СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. Харків Справа № 922/2553/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Здоровко Л.М. , суддя Тихий П.В.,

за участю секретаря судового засідання Фурсової А.М.,

за участю представників сторін:

від позивача - Пчолкіна Л.В. (в залі суду) - за довіреністю від 19.04.2025 (адвокат),

від 1-го відповідача - Пантелей В.В. (в залі суду) - на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АХ №1215511 від 05.03.2025,

від 2-го відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "Патріот" (вх.№3181Х/2)

на рішення Господарського суду Харківської області від 12.12.2024 (повне рішення складено 20.12.2024, суддя Юрченко В.С.)

у справі №922/2553/24

за позовом Акціонерного товариства "ОТП Банк", місто Київ,

до:

першого відповідача - Приватного сільськогосподарського підприємства "Патріот", село Рясне, Харківська область,

другого відповідача - ОСОБА_1 , смт. Золочів, Харківська область,

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Акціонерне товариство "ОТП Банк", звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Приватного сільськогосподарського підприємства "Патріот" та ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за кредитом у сумі 3 349 619,03 грн та заборгованості по відсоткам у сумі 645 946,02 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 12.12.2024 позов задоволено повністю. Стягнуто солідарно з Приватного сільськогосподарського підприємства "Патріот" (62233, Харківська область, Золочівський район, село Рясне, вулиця Підлісна, будинок 2-А; ), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "ОТП Банк" (01033, місто Київ, вулиця Жилянська, будинок 43; ) суму заборгованості за кредитом у розмірі 3 349 619, 03 грн (три мільйони триста сорок дев`ять тисяч шістсот дев`ятнадцять), суму заборгованості по відсоткам у розмірі 645 946,02 грн (шістсот сорок п`ять тисяч дев`ятсот сорок шість), а також судові витрати (сплачений судовий збір) судовий збір у розмірі 47 946, 78 грн (сорок сім тисяч дев`ятсот сорок шість).

Приватним сільськогосподарським підприємством "Патріот" 31.12.2024 через підсистему "Електронний Суд" подано до Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, 1-й відповідач просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 12.12.2024 у справі №922/2553/24 повністю і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування заявлених вимог вказує про таке:

- позивач в порушення умов кредитного договору нарахував проценти за користування кредитними коштами без врахування державної підтримки у вигляді компенсації процентів;

- позивачем у позовній заяві не зазначено пункти договорів, які ним були застосовані при нарахування процентів та визначенні строку користування кредитним лімітом. Позовна заява не містить обґрунтування застосування процентної ставки у 2024 році, незважаючи на положення договору про зміну № 2 від 02.08.2023 до договору про надання банківських послуг № CR 21-1044/700-2 від 22.12.2021, яким визначено дату припинення чинності лімітом банківської послуги - 25.12.2023 (пункт 1.1.1.4);

- позивачем здійснено нарахування процентів за користування кредитом поза межами строку чинності кредитного ліміту, що суперечить правовим висновкам Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеним в постанові від 25.07.2023 у справі № 910/19891/20;

- суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про призначення судової економічної експертизи. Враховуючи складність справи, особливості правового регулювання порядку наданих розрахунків за договором про надання банківських послуг значний період та обсяг виникнення заборгованості, а також приймаючи до уваги те, що для правильного вирішення спору мають значення правильність розрахунку позовних вимог, вважає за необхідне застосування спеціальних знань. Відповідач вважає відмову у призначенні судової експертизи порушенням процесуального законодавства під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.12.2024 апеляційна скарга у справі №922/2553/24 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Тихий П.В., суддя Мартюхіна Н.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.01.2025 апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "Патріот" на рішення Господарського суду Харківської області від 12.12.2024 у справі №922/2553/24 залишено без руху. Постановлено апелянту усунути недоліки апеляційної скарги, а саме надати суду:

- докази направлення копії апеляційної скарги ОСОБА_1 ;

- докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду у сумі 71 920,17 грн.

17.01.2025 (дата реєстрації канцелярією суду), після постановлення апеляційним господарським судом ухвали без руху, через підсистему "Електронний суд" від апелянта надійшли докази сплати судового збору за апеляційний перегляд рішення Господарського суду Харківської області від 12.12.2024 у сумі 71 920,17 грн. До заяви також надані документи, що підтверджують направлення копії апеляційної скарги ОСОБА_1 , а саме, опис вкладення у цінний на адресу другого відповідача.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства "Патріот" на рішення Господарського суду Харківської області від 12.12.2024 у справі №922/2553/24; призначено справу до розгляду; витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/2553/24; встановлено сторонам у справі строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв і клопотань по суті справи та з процесуальних питань - 15 днів з дня вручення даної ухвали.

23.01.2025 матеріали справи № 922/2553/24 надійшли до Східного апеляційного господарського суду.

03.02.2025 через підсистему «Електронний суд» Акціонерним товариством «ОТП Банк» подано відзив на апеляційну скаргу (вх.№ 1528), в якому позивач просить залишити апеляційну скаргу ПСП «Патріот» на рішення Господарського суду Харківської області від 12.12.2024 у справі № 922/2553/24 без задоволення, рішення суду - без змін.

В обґрунтування своєї позиції у справі вказує про таке:

- суд першої інстанції на підставі належних та допустимих доказів встановив факт укладення відповідачами із банком кредитного договору та договору поруки, надання банком кредитних коштів у заявленому обсязі, факт невиконання позичальником боргових зобов`язань, перевірив правильність наданого банку розрахунку боргу, у результаті чого дійшов правового висновку про наявність підстав для задоволення позову;

- суд першої інстанції надав належну правову оцінку доводам 1-го відповідача щодо неправомірності нарахування відсотків після 25.12.2023, зазначивши, що цей строк стосується припинення чинності окремої банківської послуги, що надана на підставі кредитного договору, а саме кредитної лінії з лімітом 5 222 957, 85 грн з урахуванням змін відповідно до додаткової угоди № 2 від 02.08.2023, тоді як «строк договору», погоджений сторонами згідно пунктом 4 договору встановлено до « 15» грудня 2025 року, й, відповідно, ще не сплинув;

- постанови Верховного Суду, на які посилається 1-й відповідач, не є подібними до спірних правовідносин;

- апеляційна скарга має досить формальний характер, зводиться до повторення доводів, яким судом вже надано належну правову оцінку, 1-й відповідач не посилається на докази, що можуть переважити доводи позивача у позовній заяві, як того вимагає ст. 79 ГПК України, а всі його доводи щодо незгоди із розміром боргу зводяться до припущень.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2025 у зв`язку з відпусткою судді Мартюхіної Н.О. апеляційна скарга у справі №922/2553/24 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Здоровко Л.М., суддя Тихий П.В.

В судовому засіданні 06.03.2025 оголошено перерву до 15.04.2025.

08.04.2025 через підсистему «Електронний суд» Приватного сільськогосподарського підприємства "Патріот" подано додаткові пояснення у справі (вх.№ 4395), в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 12.12.2024 у справі №922/2553/24 і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Щодо поданих 1-м відповідачем доповнень до апеляційної скарги у справі, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Стаття 266 ГПК України передбачає можливість доповнення, зміна або відкликання апеляційної скарги або відмови від неї. Так, згідно ч. 1 вказаної статті, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Повний текст оскаржуваного рішення було складено 20.12.2024, тобто строк на апеляційне оскарження закінчився 09.01.2025.

Відповідно до відмітки на тексті наданого 1-м відповідачем доповнення до апеляційної скарги вбачається подання процесуального документу через підсистему «Електронний суд» 07.04.2025, що виходить за межі 20-денного строку на можливість подання доповнень до апеляційної скарги.

В силу приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Клопотання про поновлення строку для подачі доповнення до апеляційної скарги скаржником не заявлялося, у зв`язку з чим у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для прийняття поданих стороною доповнень і вони підлягають залишенню без розгляду на підставі ст. 118 ГПК України.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про залишення без розгляду доповнень до апеляційної скарги Приватного сільськогосподарського підприємства «Патріот», як таких, що подані після закінчення процесуального строку.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що подані доповнення до апеляційної скарги долучаються до справи, водночас, справа буде розглядатися в межах, в яких повинні встановлюватися обставини і досліджуватися докази в порядку ч. 5 ст. 270 ГПК України.

В судовому засідання 15.04.2025 представник 1-го відповідача підтримав вимоги поданої у справі апеляційної скарги, просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив суд рішення Господарського суду Харківської області від 12.12.2024 у справі № 922/2553/24 залишити без змін.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України.

У відповідності до статті 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 ГПК України, а також відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.12.2021 між ПСП "Патріот" (надалі - позичальник/відповідач-1) та Акціонерним товариством "ОТП Банк" (надалі - позивач/банк) укладено договір про надання банківських послуг № CR 21-1044/700-2 зі змінами та доповненнями (надалі - кредитний договір).

Крім того, між позивачем та 1-м відповідачем було укладено договір про зміну № 1 від 24.01.2023 до договору про надання банківських послуг № CR 21-1044/700-2 від 22.12.2021, відповідно до умов якого сторони узгодили зміну ліміту банківської послуги.

02.08.2023 між сторонами укладено договору про зміну № 2 до договору про надання банківських послуг № CR 21-1044/700-2 від 02.08.2023, відповідно до умов якого сторони домовились викласти пункти 1.1 договору про надання банківських послуг в новій редакції.

Відповідно до вказаного вище договору про надання банківських послуг № CR 21-1044/700-2 від 22.12.2021 зі змінами та доповненнями, першому відповідачу було надано кошти на загальну суму 5 212 443,15 грн на підставі кредитних заявок та меморіальних ордерів, з процентною ставкою - індекс UIRD 3 міс. + 7% річних.

Крім того, в забезпечення договору про надання банківських послуг № CR 21-1044/700-2 від 22.12.2021 було укладено договір поруки № SR 21-1417/700 від 22.12.2021 (надалі - договір поруки) між АТ "ОТП Банк" та ОСОБА_1 (надалі - поручитель/відповідач 2), у відповідності до пункту 2 якого поручитель поручається перед банком за виконання клієнтом боргових зобов`язань. Поручитель відповідає перед банком за порушення (невиконання та/або неналежне виконання) боргових зобов`язань клієнтом. Порукою забезпечується виконання боргових зобов`язань у повному обсязі. Порука та солідарний обов`язок поручителя перед банком виникають з моменту укладення договору поруки та є чинними протягом всього строку (терміну) дії боргових зобов`язань.

04.07.2024 банк направив на адресу 1-го відповідача досудову вимогу за вих.№ 73-3-2/1135 від 04.07.2024, за якою вимагав погасити заборгованість за кредитним договором протягом 7 (семи) банківських днів з дня її пред`явлення банком.

Крім того, банком на адресу 2-го відповідача було направлення повідомлення про порушення за вих. № 73-3-2/1136 від 04.07.2024, за яким позивач вимагав виконати порушене зобов`язання у триденний строк з моменту направлення цієї вимоги.

Однак, як зазначає позивач, вказані вимоги з боку відповідачів виконані не були.

У зв`язку з порушенням клієнтом взятих на себе зобов`язань за договором про надання банківських послуг № CR 21-1044/700-2 від 22.12.2021, через не сплату сум кредиту та відсотків, банк звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів (як позичальника так і поручителя) заборгованості, яка складає: - 3 349 619, 03 грн. - сума заборгованості за кредитом; - 645 946, 02 грн.- сума заборгованості по відсоткам.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), яка кореспондується з приписами ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 статті 174 Господарського кодексу України унормовано, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Цивільні зобов`язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. Частиною 7 статті 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Як свідчать матеріали справи, 22 грудня 2021 року між ПСП "Патріот" (надалі - позичальник/відповідач-1) та Акціонерним товариством "ОТП Банк" (надалі - позивач/банк) був укладений договір про надання банківських послуг № CR 21-1044/700-2 зі змінами та доповненнями (надалі - договір).

Даний договір підписаний уповноваженими особами та скріплено печатками. Договір у встановленому порядку не оспорений; не розірваний; не визнаний недійсним.

Місцевий господарський суд, оцінивши зміст договору про надання банківських послуг № CR 21-1044/700-2 від 22.12.2021, зі змінами та доповненнями, правомірно встановив, що за своєю правовою природою даний договір є кредитним договором, предметом якого є грошові кошті в національній валюті.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на неналежне виконання відповідачами взятих на себе зобов`язань за кредитним договором та договором поруки, просив стягнути солідарно з них заборгованість у сумі 3349619,03грн та заборгованості по процентам в розмірі 645946,02грн.

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (постанова Верховного Суду від 30.11.2022 р. у справі № 334/3056/15 ).

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В ході апеляційного перегляду оскаржуваного рішення колегія суддів відзначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 р. у справі № 129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.06.2024 р. у справі № 902/1302/22 (902/388/22).

Як вбачається з матеріалів справи, до позовної заяви Акціонерним товариством "ОТП Банк" додано кредитні заявки, які слугували підставою для надання 1-му відповідачу кредитних траншів за кредитним договором № CR 21- 1044/700-2_1 від 22 грудня 2021 року (а. с. 54-65, том 1).

Розрахунок заборгованості позивач підтверджує відповідними банківськими виписками, які суд першої інстанції визнав належними доказами при вирішенні спору (т.1, а.с. 43-53).

Колегія суддів зазначає, що така правова позиція суду є усталеною. Зокрема, у постановах від 21 вересня 2022 року у справі № 381/1647/21 (провадження № 61-2539св22), від 07 грудня 2022 року у справі № 298/825/15-ц (провадження № 61-7567св22), від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 (провадження № 61-9710св22) Верховний Суд вказав, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеними правилами вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Такого ж змісту правова норма зазначена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Як свідчить дані з виписки по рахунку № НОМЕР_2 , яка міститься в матеріалах справи, в межах дії договору позивачем відповідачу-1 видано наступні кредитні кошти, а саме:

1. Згідно кредитної заявки № 1 від 25 січня 2023 року та меморіального ордеру № 31986067 від 25 січня 2023 року на суму 1 170 760,00 грн., із датою повернення траншу - 24 лютого 2023 року, процентна ставка - індекс UIRD 3 міс. + 7% річних;

У відповідності до виписки № 5120 надання траншу відбувалось за призначенням "Надання кредиту за кредитним договором № CR 21-1044/700-2_1 від 22.12.2021. Транш 144989/1 та його подальший облік".

Перше погашення за тілом кредиту траншу відбулося 14 липня 2023 року, згідно виписки по рахунку № НОМЕР_3 на суму 212 443, 15 грн. за призначенням "Повернення кредиту (ПСП "ПАТРІОТ"), кред. дог. 144989/1_F вiд 25.01.2023". Вказана сума була сторнована 09 серпня 2023 року, а погашення було проведено по рахунку № НОМЕР_2 .

У подальшому, зазначені у розрахунку погашення за тілом кредиту відбувалися по рахунку № 66:

23 січня 2024 року - 921 423,00 грн. - Повернення кредиту (ПСП "ПАТРІОТ"), кред. дог. 144989/1_FV вiд 25.01.2023

30 січня 2024 року - 36 893,85 грн. - Повернення кредиту (ПСП "ПАТРІОТ"), кред. дог. 144989/1_FV вiд 25.01.2023

Залишок заборгованості за траншем 144989/1 - 0 грн.

2. Згідно кредитної заявки № 2 від 30 січня 2023 року та меморіального ордеру № 37416301 від 30 січня 2023 року на суму 1 351 000,00 грн., із датою повернення траншу - 01 березня 2023 року, процентна ставка - індекс UIRD 3 міс. + 7% річних;

З виписки № 5120 вбачається надання траншу відбувалось за призначенням: "Надання кредиту за кредитним договором № CR 21-1044/700-2_1 від 22.12.2021. Транш 145469/1".

Наступне погашення за тілом кредиту відбулося 12 лютого 2024 року на суму 492 064.12 грн. з призначенням платежу: "Повернення кредиту (ПСП "ПАТРІОТ"), кред. дог. 145469/1_FV вiд".

Згодом, погашення за тілом кредиту відбулося 30 січня 2024 року на суму 100 000.00 грн. з призначенням платежу: "Повернення кредиту (ПСП "ПАТРІОТ"), кред. дог. 145469/1_FV вiд 30.01.2023" та 18 червня 2024 року га суму 100 000.00 грн.з призначенням платежу "Повернення кредиту (ПСП "ПАТРІОТ"), кред. дог.145469/1_FV вiд 30.01.2023"

Залишок заборгованості за траншем 145469/1 становить 658 935, 88 грн.

3. Згідно кредитної заявки № 3 від 07 лютого 2023 року та меморіального ордеру № 7466713 від 07 лютого 2023 року на суму 148 308,15 грн., із датою повернення траншу - 09 березня 2023 року, процентна ставка - індекс UIRD 3 міс. + 7% річних;

З виписки № 5120 вбачається надання траншу відбувалось за призначенням: "Надання кредиту за кредитним договором № CR 21-1044/700-2_1 від 22.12.2021. Транш 146282/1".

Жодних погашень траншу 146282/1 не відбувалося.

Залишок заборгованості за траншем 146282/1 становить 148 308,15 грн.

4. Згідно кредитної заявки № 5 від 14 лютого 2023 року та меморіального ордеру № 16484853 від 14 лютого 2023 року на суму 25 600,00 грн., із датою повернення траншу - 16 березня 2023 року, процентна ставка - індекс UIRD 3 міс. + 7% річних;

З виписки № 5120 вбачається надання траншу відбувалось за призначенням: з призначенням платежу: "Надання кредиту за кредитним договором № CR 21-1044/700-2_1 від 22.12.2021. Транш 147187/1".

Жодних погашень траншу 147187/1 не відбувалося.

Залишок заборгованості за траншем 147187/1 становить 25 600,00 грн.

5. Згідно кредитної заявки № 6 від 21 лютого 2023 року та меморіального № 25733691 від 21 лютого 2023 року на суму 178 325,00., із датою повернення траншу - 23 березня 2023 року, процентна ставка - індекс UIRD 3 міс. + 7% річних;

З виписки № 5120 вбачається надання траншу відбувалось за призначенням: "Надання кредиту за кредитним договором № CR 21-1044/700-2_1 від 22.12.2021. Транш 147897/1".

Жодних погашень траншу 147897/1 не відбувалося.

Залишок заборгованості за траншем 147897/1 становить 178 325,00 грн.

6. Згідно кредитної заявки № 7 від 21 лютого 2023 року та меморіального ордеру № 26039619 від 21 лютого 2023 року на суму 320 000,00 грн., із датою повернення траншу - 23 березня 2023 року, процентна ставка - індекс UIRD 3 міс. + 7% річних;

З виписки № 5120 вбачається надання траншу відбувалось з призначенням платежу: "Надання кредиту за кредитним договором № CR 21-1044/700-2_1 від 22.12.2021. Транш 147941/1".

Жодних погашень траншу 147941/1 не відбувалося.

Залишок заборгованості за траншем 147941/1 становить 320 000,00 грн.

7. Згідно кредитної заявки № 8 від 07 березня 2023 року та меморіального ордеру № 8092166 від 07 березня 2023 року на суму 216 400,00 грн., із датою повернення траншу - 06 квітня 2023 року, процентна ставка - індекс UIRD 3 міс. + 7% річних;

З виписки № 5120 вбачається надання траншу відбувалось з призначенням платежу: "Надання кредиту за кредитним договором № CR 21-1044/700-2_1 від 22.12.2021. Транш 149535/1".

Жодних погашень траншу 149535/1 не відбувалося.

Залишок заборгованості за траншем 149535/1 становить 216 400,00 грн.

8. Згідно кредитної заявки № 9 від 16 березня 2023 року та меморіального ордеру № 20302593 від 16 березня 2023 року на суму 792 050,00 грн., із датою повернення траншу - 16 березня 2023 року, процентна ставка - індекс UIRD 3 міс. + 7% річних;

З виписки № 5120 вбачається надання траншу відбувалось з призначенням платежу: "Надання кредиту за кредитним договором № CR 21-1044/700-2_1 від 22.12.2021. Транш 150463/1".

Жодних погашень траншу 150463/1 не відбувалося.

Залишок заборгованості за траншем 150463/1 становить 792 050,00 грн.

9. Згідно кредитної заявки № 10 від 20 березня 2023 року та меморіального ордеру № 25109538 від 20 березня 2023 року на суму 100 000,00 грн., із датою повернення траншу - 19.04.2023 року, процентна ставка - індекс UIRD 3 міс. + 7% річних;

З виписки № 5120 вбачається надання траншу відбувалось з призначенням платежу: "Надання кредиту за кредитним договором № CR 21-1044/700-2_1 від 22.12.2021. Транш 150952/1".

Жодних погашень траншу 150952/1 не відбувалося.

Залишок заборгованості за траншем 150952/1 становить 100 000,00 грн.

10. Згідно кредитної заявки № 11 від 27 березня 2023 року та меморіального ордеру № 34525421 від 27 березня 2023 року на суму 110 000,00 грн., із датою повернення траншу - 26 квітня 2023 року, процентна ставка - індекс UIRD 3 міс. + 7% річних;

З виписки № 5120 вбачається надання траншу відбувалось з призначенням платежу: "Надання кредиту за кредитним договором № CR 21-1044/700-2_1 від 22.12.2021. Транш 151855/1".

Жодних погашень траншу 151855/1 не відбувалося.

Залишок заборгованості за траншем 151855/1 становить 110 000,00 грн.

11. Згідно кредитної заявки № 12 від 31 березня 2023 року та меморіального ордеру № 40402566 від 31 березня 2023 року на суму 800 000,00 грн., із датою повернення траншу - 27 квітня 2023 року, процентна ставка - індекс UIRD 3 міс. + 7% річних.

З виписки № 5120 вбачається надання траншу відбувалось з призначенням платежу: "Надання кредиту за кредитним договором № CR 21-1044/700-2_1 від 22.12.2021. Транш 152370/1".

Жодних погашень траншу 152370/1 не відбувалося.

Залишок заборгованості за траншем 152370/1 становить 800 000,00 грн.

З огляду на представлені матеріали справи, беручи до уваги кредитні заявки, які слугували підставою для надання 1-му відповідачу кредитних траншів, а також відомості по рахунку № НОМЕР_2 , з яких можна прослідкувати рух кредитних коштів та їх суму, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що банк, як зобов`язання сторона договору, в повній мірі виконав свої обов`язки, надавши 1-иу відповідачу кредит в сумі, визначеній в кредитних заявках (загальна сума заборгованості склала 3 349 619,03 грн).

Будь-яких контррозрахунків та доказів, з яких би вбачався інший розмір заборгованості за кредитом (або відсутність такої заборгованості), 1- м відповідачем не надано суду першої та апеляційної інстанції.

За приписами частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України).

Так, «кредит» - банківська послуга, що надається банком без взяття на себе твердого зобов`язання, при якій клієнт може отримати від банку грошові кошти на певний строк на умовах повернення та платності (проценти), однією сумою або частинами, в розмірі, порядку та на умовах, встановлених у договорі (п. 1.2 кредитного договору). «Транш» - це частина кредиту, яка надається банком позичальнику на підставі його заяви про видачу кредитних коштів, на строк зазначеній у відповідній заяві та має бути повернута після його закінчення (п.п.1.2, 1.6 кредитного договору).

При цьому, кожний наданий банком у період з 25.01.2023 по 31.03.2023 транш є окремим зобов`язанням у розумінні приписів ст.509 ЦК України та ст.173 ГК України, яке має свій строк виконання.

Згідно змін до кредитних заявок від 09 серпня 2023 року, датою повернення всіх траншів - є дата 01 вересня 2023 року.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідне свідчить про помилковість доводів апеляційної скарги щодо припинення банківської послуги з повернення наданого кредиту за вказаним траншами лише з 25.12.2023.

За таких обставин суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду встановлено, що 1-й відповідач, отримавши кредитні кошти у повному обсязі, належним чином не виконував зобов`язань за договором щодо повернення кредиту у визначений договором строк (01.09.2023), внаслідок чого станом на момент звернення позивача з даним позовом до суду є таким, що прострочив виконання обов`язку по поверненню частини кредитних коштів у сумі 3 349 619,05 грн.

Щодо солідарного стягнення заборгованості.

Відповідно до ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

За приписами ч.1 ст.548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У статті 553 ЦК України зазначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Статтею 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Як вже було зазначено, з метою забезпечення належного виконання зобов`язань позичальника за договором про надання банківських послуг CR 21-1044/700-2 між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір поруки від 22.12.2021 №SR 21-1417/700.

Як вбачається з умов п. 2 договору поруки від 22.12.2021 № SR-1417/700, в силу поруки, створеної відповідно до умов договору поруки, поручитель поручається перед банком за виконання клієнтом боргових зобов`язань. Поручитель відповідає перед банком за порушення (невиконання та/або неналежне виконання) боргових зобов`язань клієнтом. Порукою забезпечується виконання боргових зобов`язань у повному обсязі. В разі зміни, в тому числі збільшенні розміру боргових зобов`язань клієнта за договором після укладення цього договору поруки, виконання таких збільшених боргових зобов`язань забезпечуються порукою в їх повному розмірі без укладення будь-яких додаткових договорі до цього договору поруки, а підписання поручителем цього договору поруки вважається попередньою згодою поручителя на зміну умов договору.

Відповідно до п. 3 договору поруки поручитель відповідає перед банком в тому ж обсязі, що і клієнт, в таких же порядку та строках, що і клієнт.

Таким чином, умовами укладеного між сторонами договору поруки передбачено згоду поручителя на збільшення обсягу боргових зобов`язань за основним договором, що включає в себе нарахування процентів за користуванням кредиту з урахуванням збільшеної процентної ставки в порядку, визначеному умовами договору.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивач, АТ "ОТП Банк", звернувся до суду в липні 2024 року, тобто в межах встановленого частиною 4 статті 559 ЦК України шестимісячного строку звернення з позовом до поручителя, а отже, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог, пред`явлених банком до поручителя.

Разом з тим, судова колегія вказує про помилковість висновків місцевого господарського суду щодо дії поруки за договором від 22.12.2021 № SR 21-1417/700 на час звернення позивачем з позовом до суду з посиланням на стару редакцію ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, до якої було внесено зміни на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» №2478-VIII.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 зазначено, що строк, передбачений частиною 4 статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.

В свою чергу, умовами п. 6 договору поруки строк дії договору дорівнює генеральному строку за обставин, що відсутній випадок невиконання умов договору. За обставини наявності випадку невиконання умов договору, договір залишається чинним до тих пір, поки всі зобов`язання клієнта банком не будуть виконані в повному обсязі. Значення Генерального строку наведене в пункті 20 договору поруки.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на відсутність в матеріалах справи доказів виконання позичальником в повному обсязі своїх зобов`язань за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів (за наданими траншами № 145/469/1, № 146282/1, №147187/1, № 147897/1, № 147941/1, №149535/1, № 150463/1, № 150463/1, № 150952/1, №151855/1, № 152370/1), суд дійшов висновку, що порука, встановлена договором поруки, як вид забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, щодо повернення вказаного боргу не є припиненою.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності у відповідачів солідарного обов`язку сплати заборгованості з повернення частини кредитних коштів у сумі 3 349 619,05 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідачів на користь позивача простроченої заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 645 946,02грн за період з 25.01.2023 по 02.07.2024, судова колегія зазначає наступне.

Місцевий господарський суд, перевіривши розрахунок нарахованих процентів, враховуючи, що період їх нарахування визначений банком у межах строку кредитування, та до пред`явлення вимоги про погашення кредиту (кінцевий строк нарахування процентів - 02.07.2024), дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок заборгованості по відсотками в розмірі 1 291 979,30 грн відповідає положенням договору, а тому визнається правильним. Оскільки, на думку суду, доказів повного погашення заборгованості по відсоткам за договором матеріали справи не містять, заявлені вимоги позивача в розмірі 645 946,02 грн судом було задоволено.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги 1-го відповідача про необґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення 645 946,02 грн заборгованості з процентів за користування кредитом, а також наявні матеріали справи, судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині та вказує про таке.

У процесуальному законодавстві діє принцип "jura novit curia" ("суд знає закони"), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). При вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, суд виявляє активну роль, самостійно надаючи юридичну кваліфікацію спірним правовідносинам, обираючи та застосовуючи до них належні норми права після повного та всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу "jura novit curia" (такий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19).

При цьому, колегія суддів враховує що позовна заява обов`язково повинна містити предмет позову та підстави позову, зокрема, предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Зважаючи на викладене, колегія суддів звертає увагу, що згідно принципу "суд знає закони" суд надає правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, а також визначає, яка конкретна правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, однак в межах позовних вимог сформованих самим же позивачем.

У цьому контексті колегія суддів звертає увагу на висновок, викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12.10.2023 у справі №308/3956/15-ц, в якій, у свою чергу, враховано висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02.10.2020 у справі № 911/19/19 про те, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

У взаємозв`язку із вказаним у справі № 922/2553/24, що розглядається, необхідно дослідити та надати оцінку доводам сторін, перевірити правильність здійснення позивачем розрахунку процентів (період та застосовану процентну ставку), а також дослідити питання щодо можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України після настання строку для погашення кредиту, виходячи з підстав позовних вимог, тлумачення умов кредитного договору та з урахування висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 73, 74, 76, 77, 86, 236- 238, 282 ГПК України, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів), з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Для повного і всебічного розгляду справи важливим є встановлення та аналіз сукупного зв`язку зазначених вище обставин, а їх відсутність не дає змогу розглянути спір у відповідності до вимог законодавства та встановити наявність підстав для задоволення чи відмови у задоволенні позовних вимог.

За частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з частиною третьою статті 346 ГК України кредити надаються банком під відсоток. Надання безвідсоткових кредитів забороняється, крім випадків, передбачених законом.

Відтак, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником кредитом та можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок процентів за користування кредитом в сумі 645 946,02 грн за період з 25.01.2023 по 01.07.2024, колегія суддів не погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що банком було вірно визначені періоди нарахування процентів за наданими 1-му відповідачу траншами, оскільки останнім днем для їх нарахування є 31.08.2023.

Нарахування процентів після вказаної дати є неправомірним, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №910/4518/16, в якій суд вказав, що проценти відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 Цивільного кодексу України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно "користуватися кредитом", натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за "користування кредитом") за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12).

За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

Посилання позивача на визначення стягуваних процентів в договорі про надання банківських послуг № CR 21-1044/700-2 від 22.12.2021, зокрема, в його п. 5, як таких, що нараховуються кожного дня й після спливу останнього дня дії кредитної лінії до моменту фактичного повернення кредиту - прямо протирічить вищенаведеній правовій позиції Верховного Суду та не береться судовою колегією до уваги.

При цьому судова колегія не вважає порушенням принципів свободи договору та презумпції правомірності правочину факт застосування вищенаведених висновків Верховного Суду до спірних правовідносин, оскільки господарський суд вирішує даний спір на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів із забезпеченням права кожного на справедливий суд, одним із елементів якого є змістовне, а не формальне тлумачення як норми закону, так і договору.

Суд досліджує порушене права позивача, за захистом якого він звернувся до суду, виходячи з ефективності обраного способу захисту та дотриманням прав інших учасників справи, базуючись, зокрема, на принципі юридичної визначеності в світлі узгодженості вищенаведеної судової практики, яка була сталою не тільки на момент звернення позивача до суду, а й на момент виникнення спірних відносин.

Отже позивач, укладаючи відповідний договір та будучи професійним надавачем відповідних фінансових послуг, мав усвідомлювати наслідки застосування вищенаведених його умов при розгляді спору в судовому порядку у разі затримання виконання контрагентами зобов`язання з повернення кредитних коштів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вказує щодо наявності правових підстав для перерахунку заявлених позовних вимог в частині стягнення на користь позивача процентів за користування кредитом лише за період з 25.01.2023 по 31.08.2023. За інший визначений позивачем період нарахувань вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають, як безпідставно заявлені.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 2, 4, 5 статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Якщо інше не встановлено законом, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитодавець самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, а в разі збільшення процентної ставки - поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки протягом 15 календарних днів, що настають за днем, з якого застосовується нова ставка.

У разі незгоди позичальника із збільшенням процентної ставки позичальник зобов`язаний погасити заборгованість за договором у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дня отримання повідомлення про збільшення процентної ставки. З дня погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі зобов`язання сторін за таким договором припиняються. При цьому до моменту повного погашення заборгованості, але не більше 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про збільшення процентної ставки, застосовується попередній розмір процентної ставки.

У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен забезпечувати точне визначення розміру процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитодавець не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Пунктом 5 договору про надання банківських послуг від 22.12.2021 № CR 21-1044/700-2 (з урахуванням змін, внесених договором про зміну №1 від 24.01.2023) встановлено, що банк здійснює надання банківських послуг за плату, що має сплачуватися клієнтом банку в порядку та на умовах договору виключно в безготівковій формі. Видами плат можуть бути проценти та/або комісійна винагорода. Розмір плати визначається сторонами в договорі. Протягом строку дії договору банк має право ініціювати зміну розміру плати (стандартного розміру процентної ставки та/або стандартного розміру комісійної винагороди) в межах, передбачених в цьому пункті з направленням відповідного повідомлення про зміну процентної ставки.

Проценти розраховуються на підставі процентної ставки. Процентна ставка є змінюваною. Протягом строку дії договору розмір процентної ставки встановлюється як для стандартного розміру, так і для підвищеного розміру, та може становити будь-яке числове значення в межах 0,000001 до 100,000001 процентів річних. Якщо сторонами письмово не домовлено інше, проценти мають сплачуватися клієнтом банку в валюті банківської послуги, відносно якої вони розраховуються.

База нарахування банківської послуги становить 365 днів. Розрахунок та нарахування процентів здійснюється на щоденній основі. Проценти розраховуються протягом строку, що обчислюється днями та дорівнює кількості днів від дати надання банком банківської послуги, включаючи день надання, до дати виконання клієнтом всіх зобов`язань щодо такої банківської послуги (день припинення / закінчення строку дії банківської послуги, інше), не включаючи останній день такого включення (день припинення / закінчення строку дії банківської послуги, інше). Проценти щодо такої банківської послуги як кредит та/або кредитна лінія, виконання зобов`язань відносно якої здійснюється клієнтом вчасно, без будь-яких порушень, нараховані станом на день нарахування процентів, повинні сплачуватися клієнтом банку протягом 1 (першого) банківського дня наступного за таки днем нарахування процентів. При цьому дата здійснення платежу щодо сплати процентів припадає на не банківський день, платіж здійснюється в 1 (перший) банківський день, наступний за таким банківським днем.

Відповідно до п. 5.1 вказаного договору за користування кредитом клієнт зобов`язаний забезпечувати своєчасну та в належному розмірі сплату процентів за базовою процентною ставкою (в порядку, визначеному договором), яка є змінюваною процентною ставкою, розмір якої визначений у п. 1.1. договору, яка розраховується та встановлюється на відповідний період кредитування за договором, нараховується банком на залишок заборгованості клієнта за кредитом; де Індекс UIRD (Ukrainian Index of Retail Deposit Rates) - український індекс ставок за депозитами фізичних осіб, що розраховується на основі номінальних ставок ринку депозитів фізичних осіб, які оголошуються банками України на строк 3 (три) місяці.

На момент укладення договору, з урахуванням визначеного на таку дату індексу UIRD та із застосуванням формули, передбаченої п.п. 1.1. договору, розмір базової процентної ставки підлягає застосуванню для визначення зобов`язання клієнта зі сплати процентів до моменту першого перегляду (зміни) розміру такої базової ставки у відповідності до вищевказаних умов договору.

Перегляд (автоматичне перерахування) банком розміру базової процентної ставки за кредитом, з урахуванням зміни Індексу UIRD, має здійснюватися кожного календарного кварталу. Перегляд базової процентної ставки та зміна її розміру з урахуванням зміни Індексу UIRD (збільшення чи зменшення, якщо це є наслідком застосування формули, передбаченої п.п. 1.1. договору) здійснюється банком кожного календарного кварталу, починаючи з дати укладення договору до повного виконання клієнтом зобов`язань за договором. При цьому застосовується Індекс UIRD, який визначається для відповідної дати, а саме на: « 01» січня, « 01» квітня та « 01» жовтня відповідного року (надалі - «дата перегляду базової процентної ставки»). Базова процентна ставка, яку змінено чи переглянуто (якщо базова процентна ставка продовжує діяти без змін) у порядку, що визначений договором, застосовується для розрахунку та сплати клієнтом процентів за кредитом протягом кварталу, що слідує за кварталом, в якому переглянута така базова процентна ставка.

Для зміни базової процентної ставки та її розмір вказується у відповідному повідомленні банку відповідно до умов договору.

Банк інформує клієнта та/або поручителя / заставодавця (в тому числі засобами клієнт-банк) про розмір базової / компенсаційної процентної ставки, розрахований банком внаслідок здійснення ним у відповідності до умов договору перегляду базової / компенсаційної процентної ставки або у відповідності до змін умов програми та / або договору про співробітництво. З цією метою банк протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів, що слідують за днем перегляду базової процентної ставки та/або днем перегляду компенсаційної процентної ставки, направляє відповідне повідомлення, в якому зазначається встановлений розмір базової / компенсаційної процентної ставки, який підлягає застосуванню у відповідному періоді та пропозицією укласти договір про внесення змін та доповнень до договору та документів забезпечення (за необхідності).

Таким чином, колегія суддів зазначає, що умовами кредитного договору чітко передбачено обов`язок банку за 15 календарних днів повідомити позичальника/ поручителя/заставодавця та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну розміру базової процентної ставки банк, які підстави для її застосування.

Відповідно до п. 1.1.1.6.1 договору про надання банківських послуг від 22.12.2021 CR 21-1044/700-2 (з урахуванням договору про зміну № 1 від 24.01.2023) стандартний розмір базової процентної ставки становить: Індекс UIRD (3 міс.) + 7% річних. Протягом строку дії договору банк має право ініціювати зміну стандартного розміру процентної ставки в порядку, передбаченому в п. 5 договору.

Згідно з п. 1.2.1 договору Індекс UIRD (Ukrainian Index of Retail Deposit Rates) - український індекс ставок за депозитами фізичних осіб, що розраховується на основі номінальних ставок ринку депозитів фізичних осіб, які оголошуються банками України на строк 3 (три) місяці (опублікований на сайті Національного банку України в мережі Інтернет www.bank.gov.ua).

Як вбачається з відомостей сайту www.bank.gov.ua, Індекс UIRD становив наступний розмір: станом на 01.04.2023 - 12,39 % річних, станом на 03.07.2023 (з урахуванням вихідних днів) - 14,12% річних.

Зі змісту наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором вбачається, що позивач неодноразово змінював базову проценту ставку, а саме:

- з 02.04.2023 по 02.07.2023 розмір процентної ставки становив 12,39%;

- з 01.07.2023 по 01.09.2023 розмір процентної ставки становив 21,12%.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази повідомлення 1-го відповідача про зміну базової процентної ставки, як то передбачено умовами укладеного між сторонами договору про зміни № 1 від 22.12.2021 № SR 21-1417/700 до кредитного договору.

В свою чергу відсутність у матеріалах справи визначених умовами договору та чинного законодавства доказів існування правових підстав для встановлення і застосування збільшеної (порівняно із базовим рівнем) процентної ставки унеможливлює доведеність існування у позивача суб`єктивного права вимагати виконання відповідачем грошового зобов`язання зі сплати процентів за підвищеною ставкою, а отже - зумовлює і недоведеність порушення такого права відповідачем - як обов`язкових умов для задоволення позову.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов передчасного висновку щодо наявності належних доказів на підтвердження правових підстав для нарахування процентів за користування кредитом у визначеному позивачем порядку (зокрема, зміни позивачем базової процентної ставки в сторону збільшення), тому правомірним є нарахування процентів у період з 25.01.2023 по 31.08.2023 у розмірі 18,96%.

Здійснивши власний розрахунок процентів за користування кредитом за кредитним договором за період з 25.01.2023 по 31.08.2023, суд апеляційної інстанцій дійшов висновку, що обґрунтований розмір процентів за кредитним договором становить 517 312,25 грн.

З урахуванням сум сплачених 1-м відповідачем процентів за користування кредитом, нарахованих за період з 25.01.2023 по 31.08.2023 (зокрема, на підставі платіжної інструкції від 11.07.2024 (з призначенням платежу "погашення заборгованості згідно кредитного договору № CR 21-1044/700-2 від 21.12.2021"), в загальному розмірі 746 033,28 грн, апеляційний суд вказує про наявність переплати з боку 1-го відповідача щодо погашення нарахованих процентів на суму 228 721,03 грн (746 033,28-517 312,25), відповідно, відсутності заборгованості зі сплати відсотків за вказаний період часу в розмірі 645 946,02 грн, яку були заявлено до стягнення відповідно до ст. ст. 1048, 1050 Цивільного кодексу України.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки всім наданим до матеріалів справи доказам та не здійснив аналіз вище наведених положень законодавства, внаслідок чого припустився помилкового висновку про задоволення позовних вимог в частині солідарного стягнення з відповідачів процентів за користування кредитом.

З приводу доводів апелянта про необґрунтованість відмови суду першої інстанції в призначенні у справі судової експертизи, судова колегія зазначає таке.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою уст.129 Конституції.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду. (ст.1 Закону України "Про судову експертизу").

Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на необхідність суворого додержання вимог закону при призначенні судових експертиз та використанні їх висновків. Неприпустимим є призначення експертизи у випадках, коли з`ясування певних обставин не потребує спеціальних знань, а також порушення перед експертом правових питань, вирішення яких віднесено законом до компетенції суду. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, відтак безпідставне призначення судової експертизи та зупинення у зв`язку з цим провадження у справі перешкоджає подальшому розгляду справи.

Разом з тим, на думку суду апеляційної інстанції, умови укладеного між сторонами договору про надання банківських послуг CR 21-1044/700-2 від 22.12.2021 є цілком чіткими та зрозумілими для визначення змісту існуючих між сторонами правовідносин, а також визначення судом обставин дотримання банком порядку визначення базової процентної ставки (зміненої), встановленого умовами договору (наведений вище), що вказує на відсутність потреби спеціальних знань у відповідній сфері знань, з огляду на віднесення відповідного питання до сфери права.

Крім того обсяг наданих позивачем документів на підтвердження заявлених вимог (банківських виписок, меморіальних ордерів тощо) не є значним та надає можливість самостійної перевірки судом арифметичної правильності проведення позивачем розрахунку заборгованості з повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом за визначений період часу.

В свою чергу, апелянтом не наведено переконливих обґрунтувань, які саме обставини, що входять до предмету доказування у справі, не можуть бути встановлені судом.

Відповідно, вирішення даного судового спору не потребує спеціальних знань з боку спеціалісті у відповідній сфері та необхідності проведення судової економічної експертизи з поставлених 1-відповідачем питань, з огляду на підстави та предмет позову, який стосується стягнення заборгованості за кредитним договором, вирішення якого віднесено до компетенції суду.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується висновком суду першої інстанції, що клопотання про призначення експертизи є необґрунтованим, недоведеним, призначення такої експертизи має наслідком затягування розгляду справи, тому у задоволенні клопотання про проведення у справі судової економічної експертизи місцевим господарським судом правомірно відмовлено.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що хоча поняття "обґрунтованого" рішення не можна тлумачити як таке, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент учасників справи, а міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення, проте суд у будь-якому випадку, навіть без відображення окремих аргументів у своєму рішенні (якщо він вважає їх такими, що не впливають на правильне рішення спору або не відносяться до суті справи), в силу імперативних приписів статті 236 ГПК України повинен під час розгляду справи надати оцінку особливо тим аргументам учасників справи, оцінка яких є необхідною для правильного вирішення спору.

Оскільки під час розгляду справи встановлено відсутність правових підстав для стягнення з відповідачів суми нарахованих позивачем відсотків за користування кредитом після 31.08.2023, немає необхідності досліджувати доводи апелянта щодо застосування позивачем процентної ставки у 2024 році, а також нарахування процентів за користування кредитом поза межами строку чинності кредитного ліміту.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що висновки, викладені в оскаржуваному рішення господарського суду першої інстанції, не відповідають в повній мірі обставинам справи, суперечать наявним у матеріалах справи доказам, отже, рішення не можна визнати законним та обґрунтованим.

Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: не з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду Харківської області від 12.12.2024 у справі № 922/2554/24 - скасуванню в частині задоволення позову щодо солідарного стягнення з Приватного сільськогосподарського підприємства "Патріот", ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "ОТП Банк" суми заборгованості по відсоткам у розмірі 645946,02 грн з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судові витрати, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на сторони пропорційно до задоволених вимог.

На підставі викладеного керуючись ст.ст. 74, 76, 78, 129, 269, 270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "Патріот" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Харківської області від 12.12.2024 у справі №922/2553/24 в частині задоволення позову щодо солідарного стягнення з Приватного сільськогосподарського підприємства "Патріот", ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "ОТП Банк" суми заборгованості по відсоткам у розмірі 645946,02 грн скасувати.

В цій частині прийняти нове рішення, яким в задоволенні цих вимог відмовити.

В решті рішення Господарського суду Харківської області від 12.12.2024 у справі №922/2553/24 залишити без змін.

Резолютивну частину рішення викласти в такій редакції:

"Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з Приватного сільськогосподарського підприємства "Патріот" (62233, Харківська область, Золочівський район, село Рясне, вулиця Підлісна, будинок 2-А; ), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "ОТП Банк" (01033, місто Київ, вулиця Жилянська, будинок 43; ) суму заборгованості за кредитом у розмірі 3 349 619,03 грн, витрати по сплаті судового збору за подання позову в розмірі 40 195,43 грн.

В решті заявлених позовних вимог відмовити. ".

Стягнути з Акціонерного товариства "ОТП Банк" (01033, місто Київ, вулиця Жилянська, будинок 43; ) на користь Приватного сільськогосподарського підприємства "Патріот" (62233, Харківська область, Золочівський район, село Рясне, вулиця Підлісна, будинок 2-А; ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 11 627,03 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок та строки оскарження постанови апеляційного господарського суду передбачені статтями 287-289 ГПК України.

Повна постанова складена 25.04.2025.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя П.В. Тихий