 22.11.2021.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.03.2025 у справі №910/15723/24 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Виконавчий комітет Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2025 у справі №910/15723/24 та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/15723/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: Барсук М.А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.

Ухвалою суду від 21.04.2025 апеляційну скаргу Виконавчого комітету Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області на рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2025 у справі №910/15723/24 залишити без руху, надавши скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків шляхом подання доказів доплати судового збору в сумі 37 370,45 грн.

01.05.2025 на адресу Північного апеляційного господарського суду через підсистему «Електронний суд» від представника Виконавчого комітету Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області надійшло клопотання про звільнення від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.

В обґрунтування даного клопотання заявник посилається на те, що позивач є органом місцевого самоврядування, а предметом позову є стягнення коштів до бюджету Червоногригорівської селищної громади, які могли та повинні були спрямовані на першочергові потреби Червоногригорівської селищної територіальної громади, зокрема на соціальний захист та заходи, направлені на достатній життєвий рівень населення Червоногригорівської селищної громади.

Також заявник посилається на те, що при зверненні до суду апеляційної інстанції скаржником мав бути сплачений судовий збір в сумі 29 896,38 грн, а не 37 370,45 грн.

Вивчивши подане клопотання, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено вичерпний перелік підстав, коли позивачі звільняються від сплати судового збору у всіх інстанціях.

Приписами ст.8 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Згідно з частиною другою статті 8 зазначеного вище Закону суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.01.2021 у справі №094/2276/18, умови, визначені ст. 8 вказаного Закону, диференційовані за суб`єктним та предметним застосуванням.

Так, умови, визначені у п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 8 вказаного Закону, можуть застосовуватися лише до фізичних осіб, котрі перебувають у такому фінансовому стані, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру їх річного доходу, та до позивачів, що мають певний соціальний статус - є військовослужбовцями, батьками, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокими матерями (батьками), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; особами, які діють в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Слід зазначити, що встановлений ст. 8 Закону України «Про судовий збір» перелік умов, для звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення є вичерпним.

Із системного аналізу змісту норм зазначеної статті вбачається, що положення п.п. 1 та 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення п. 3 ч. 1 ст. 8 вказаного Закону можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі № 0940/2276/18).

З огляду на зазначене, приписи п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» поширюються на окремі категорії суб`єктів, які є фізичними особами та не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію.

Так, предметом спору у даній справі не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, а тому на позивача не поширюються положення п. 3 ч. 1 ст. 8 вказаного Закону України «Про судовий збір».

Доводи заявника, що стягнуті кошти будуть направлені на першочергові потреби Червоногригорівської селищної територіальної громади, зокрема на соціальний захист, не змінюють того, що предметом даного спору не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Так, Велика Палата Верховного Суду у п.48 постанови від 14.01.2021р. у справі №0940/2276/18 зазначила, що «юридична особа не позбавлена права звернутися із клопотанням про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, і суд за результатами розгляду цього клопотання не обмежений у праві на власний розсуд відстрочити або розстрочити таку сплату…». Між тим, відповідно до п.37 цієї постанови навіть за наявності умов для відстрочення сплати судового збору, таке відстрочення за змістом ст.8 Закону України «Про судовий збір» є правом, а не обов`язком суду.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України», від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України», зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена.

Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»).

Таким чином, обмеженням права на доступ до суду, зокрема, є визначений в ГПК України обов`язок заявника при зверненні до суду сплачувати судовий збір.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі Креуз проти Польщі, no. 28249/95, від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

З цих підстав, колегія суддів дійшла до висновку про відмову у задоволені клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Стосовно доводів заявника про невірне визначення суми судового збору, яка підлягала сплаті при подачі апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.

Підпунктом 4 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено розмір ставки за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду, що становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви, скарги.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, зокрема, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлена ставка судового збору у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (частина 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

З огляду на заявлені позовні вимоги (стягнення 1 660 909,00 грн), обґрунтованою ставкою судового збору за подачу позову до суду першої інстанції було 24 913,63 грн.

Дійсно, відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Водночас, дана норма передбачає пониження розміру судового збору, який має бути сплачений при подачі документів в електронній формі. Частина 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" не змінює самого ставки судового збору, передбаченого ч. 2 ст. 4 даного Закону.

Підпунктом 4 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено розмір ставки за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду, що становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви, скарги.

Оскільки ставкою судового збору, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, було 24 913, 63 грн (1,5 % від ціни позову - 1 660 909,00 грн), а апеляційну скаргу апелянтом подано у паперовій формі шляхом поштового направлення, а тому позивач при оскарженні рішення суду має сплатити судовий збір в сумі 37 370,45 грн (24 913,63 грн * 150 %)

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.10.2023 у справі №910/10939/22, вирішуючи питання щодо наслідків відмови суду в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, дійшла висновку, що прийнявши рішення про відмову у звільненні від сплати судового збору, апеляційний господарський суд має постановити відповідну ухвалу, направити її заявнику та переконатись, що він отримав цю ухвалу і має розумний строк для сплати судового збору та подання заяви про продовження або поновлення строку на усунення недоліків разом з доказами сплати судового збору.

Відповідно до частини шостої статті 260 ГПК України такий строк не повинен перевищувати п`яти днів з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст.174, 234, 258, 260 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у задоволенні клопотання Виконавчого комітету Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області про звільнення від сплати судового збору за подачу за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2025 у справі №910/15723/24.

2. Копію ухвали у справі №910/15723/24надіслати учасникам справи.

Головуючий суддя М.А. Барсук

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко